Sey, By 


re ty 


\ WAL) 
) et ms e* 
CNSR a OV 


vale 


Eareanit! 
wa? 
Aa aM 


doar 


BLAHOVEST. 
Hlasy katolicke. 


Roenik patniacty. 


Léta Pané 


i @ds<_. 


Vydavatel a redaktor: 


FRANTISEK SRDINKO, 


vicerektor kniz. arcib. semindre i Stud. konviktu, k. arcib. notar, jednate] Dédictvi sy. Prokopa. 


Del DVNACSSR, 
VEBEICVICICH= 


DIS 
5 gee Ae 


V PRAZE 1865. 


Tisk Karla Bellmanna. 


Obsah rocniku XV. 


Duchovni re¢i a rozjimini: 
(Hvézdickou (*) vyznacené jsou homilie sv. Otcuv.) 
\*Zjeveni Pané (s obrazkem) str. 1. |*Ne- 
déle Devitnik 17. Doba po Zjeveni Pané 33, 
‘*Nedéle I. vy posté 65. Posledni pout Jezisova 
‘do Jerusalema 97. Zvéstovani bl. Panny Marie 
113. [A) }*Reé sy. Petra Chrysologa. B) Roz- 
jimani.] Slavnost yzkiiSeni Pané 145. <Pozdra- 
veni nejsy. Svatosti. (Dle hymny sy. Tomase 
Aquin.) 146. *Provodni neb Bila nedéle (s obraz- 
kem) 161. Slavnost sy. Jana Nepomuckého 193. 
Nanebevstoupeni Pané 213. Hod Bozi Svato- 
dusni 229. Slaynost Boziho Téla (s obrazkem) 
245, *Proménén{ Krista Pana 325. Maria rize 
duchoyni 341. |*Svatého otce Basilia red o po- 
kore 357. Vyklad evangelia na den sv, andéli 
strainych 362. 375. |*Sy. Basilia teé proti hnévu 
389. KyYyestanské pozdraveni 405. |*Hod vsech 
syatych BoZich 469. Hod Bozi Vanoéni 553. 
Pan s tebou 556. Krasa Ditéte — Boha, (Dle 
Dupanloupa) 558 a 572. Na den noyého roku 
569. U jeslicek (Dvé promluvy k ditkam a) o 
pastyfich [s obrazkem], b) o mudrcich) str. 570. 
Pojednanti 
véro- a@ mravouénd: Uéeni viry o Marii Panné 
180. 194. 215. 230. biblické: Prorok Joél 373. 
liturgicka :<Svétlo v sluzbé Cirkve 34, Rok 
cirkeyni 52. 71. 82. 98. 132. « Bohosluzebny 
zpév 147. 164. V¥znam pohibi kiestanskych 506. 
; Livotopisy: 

O sy. Eurosii 196. Sv, Gordius muéenik 
247. Utrpeni devatenacti mucenikt prijmim Gor- 
kumskych 261. 277. 293. 309. Kardinal Mi- 
kola3 Wiseman, arcibiskup Westminstersky 406. 
422. 438. 455. 474, 487. 524. 539. Blahosla- 
yeny Josafat Kuncevié, arcibiskup a muéenik 


421. 437. 453. 472.485. 501.521. 587. 554, 


Pastyrkeé listy: 

Encyklika sv. Otce Pia IX, od 8. prosince 
1864. a Syllabus (preklad Blahoyésta) str. 35, 
— Pastyisky list nejdist. biskupt cirkeyni pro- 
vincie Ceské o papezské piijée 49. s dodatkem 
52. — Pastyisky list J. M. nejdist. p. biskupa 
Budéjovického ,o Stésti byti katolikem“ 67. 
s prikazanim postnim na rok P, 1865. str. 70. 
— J. Em. nejdist. knizete arcibiskupa Praz- 
ského tad postni pro rok 1865. str. 81. — Nej- 
dist. biskupiy provincie Ceské prohlaseni pa- 
pezské encykliky a jubilea v Cechach 115, s do- 
datkem: Plnomocné odpustky na zptsob Milo- 
stivého léta 119. —- ,,Cirkev a Skola,“ list pa- 
peZe Pia IX. k arcibiskupovi Fryburskému Herm. 
Vicari-mu 129. — Svatopetrsky peniz (dodatek 
k prohlaSeni jubilea vy diecési Budéjovické) 132. 
— J. Em. nejdist, knizete arcibiskupa Praz- 
ského pastyisky list k Prazaniim o étyticetiho- 
dinné pokoznosti 177. — J. Em. nejdust, kni- 
Zete arcibiskupa Prazského pastyisky list k udi- 

_ telstyu 197, — Posledni pozdrayeni nejdist. p. 


biskupa Litométického Augustina Bartoloméje, 
jimZ se loudi s diecési syou 247. — Pastytsky 
list J. Em. knizete arcibiskupa Prazského obsa- 
hujict pozvani k prynim exerciciim uditelskym 
v arcidiecési Pradské 343. — Allokuce sy. Otce 
Pia IX., y niz tajné spolky zayrzeny byly v kon- 
sistori 25, zati 1865 str. 504, 
Uvahy éasové, zapisky historické: 

Staré a nové pohanstvi str. 18. O pokroku 
(teé dra. Hettingra) 53. Cirkev a stat, a mezi 
obéma rozdil 83. Trapisté (s obrazkem) 85. O 
materialismu 99, O skodliyosti sSpatnych spistt 
149. .O zpévu lidu v kostele 183. Lilie Lito- 
mysiské 248. 265. 280,295. Boj duchoyni 252, 
Jednota k ustayiénému klanéni se nejsv. Svatosti 
oltarni 311. (s obrazkem.) Sazava, misto pi- 
sobeni a umrti sv. Prokopa 315. 328. Klaster 
Panoy Marie SnézZné na Novém Mésté Prazském 
az do 15. unora |. P. 1611, str. 344. 363, Skol- 
skym vyborim co prislusi a co nepfislusi? 399. 
O cirkevnich hodinkach za mrtvé 454. Proé 
chudneme? 561. 
Obrazy ze zivota, pribéhy, popisy: 

Kterak se v Palermu slavi Neposkyrnéné 
Poéeti bl. P. Marie str. 3. 20, Obrazky z du- 
choyni spravy 100. (1. Jaky Zivot, takova smrt. 
2. Z denniku kaplana.¢3, Také nastroj milosti 
Bozi 133. 4. Na vesnici a vy mésté 152. 5. O 
nahlé smrti 153.) Medvéd na Maladetté 268. 
284. 300. Matéina modlitebni kniha 333. Prvni 
uditelské exercicie 394. 426. 441. Z kaplan- 
ského denniku 477. Obchodnik a jeho pes 490. 
Zapisky polniho kaplana (z posledni valky yv sev. 
Americe) 527. Stédroveéerni pomnénka 575. 

Povidky Fr. Pravdy: 

Lakomec a jeho dcera str. 8. 22. 56. 71- 
87. 101. 120. 1384. 1538. 166. 186. 199. 219. 
234. 254. Na Strazi 377. 397. 410. 427. 459. 

Pismeé a basne: 

yHeslo nase“ str, 3. Svétlo syéta 34. Dva 
pani 66. Laska m& 88. Utécha v krizi 98. 
Chléb Zivota 131. Hod Bozi velikonoéni 164. 
rast pozemské 158. Due hitina — pusty 
chram 183. Hfich 196. 
Laska ku Spasiteli 230. Laska k bliznimu 247. 
Cesta poznani 265. Kniha Slavy 283. Lidsky 
Zivot 335. Zly spolek 524. Nabozenstvi 556. 
U kaplitky 562. Pozdraveni andélské 577. 

Delsi zpravy v Kronice: 

Protestantsky kazatel Alger o zpovédi str. 
30. K_ povyjasnéni jistych svétovych otazek 
31. 63. 111. Jednota pani pod ochranou sv. 
KateYiny k zalozeni syobodné university kato- 
lické 419. Ze snému kralovstvi Ceského 581. 
Aforismy: 84. 101. 

Dopisy: 
Z Bechyné str. 515. Z okoli Bechyiského 
Z Berouna 58. Ze Staré Boleslavi 442. 

Od Brandysa 


Smrt a Zivot 215. 


531. 
Od Brandysa nad Lakem 136. 


- 


Z diecése Brnénské 548. Od 
Némeckého Brodu 27. Z Uherského Brodu na 
Moravé 417. Z Brevnova 492, Z Biistyé u 
Ceského Brodu 384. Z Buda-Pesti 497. 515. 
Z Budéjovic 104. Z Nového BydzZova 272. — 
Z jitnich Cech 73. 137. 170. 464. Od hranic 
Ceskomorayskych 258. 565. Z Ceslic 169. 
Z Dadic na Morayé 415. 416. Z Domailic 28. 
547. Od Doubravky 545. Z Dusnik u Hoje- 
lice 442. Od Novych Dvori 12. — Z Floren- 
cie 224. — Z Horazdovic 433. Od Kutné Hory 
286. 338. 351. 414. Z Hoyovického vikariatu 
57. 208. Z Hostyna na Morayé 433. 448. 
Z Wradce Kralové 258. 529. 544. Od Hum- 
polee 303. — Z Chocné 513. Z Chodovic u 
Hoyic 138. Z Chrudimi 27. — Od Jizery 75. 
122. 139. 512. Z Jowa City vy Americe 370. 
— Od sy, Kiliana u Vitavyy 269. Z Klatoy 43. 
Od Kolina (néco dale) 511. Z Kolina 201. 
Z Nového Kolina 221. Z okoli Kolinského 479. 
Z yikariatu. Kolinského 461. Od Cerného Ko- 
stelce 140. 188. 257. 275. 383. 430. 445. 
480. 564. Od Kostelce nad Labem 273. 319. 
413. 481. Z kraje y Cechach 88. Z jednoho 
krajského mésta y Cechach 337. Z Kralohra- 
decka 430. Z Kralohradecké diecése 156. 
Z Dolni Krée 74. 105. 272. Z KruSovic 270. 
Od Kyétnice na Morayé 367. — Z kraje na 
Labi 443. — Z Malina od Hor Kutnych 415, 
Z Manetina 301. Z Michle u Prahy 11. Z Mi- 
lana 238. Z Mnichoyického vikariatu 205. Od 
Mnisi hory na Moravé 157. Ze MSena 106. 
Ze M.. na 514.— Z dékanstyi Napajedlského 
na Morayé 322. Z Netyoric 351. Od Nymburka 


pad Orlici 288. 


447, — Z arcidiecése Olomické 157. 404, | 


Z Osonic u Libané 432. 
Z Ostrithoma 531. 549. Z Ousti nad Orlict 
138. 320. 401. Z Ouval 25. 429. Z Ovence 
PYedniho 236. — Z Palerma na Sicilit 58, 
75. 92. 124. 171 (s 
Z Pcher od Slaného 257. Z Piseéné 189. 208. 
abiskum loo. 20 teoor 465082 Pisy 222. 
Z Platan 137. Z Plzné 462. Z Podola u Prahy 
385. Z yikariatu Polnenského 496. Z Porican 
Hil GA 
135. 154. 187. 
Proseckého 562. 


255. 508. 5438. Z vikariatu 
Z Pyelouée 530. Z Piibrami 
168, 203. 543. Z Roudnice 444 577, 
Z Rima 44. 106. 140. 190. 191. 237. 450. 
498, 518. 534. 549. 565. Od Ripu 91, 155. 
236. 319. 349. 4938. 5638. — Ze San u Kolina 
271. Nad Sazayou 382. Ze Sedléan 302. 508. 
Ze Slanského stiidnictyi 206. Ze Slap 256. Ze 
Sluh 90. Ze Stitibra 221. Ze Stéiovic 287. — 
Z Treboné 385. 402. Z Treboratic 26. 511. 
ZTurnoya 274. 448. ZTynice nad Labem 446, 
494. — Z Veli8e 578. Z Vinatic 464. Z Vi- 
nofe 317, Z Viasimi 510. Z Vriovic u Prahy 
443. Od Vysoké 105. 170. 304. 352.547. — 
Ze Zabore 414, Ze Zasmuk 89. 


Z Ostie u Rima 107. | 


dodatkem z Neapole). | 


Z Postoloprt 209. Z Prahy 10. 24. 121. | 


| hradu 435. 535. 


| 568. 


Kronika: 

Z Ameriky str. 14,47. 62. 175, 192. 243. 
260. 307. 355.419. 500. Z jizni Ameriky 535. 
Z Anglicka 307. 324. 520. —Z Badenska 30. 
142. 404. Z Belgicka 535. Z Berlina 519. 
Z Brna 192. 306. 339. 354. 483. Z Bulhar- 
ska 290. Z Brusselu 567. — Z Clevelandu 435. 
— Z Djakova 323. — Z Florencie 307. Z Fran- 
couzska 30. 46. 62. 110. 142. 174. 404. 583. — 
Z Fryburku 419. — Z Chiny 291. — Z Indie 419. 
Z Italie 78. 110. 324. 499. 535. 551. — 
Z Korutanska 160. 323. Z Krajinska 14. — 
Z Londyna 40. 79. 95. 110. 127. 227. Z Lu- 
blani 551. Z Luzice 240. 567. — Z Mexika 
111. 260. Z Moravy 78. 141. 259. 276. 371. 
551. — Z Némecka 30. 78. 110. 354. 386. 
451. 467. — Z Olomouce 240. 7% Palerma na 
Sicilii 160. Z Patize 240. 324. 567. Z Piemontu 
143. Z Polska 127, 141. (divotopis + arcib. 
Leona Przyluského).. Z Poznani 174. Z Prahy 
13.-29. 455 62. 78, 95. 109.127. 241. tog, 
173. 191. 210. 226. 239. 259. 275. 289. 305. 
323. 339, 352. 370. 386. 403. 418. 434. 451. 
466. 482. 499. 519. 534. 550. 566. 579. — 
Z Pruska 62. 290. Z Rakous 404. Z Ruska 
14. 192. 520. Z Ryna Kolina 419. 567. Z 
Rima 14, 46. 79. 111. 127. 142. 160. 175. 
227. 259. 291. 307. 355. 386. 483. 535. Ze 
Saska 354, Ze severni Eyropy 62. Ze Slezska 
174. 306. 339. 567. Ze Smyrny 30. Ze Solno- 
Ze Styrska 227. 567. Ze 
Styrského Hradce 404, Ze Syédska 307. Ze 
Svycarska 95. 192. 5385.— Z Turecka 435. — 
Z Uher 30. 127. 141. 276. 306. 339. 435. 483. 
— Z Vargavy 520. Z Vidné 14. 29. 46. 62. 


95. 110. 174, 211. 276. 306. 386. 451. 466. 


Hs 5noo te 
Literni oznamovatel: 

Str. 14—15. 31—32. 47—48. 64. 79—80. 
96. 111. 128. 148—144,. 175—176, 211—212. 
228. 243. 260. 276. 291—292. 308. 324. 
339—340. 355—356. 371. 386——387. 404. 
435. 467—468. 484. 500. 520. 535—536. 
551—552. 576—568. 583—584. 
Zapisky Dedictvi sv.-Jamského: 

Str. 32, 111—112. 248—244, 356. 468. 
536. 552. 

Osobni véstnik duchovensky: 

Ze vsech diecési éeskych str, 15—16. 32. 
48. 64. 80. 96. 112. 128.144. 160. 176. 192. 
212. 228. 244. 260. 276. 292. 308. 324. 340. 
356. 371—372. 388. 404. 420. 435—436. - 
452.458. 484. 500. 520, 5386. 552, 568. 584. 

Listarma redakce: 

Nasim pratelim a pfiznivcim str. 16. Zpravy 
o milodarech; odpovédi aj. str. 16. 32. 48. 64. 
96. 112.128. [4419 2. 228. OU eo (Ge 
292. 308. 340. 372. 888. 452. 468. 500. 536. 
584, 


2S 9 =~ 


Roénik XV. 


Wydava se 


5., 15. a 25. 


kaidého® mésice. 
BRedakce: 
v kniz. arcib. -semi- 
nari ¢islo 190—I. 


Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
Na sv. - Vaclavském 
namésti, cis. 786-—II. 
Nedoéla ¢isla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. 


V Praze dne 5. ledna 1865. 
LAHOVEST. 
Hlasy katolické. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 1. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 
knihkupeu 
wa rok: @ 1. SO kr, 
na pilr.: @ tl. BO kr. 


Po posté: 
Celoroéné: B wl. — kr. 
pilroéué : M al. SS kr. 
Predplaceni étvrt- 
letni se neprijima. 


Jednotliva éisla se 
neprodavaji. 


TOO eee. ae 
PLL OOO IFO Ooo OOO O_O ODOOLPLLLLLLLOOLOLEEI_OOOOOOrnrnn——n—nnn 


»Spravedinost zvysuje narod, ale hifich bidné Gini narody.“ 


(Piisl. XIV, 34.) 


Zjeveni Pané. 


Reé sv. Petra Chrysologa, arcibiskupa Ravensk¢ho, 
ft 450*). 


Atkeliv Kristus Pan jiz /v samém 
Vtéleni svém slavnymi a viene trvan- 
livymi znamkami Bozstvi své th osvéd- 
cil, predce mnohymi divod¥..slavnost 
dnesni toho doklada, ze sobé’ 


ah Syn 

phirozenost ¢lovédi prijednati racil, ~ 
totiz smrtelnici zachvaceni mrakotou ne- 
védomosti neztratili tajemstvi velikého, 
jez yzali a chovali z pouhé milosti Bozi. 
Nebot Jenz se nam k uzitku raéil na- 
roditi, chtélt tomu rovnéz, _bychom Jej 
anali pravé; odtud ziejméji nam sebe 
mama ¢ini, tak abychom nezabéhli v 
blud pyicinou tajemstvi, o Jeho k nam 
milosti mocné svédéiciho. 

Dnes nalez] mudre v kolébce_ pla- 
éiciho, Jehoz diivé na obloze hvézd- 
nate hledal stkvouciho; dnes podivo- 
val se Jasnému v plénkach, po Némz 
mezi hyézdami ukrytém dlouho s bo- 
lesti byl patral; dnes s uzasem rozji- 
ma, kohoze vidi a kde: na zemi nebe, 
na nebi zemi, v Bohu élovéka, v élo- 
véku Boha, v malinkém téle Toho, 
Jehoz vesmir nemtz sméstnati! Hnedle 
klani se mudrc tajemstvi, kterehoz mu 
nelze stihnouti rozumem. Vidi dobie, 
ano vzeslo na zemi v téle Nemluvnatka 
svétlo stkvélejsi mésice, slunce a hvezd 


*) S. Petri Chrysologi Sermones, August. Vindelic. 
MDCCLVIIL. — Obrazek vynat jest z ,,Bibli 
Ceské“ obrazkové, vydané ndkladem K. Bellmanna 
v Praze. 


veskerych; hledi na druzstvo i Bozstvi 
i élovéctvi, jez bydli v jednom téle a 
temz. Nemluvnatko to vére byti Bo- 
hem, ¢ije mudre Jeho kralovstvi; po- 
mava, ze tyz Buh a Kral ume pro 
milost plemene lidskeho, a ostychavé 
premita, kterakym by ¢inem mohl 
umtiti Bah a zabit byti, kdoz mrtvym 
Zivot navracuje? ‘T'yz mudre, zkusiv 
sebe darmo zemdlena tajemstvi téch 
zpytovanim, jalového mudrovani zane- 
chava, anobrz plesa srdcem, zet na zemi 
za jedinkou hvézdou doputoval se Bo- 
ha, s Nimz byl se mijel dokud po ne- 
beské bani s bludicemi bloudil; zna- 
mena podobné, by vsecka svétla nebe- 
ského blankytu nestacila osvititi pro- 
past tajemstvi Bozich. 
Uveriv prosté, vyznava mudre ta- 
jemnymi dary: kadidlem Boha, zlatem 
Krale a myrhou Ochotneho k pod- 
stoupen! smrti. Vyznava kadidlem Bo- 
ha, zlatem pak Krale, aby usmiil sté- 
drou sluzbou, Jejz vsete¢nym a nevhod- 
nym obyéejem byl hnévaval; tim na- 
pliuje zaroven proroctyi, jez mnozi o 
komornikovi z zemé Mouryeninské slysi: 
,Mouieninska zemé napied ruce své 
(poda Bohu)* (Zalm. LX VIL 32.) Vidi 
Krista mudre, podavaje Mu diiv nezh 
zid rukou svych, ponévadz Kristu Panu 


jakozto Bohu zjevné dart svych tehdy 


obétoval, kdy Zid téhoz Krista Pana 
Herodesovi bezbozné zrazoval. ‘Tim 
samym stalo se, ze pohan,. jsa posledni, 
ucinen jest prvmi; nebt tehdaz z viry 


mudretiv posvéceno narodtiv pohanskych 
1 


of 8 4u 
na viru, zidtiv vsak ukrutenstvi zname- | jediné Otec; aniz Otce kdo zna,. jedine 
Syn“. (Mat. XI. 27.) ‘ 
Dnes se Duch_ svaty vyanasel nad 
yodami v sptisobé holubice. Jakz druh- 
dy holubice Noemova zvéstovala konec 
potopy svéta, takéz prilezelo oné holu- 
bici, svétu oznamiti, ze jeho korab 
ztroskotant usel vétnému. Holubice 


nano. 
Dnes sstoupil Kristus do teky Jor- 


danu na smyti hficht svéta, naéez byl 
jisté piel dle svédectvi Janova: ,,Hle 
Beranek Bozi, hle kteryz snima hiichy 
svéta.“ (Jan. 1. 29.) 

Dnes sluha drzi Pana, ¢lovék Boha, 
Jan Krista: drzi Jej, aby vzal, nepak 
dal odpusténi. Dnes, jakz di prorok: 
»Hlas Hospodintv nad vodami.* (Zalm. 


XXVIII 3.) Ky hlas? ,,Tentot jest syn 


Noemoyva pifinesla olivovou_ ratolest: 
holubice Ducha Bozitho vylila vSechnu 
tuénost nového kiizma na hlavu Ro- 
diée (Krista Pana, Vykupitele naseho), 


RR, 


NS 


RM 


aby se naplnilo proroctvi: Proto po- 
mazal té Boze Buh Tyij olejem radosti 


muy mily, v némz jsem sobé zalibil.“ 


(Mat. HI. 17.) Dnes hlas Hospodiniv 


nad vodami, ano Buh Otec chtéje nas 
potvrditi u vite v Bozsky rod Syna 
svého, Sam Jemu_ svrchované vydava 
svédectvi, tka: ,,Tentot jest syn mij 
mily.“ Nikdo jiny kromé Otce nemohl 
Synovi rodu Boziho dosvédéiti; jinaké 
védomi a svédectvi vseliké zustava ven- 
ku, mimo tajemstvi Bozi, dle vypovédi 
Syna samého: ,Zadny nezna Syna, 


nad spolutiéastniky Tvé.“ (Zalm. XLIV. 
8.) Dnes ,Hospodin nad vodami.« 
Ovsem ,nad vodami,* nikoli ,pod voda- 
mi:“ Kristus kitusvému neslouzi, nobrz 
panuje nad svatostmi! Dnes , Buh ve- 
lebnostmi zahimél* (Zalm. XX VIII. 3.) 
Himi-li s nebes Otec, stoji-li vy Jor- 
dané Syn, sstupuje-li v hmotné sptisobé 
Duch svaty: protez pak p¥ed tvatt 


= 3 oS 


svaté Trojice Jordan neutika, jezto byl 
nékdy pied archou umluvy nalet ustou- 
pil? Cim to? Tim, ze pan, kdoz se v 
milosti k sluhtim sklani, prestava jim 
byti na postrach. Zde (o kitu Pané) 
prokazuje Syata Trojice veskeru milost 
svou, Jeji rozmluva pfretyka ldskou: 
onde (o prechodu Israelittiv s archou 
pres Jordan) pohrozila zivlim, aby 
nekaznou ¢éeled nauéila bazni. Pro- 
sted Bozich divi tak velkych stateéné 
stoji Jan Kititel: vyprazdnilt bazen 
laskou, jenz byl se vsecek narodil k 
milovani Boha dle zvéstu andélova. 

Dnes utinil Kristus Pan poéatek 
~ svych diva nebeskych, proméniv vodu 
ve vino s tim umyslem, aby, maje jiz 
od Otce svédectvi o svém z Ného zplo- 
zeni, sam také dotvrdil svého Bozstvi. 
Jistotné jest zivlav a veskeré ptirody 
stvoritelem, kdoz pouhou vuli svou 
zivly a spusob prirody proménuje! Vodu 
ve vino proménil, aby moc jeho Boz- 
stvi nasSemu piirozeni mdlému jaré do- 
davala sily. Nebot Jenz pét tisict lidi 
nasytiti dostacil péti chleby, ano jich 
za lamanim a drobtuv padanim pfiby- 
valo spusobem nezotitelnym: mohlt 
tolikez toho dovesti, aby v hod sva- 
tebni z odmérenych stoudvi teklo vino 
ustavicne. 

Taz proména zazratna byla jest 
obrazem tajemného proménéni vina v 
krev Pané. Z nadoby téla svého usta- 
novil Kristus hodovnikt svych nejéist- 
sim a nejlepsim éastovati vinem a tudiz 
naplniti proroctvi: ,A kalich mj opo- 
jujici jak zmnamenity jest!“ (Zalm. 
XXII. 5.) 

Dnesniho dne trojim ¢inem stvrzeno 
jest Bozstvi Krista Pana: Mudretv 
darem, Otcovym svédectvim a vody ve 
vino proménou — po zakoné vytknu- 
tém vy Pismé: ,aby v ustech dvou neb 
thi svédki stalo kazdé slovo.“ (Mat. 
XIX. 16.) 

Jezto nas ale popospéla sluzba bo- 
zihodova sama pobizi, abychom jiz sh 
k stolu Pané a pili z téhoz kalicha 
obyeselujiciho: zakonéuji struénou o 
vécech bohatého skladu feé svou, skrze 


Pana naseho Jezu Krista, jenz ziv jest 
a kraluje nyni i védy i po vsechny 
véky vektv. Amen. 


—o— 


Heslo nase. 


Neplaé — nehorsi se, lide, opustény 

Od téch, kdo% by méli stati tobé y éele; 
Nespolehej na obludné lostiv zmény, 
Nestrachuj se zarytého nepfitele: 

Osud tyij jest jisty v rukou lasky Pané, 
Stitem tvym jest ramé Jeho ySemohouct; 
Proti zahubcim tvym tobé ku obrané 
Meé jiz vytasen jest hnéyu Jeho Zhouci! 


Nekyél, narode mij! — MuZzné zdyihni hlavu, 
A jak Pan ti kyne, chuté maj se k dilu; 
Rozyin plachty, chop se vesel, proti dayu 
VInobiti mofskych vSecku sebe¥ silu! — 

Na lodi tvé s tebou Spasitel tvij plyne; 
Neché se mofe, nechat se i peklo yzteka, 
Poplynes-li s Pdnems lo@ tya nezahyne, 

A ylast zadouci tyé spasy nedaleka. 


Nezahynes vy bouri, jez se davem vali, 
Zhyne jen, kdoZ opustil té, slouze zradé ; — 
Necht se zemé borti, necht se drti skali: 
Ty odolas ysehubivé smrti yladé! — 
Nekvél, nehorsi se, neplad, ale v dile 
Vytrvej a muzné ve syatém sttj boji; 
Vitézstvi tvé blizko: — vékivy na mohyle 
Moc se Bozi s tebou ku tyé spase spoji! 
Vac. Stule. 


Kterak se v Palermu slavi Ne- 
poskvrnéneé Poéeti bl. P. Marie. 


Psdno v Palermu v tydnu predvanotnim 1864. 


Chei &tendtim Blahovésta vypsati po- 
nékud slavnost, které jsem byl v minulych 
pravé dnech pritomen, a ktera velice Lisi 
se od nagich slavnosti cirkeynich, ¢ehoz 
pricina a pramen ovSem nejvice leZi v po- 
yaze lidu zdejSiho. Jet zamo, Ze v celé 
Italii velmi jest vSeobecnd ucta Roditky 
Boi, jakZ jsem toho v Benatkach mnohé 
yidél dikazy; Neapolsko a Sicilie pred¢i 
y této yéci nad ostatni krajiny, coZ% odtud 
pochazi, Ze rod panovnicky byval ade vzdy, 
jiz od Gast krali Normanskych, upfrimné 
oddan této pobognosti, coz zvlasté plati o 
posledni dynastii, jejiz panovnici prikladem 
i slovem i bohatymi dary podporovali a 
rozsirovali ucténi Matky Bozi, kterouz s 
privolenim on weet zvolili a prohlasili za 
patronku a ochrénkyni svych panstvi. Jiz 
ale nade véecka mésta Sicilska vynika v 
oboznosti k Panné Marii mésto Palermo, 
je% od spisovateli cirkevnich zvano ,mésto 
1* 


Satie oc 


Marianské,“ a to zajisté prdvem, nebo ne- 
vim, co by vice jesté v této strance mohlo 
se stati, ne% se déje zde. Nejenom nestislné 
mnozstvi kostelfii a oltdri zasyéceno jest na 
jméno této Pozehnané mezi Zenami, ale 
nepoéetna Fada bratrstey a spolki naboz- 
nych honosi se zde jejim jménem a ochra- 
nou; na ulicich po domech jsou jeji obrazy 
ozdobené a veéer osvétlené; zvlastni po- 
boznosti odbyvané nékteré kazdodenné, jmé 
mésiéné, vzdycky maji hojnych uéastnikt, 
takze se zda, Ze se lid ten ani nasytiti ne- 
mize laskou a ndboZnosti k Matce Spasi- 
telové, k matce své, A nejen jednotlivci, 
ale i zastupitelstvo mésta i kral sam skrze 
svého zastupce a urednictvo obéanské i vo- 
jenské berou podil v slavnostech Marian- 


skych, takze zde naboZenstvi a jmenovité 


ucta Matky Bozi pronikla cely Zivot sou- 
kromy a verejny; kazdy tak rka s tou od- 
danosti k Marii Panné jiz se rodi, ji ssaje 
s mlékem materskym, s ni roste, s ni Zije, 
pracuje, trpi, s ni téZ umira. Aby ale po- 
nékud alespon mohli sobé étendfové Blaho- 
vésta vysvétliti tuto obsahlou uctu, ktera 
se zde v Palermu Marii Panné Gini, zylasté 
a nejvice ohledem na jeji Neposkvrnéné 
Poéeti, chei v struénosti, prve neZ co po- 
vim o slaynosti letoSni, zminiti seo déjepis- 
nem vyvinu této ucty, coz myslim i ze sta- 
noviska theologického neni nezajimavo, po- 
névadzZ se zde jedna o tom, co% teprv za 
nasich dob: stanoveno jest za Gldnek viry, 
kdezto v Palermu jiz r. 13839 zasvécen jest 
chram tomuto tajemstvi, a od tého% Gasu 
co zasvéceny svatek se svéti den Nepo- 
skvrnéného Poéeti Roditky Bozi. Nikdo 
ovsem neoéekavej snad dikladné pojednani 
historické, nemamt k tomu prameni, ¢eho 
jsem se dotisti a doptati mohl, to kratce 
sdélim, a ostatné jiZ ta spéSnost, s kterou 
pisu jak tento tak i ostatni dopisy nedo- 
pousti, aby se témto radkim priéitala di- 
kladnost neb cena trvala. 


I. 


Troji prednosti honosi se cirkev Sicil- 
ska. Predné tou, Ze vira Kristova svétlem 
svym Bozskym ozétila ostrov ten jiz za 
éast apostolskych; nebot dle svédectvi sv. 
Otct a papeZi z prynich dob sy. Petr sam, 
jizz Antiochie, poslal nékteré Ziky své 
napred, kudy pozdéji sdm se ubiral, a 
sice do mésta sv. Pankracia tehdd boha- 
t¢ého Taormeny (Tauromenium), kteryZto ne- 
jen zde ale iv }inych méstech zalozil osady 
ktestanské, a byv od sv. Petra, jenz plavé 
se do Rima, dle daynovéké tradice v Tau- 
romeniu pfristél, v dile apoStolském_posil- 
nén, korunou muéenickou odménén jest od 
Boha. Podobné od sy. Petra co vérozvést 


poslan jest sv. Marcian do mésta Sirakus, 
kdez% dle svédectvi pisma sy. (Sk. Ap. 28, 
12.) po tri dni zdrzel se sy. Pavel se sv. 
Lukdégem, hldsajice a utvrzujice pravdu 
viry Kristovy. Dle starych podani i jina 
mésta i Palermo jiz za téchto dob prijala 
také svétlo pravdy Boz%ské. — Druha pred- 
nost klade se v to, Ze po cely ten dlouhy 
éas, co byla Sicilie v uplném otroctvi_ ne- 
véticich Saracent (od 827—1070), nepozbyla 
viry své, ano dle p¥etetnych svédectvi 
historickych vZdy byli biskupové i knéai 
k duchovni sluzbé véricich. — A treti ko- 
neténé chlouba, a ta jisté vzdend jest, Ze 
nikdy nebyla cirkev Sicilské nakaZena, 
porusena néjakym kacirstvim; a tuto ne- 
porusenost viry, jak i letos kazatelé podo- 
tknuli, ma co dékovati tomu, Ze od davna 
cti a slavi neporuSenou, neposkyrnénou Pan- 
nu-matku. — A vrdativSe se k Palermu, 
toto mésto nad ostatni za éest a chloubu 
si klade jiz to, Ze zde konala se slavynost 
Boziho Téla s verejnym pritvodem jizZ od 
r. 1247, kdezto papez Urban IV. teprv r. 
1264 svdtek ten predepsal pro veskerou 
Cirkev; vice ale, jak jsem uZ se zminil, 
honosi se cirkey Palermitské tim, Ze zde 
vice nez% kdekoliv jinde vzrostla a vzkvétla 
ucta Marie Panny, a jmenovité Ze se zde 
jiz od 14. stoleti vyznavalo a hajilo a osla- 
vovalo jeji Neposkvrnéné Poéeti. 

Ucta Panny Marie jest ovSem tak 
stara, jako vira kresfanska, ji prijali prvni 
krestané od apoStolf. Hledajice ohledné 
Palerma svédectvi pisemnich uvadéji spi- 
sovatelé cirkevni predevsim list papeZe 
Rehore Vel. z r. 601, v némz tehdejsimu 
biskupu Janoyi dava plnomocenstvi*), po- 
svétiti novy hlavni chrdm na jméno blah. P. 
Marie, kteryZto chram za trydni panstvi 
Saracenského slouzil za misto jejich boho- 
sluzby, a po jejich vyhnani slayné opét 
jest vysvécen a za hlavni chram povysen, 
jakZ o tom svédéi souvéky déjepisec. Ko- 
stel tento sice béhem éasi priyjal svatek 
Na nebe vzeti P. Marie za svdaj znak, 
avSak i Neposkvrnénému Poéeti postaven 
zde oltat a konany od davna poboZnosti. 
Abych se prili8 nesitil, uvedu kratce jen 
nejhlavnéjSi svédectvi, pokud se tykaji 
Neposkvrn. Poéeti Panny Marie. R. 1339 
éini se jizZ zminka o jednom chréamu yv 


*) Na zakladé tom, ze od knizete apostolského po- 
slani a posvéceni byli prvni biskupové cirkve 
Sicilské, byla Sicilie po cely stredovék pod bez- 
prostredni spravou papeze, jenz byl metropolita 
a primas Sicilie, a praya metropolitni i prima- 
tialni skuteéné vzdycky vykonaval, takze i syé- 
ceni jednotlivych biskupii po nejvice sobé samym 
papezové vyhrazovali, Co Gestny titul dan jest 
sice biskupim Palermitskému i Syrakuskému na- 
zev arcibiskupu, ale metropolitnich prav neméli. 


i) rs 


mésté, tomuto tajemstvi zasvéceném. *) 
Pamatny jest dale v archivu méstském 
vynos (ordinamento) senatu Palermitského, 
jimZto se nafizuje, Ze se v nedéli.a o svit- 
cich nema pracovati. V dekretu tom, jenz 
potvrzeni maje od mistokrdle tehdejsiho i 
od arcibiskupa, nese datum 5. brezna 1425, 
po vypocteni svatkti Pané pokratuje se do 
slova takto: ,,Potom saraeaeae slavnosti 
blahoslavené Panny Marie, totiz: jeji Poteti, 
jeji Narozeni, jeji Ovistovani a jeji Nane- 
beyzeti; (item, l’antiqui festivitati di la bea- 
tissima yirgini Maria, videlicet la sua con- 
ceptioni, la sua nativitati atd.).“ Patrno, 
ze se tuto slavnost Poéeti P. M. nezavadi 
mova, nybrz Ze se klade jako jeji Narozeni 
a Nanebevzeti mezi svdtky od davna sla- 
vené; Gemu% nasvédtuje i to, Ze se v po- 
kladu zdejsiho kostela kathedralniho chova 
na pergamené psané starozitné Officium 
divinum de Conceptione, jeho% modlitba i 
éteni jevi poboZnost k Marii velmi horouc- 
nou. — Velebny chram Jesuitsky del Gest 
nuovo Gili vibee zvany ,,della Casa Pro- 
fessa,“ o némzZ predeSle jsem se zminil, 
jest od potdatku svého r. 1584 zasvécen 
Neposkvrnénému Poéeti. V tomto chramu 
r. 1617 tehdejsi mistokral pri slavnosti 
ae kralovskeé u ace veskeré slechty 

icilské i Spanélské prijimal spolu s vreh- 
nosti duchoyni od university i vSeho voj- 
ska slaynou prisahu, ze budou Neposkvr- 
néné Poéeti P. M. drzeti a hajiti az do pro- 
liti_krve. 

Témuz tajemstvi Marianskému vysta- 
yen jest r. 1635 velkolepy chrém pfi kla- 
Stere mnichtii B. M. V. de Mercede. A 0 ko- 
stele sy. Frantiska, v némZto se nalezd 
ona kaple dell’ Immacolata, ta nejprednéjsi 
nejucténéjSi svatyné Marianska, kdeZto se 
chova ona od lidu horouené milovana socha 
Matky Bozi, jezto kazdoroéné v privodu 
jasajiciho lidu nosi se po mésté, o tom ko- 
stele bude feé pozdéji. — Na poéest téze 
slavnosti Marianské od senatu Palermit- 
_ského vystaven jest téz nedaleko mésta na 
yrehu Pellegrino pri jeskyni sv. Rosalie 
chrém s klasterem Frantiskanskym r. 1556, 
pri némZ nedlouho na to, po vynalezeni 
ostatkii svétice této, zirizeno jest collegium 
kanovnikti na oslavu sv. Rosalie. — Abych 
pak neopominul pamatku velmi dtleZitou, 
aé se nenalezd v Palermu, zminim se téz 
© posydtné mnoho cténé sose Marie Panny 
v Monreale, mésté as hodinu cesty od Pa- 
lerma, kdeZto se nalezad chram arcibiskup- 


*) Ve spise od kan. Mongitore r. 1719 vydaném pod 
nazyem: ,Palermo divoto di Maria,“ uvadi se v 
dlovhé tadé kosteli Marianskych — dvandacte 
chramti zasvécenych tajemstvi Neposkvrnéného 
Poéeti P. Marie v mésté samém. 


sky na celé Sicilii za nejslavnéjsi uznavany. 
Socha ta, pochdzejici s jistotou z 12. stoleti 
ma totiz dva napisy fecké, a sice: uyrye 
Deov (matka Bozi) a y wav ayoarros (cela 
neposkvrnéna). Vzdcné to zajisté svédectvi 
z €astt tak davnych ! 

Jiny vyraz Zivé té viry a ucty Nepo- 
skyrn. Poéeti P.M. jest ten, %e mezi nepo- 
éetnymi spolky a bratrstvy svétskymi, 
jeZto zde horlivé se zachovavaji,*) jest 
daleko nejvétsi Gast Marianskych, a mezi 
témi veliky poéet téch, které%Z vyslovné 
Neposkvrnéné Poéeti maji za svou korou- 
hev aza cil své ucty. Nejstargi a nejpted- 
néjsi z nich jest ,Compagnia della Con- 
cezione,“ zalogenad r. 1575 pri kapli P. 
Marie v kostele sy. Frantiska. 

Den 8. prosince byl], jak jsem se diive 
zminil, jiZ na potatku 15. stoleti zde sla- 
ven co zasvéceny svatek; v 17. stoleti dle 
vynost. biskupskych této doby, slavyil se 
jiz svatek ten co ,duplex cum Octaya et 
Vigilia,“ o vigilii (den pred svatkem) od 
davna a aZ doposud zachovavd se prisny 
pust, jako u nds na Stédry den.**) Dva- 
nacte sobot pred svatkem Neposkvr. Po- 
éeti v rozliénych chramech rozliénymi slavi 
se poboZnostmi, a na zakladé obzvlastniho 
privilegia papeZského po sto let jiz noc 
pred svatkem slavi se tak jako noc Naro- 
zeni Pané, jestit v 10 hod. veéer slavnostné 
Matutinum a Laudes, o pil noci slavyna 
mse, pri niZ moci téhoZ privilegia prijimaji 
udové bratrstva nejsvy. Télo Pané. Privi- 
legium toto obdrZel zdejsi konvent sv. Fran- 
tiska od papeze Klementa XIV. r. 1770 
ovSem vyhradné jen pro tento chram. 

Mohlby ale nékdo, uvaziv povahu lid- 
skou, ktera délkou Gasu i v nejlepsi véci 
ochdbne a ustydne, diviti se, Ze po tolik 
vékii ucta Roditky Bozi zachovava se zde 
tak Ziv4 a bohata. Nebot Ze ani zdejsi 
lid této slabosti lidské neni prost, dosvéd- 
éuje historie jasné tim, Ze skuteéné pocta 
sv. Rosalie v 15. a 16. stoleti zde z verej- 
nosti takrka se vytratila, az v 17. stoleti 
yzkrixena byvsi nalezenim téla této svétice 
nabyla noveho Zivota a trva doposud. Po- 


*) Patero rozliénych trid, jichz jednotlivé raznosti 
mi nejsou zndmé, tvori spolky a bratrstva svet- 
skych. Nekteré totiz zovou se bratrstva (Con- 
fraternite), jiné spoleénosti (Compagnie), jichz 
nejvice, jiné shromdzdéni (Congregazioni), jine 
slovou jednoty (unioni), jiné konetné spolky 
skutkii Ymilosrdnyjch (opere pie). Nekteré maji 
své zvlastni kostely i knéze, ostatni pridé- 
leny jsou k jinym, jmenovité klasternim kostelim. 
U nas, pri kostele sv. Frantiska, jest jich osm. 

**) Zde na Sicilii jest plist (t. j. zdrzeni se od masa) 
v patek a vsobotu pocely rok, jakz to doposud 
i nds katechismus uci; v Palermu mimo to z 
poboznosti soukromé se i ve stredu po cely rok 
ve viech zboznych rodinach zachovava tentyz pust. 


Ps sen 


dobné byly to veliké udalosti, jez se mocné 
dotkly jednotliveii i celé obce, které udr- 
zely ano védy rozhojtiovaly uctu Roditky 
Bozi vy srdeich zboznych Palermitéant. 
Okolnosti takové jsou hlavné dvojiho druhu. 
PredevSim jsou to veliké nehody, veliké 
rany, jimiZ mnoho trpélo a od nichZ na 
primluvu Matky Bozi osvobozeno bylo mésto 
zdejsi. A v tadé téchto na prvnim misté 
zminiti se treba o roku 1624, kdy morova 
rdna, prineSena se zbozim z Afriky, zutila 
a zpustoSila Palermo i celou Sicilii, na sta 
a tisice obéti poZadujic kaZdodenné. Plnych 
dvanacte mésici zuril mor vzdor vSelikym 
prostredktim, ne tehdejSi mistokral, Fili- 
bert, vojvoda Sayojsky, a senat a kardinal 
arcibiskup s nejvétSimi obétmi zastaviti 
hledéli hrazy plnou nakazu; sdm mistokral 
zachvacen jest smrti morovou. Nezbyvalo 
tedy nez od moci Bozské hledati spaseni, 
nebot lidské pomoc ukazala se byti mar- 
nou. Tu sendt méstsky uéinil veliley slib 
Neposkvrnéné Matce Bozi, aby na jeji pri- 
mluvy mésto bylo sprosténo zhoubného 
moru. Kardinal arcibiskup Doria, jemuZ 
nyni i hodnost a urad mistokrale jest udé- 
lena, naridil verejné modlitby pred Nejsv. 
_ Svatosti, vzyvani Marie Panny, svatych 
panen a ochrankyh mésta Nymty a Kristi- 
ny; a kdyZ v tomto Gase tézkém nalezeny 
jsou nasledkem zyldstniho zjeveni ostatky 
sv. Rosalie, stala se tato uddlost radosti a 
utéchou ztizenych Palermitéant. Télo sy. 
panny verejné ucténo a v procesi méstem 
noSeno s velikou naboZnosti, a tak na spoleé- 
nou primluvu Marie P. a sv. Rosalie usta- 
nul mornadobro v Gervnu 1625. Nezapomnél 
ale senat na slib uéinény v tézké chvili a 
na podékovani Bohu a Neposkvrnéné Panné 
nejenom slavnost velkolepou toho roku uéi- 
nil, nybrZ k veliké radosti ySeho lidu Marii 
Neposkvrnénou za nejprednéjsi_patronku 
mésta jest prohlasil. Mimo to méla se slay- 
nost Neposkvr. Poéeti P. M. na utraty se- 
natu kazZdoroéné slaviti co nejnddhernéji 
a sice hlayné v_ kostele sv. Frantigka, 
kdezto kapli stavajici od davna pod jmé- 
nem ,della Immacolata“ prijal senat za 
svou a naklad na jeji okrdsleni i vydrzo- 
vani davati se uvolil. Tyz senat pozdéji 
pri slavné pfilezZitosti listinou potvrzenou 
od mistokrale, sebe i své ndstupce na 
vadycky ptisahou zavdzal: byti vady na 
prvnich nespordch Neposkvr. Poéeti v kapli 
zvané nyni senatorské, a sloziti zde prisahu, 
ze budou vériti a hajiti Neposkvrnéné Po- 
éeti P. M. az do proliti krve, a pri tom 
obétovati 250 skudt (as 500 zl.); druhy den 
byti pritomnu slavné m&i, k nizZ i mistokral 
mél byti pozvan, a provazeti s hot¥icimi 
svicemi processi po hlaynich ulicich mésta; 


v svatveter osvétliti celé mésto a zvldst 
palace pretorsky, a oslayiti ten den ohno- 
stroji_ a jinym zptisobem. Tento zdavazek 
s nékterymi.jeSté pridavky kazZdoroéné 
yérné se zachovdval, ponévadZ i kralové 
sami slaynost tuto co nejvice podporoyali. 
BohuZel od r. 1860 zastupitelstvo ik he 
nenese vice jméno senat s pretorem v Gele, 
nybrZ municipio se syndaco a se starym 
jménem odstoupili i stati zboZni zastupite- 
lové mésta a nynéjsi nemaji ducha otct 
svych, jsout po nejyice radikalisté, jimZ 
tento zavazek bremenem obtiznym; a proto 
slavnosti této neposkytuji podpory, spi8e 
stavi prekazky. 

Ale nejen od moru, i od zemétieseni 
bylo Palermo zachranéno na primluvu Matky 
Spasitelovy; dvakrate obzylasté zazraéné 
se projevila moc primluvy jeji, totiz 11. 
ledna 1693 a 1. zdri 1724, na podékovani 
se a% doposud po tyto dva dni verejnymi 
modlitbami Bohu a Marii Panné vdéénost 
mésta na jevo dava. 

Vsak nejen tyto Zalostné nehody pii- 
spély k udrzeni a oZiveni ucty Marianské, 
Bylyt to i jiného druhu udalosti, totizZ ra- 
dostné slavnosti. Jen nékteré podotknu. 
R. 1644 bylo u pritomnosti nes¢islnych 
nadSenych zastupi konano ,,Vitézné koru- 
novani Neposkvrnéné Panny“ r. 1662 skvéla 
slavnost osmidenni za tou pricinou, Ze pa- 
pez Alexander VII. vydal bullu na obha- 
jeni a ucténi tohoto tajemstvi Marianského, 
za podobnou pyicinou podobna osmidenni 
slavnost konala se r. 1742 za Gasu Bene- 
dikta XIV. a s nejvétsi, nevidanou nadhe- 
rou a slavou oslavovano pred 10 lety pro- 
hlaSeni této prednosti Marianské za élanek 
viry, pri kteréz slavnosti lid i senat i uted- 
nictyo i vojsko i universita i uéené spoleé- 
nosti, jako o zavod s knézstvem a frehol- 
nictvem nejyétSich obéti nelitovali, nejvét8i 
nddheru a slavu vymyéleli, v GemzZ ovSem 
za priklad jim byl, ano slovem i pomoci 
hmotnou poyzbuzoval kral sam, jenz, jak 
znimo, mnoho pritinil prosbami svyymi ku 
koneénému rozhodnuti se svatého Otce. 
Letos co na konci pryniho desitileti také 
v kostele reholniki sv. MikuldSe Tolent- 
ského konalo se slayné tridenni, aé pri 
velkych pkekdzkach ¢inénych od. strany 
zdejsich nevéreckych radikalisti. 


Il. 


Po dlouhé té obchazce pfichazim ko- 
neéné k tomu, éeho sam jsem byl svédkem. 
Ale neZ zaénu o slaynosti samé, musim 
jeSté jednou trpélivosti Gtendtiv naduiZiti; 
mam totiZ za pottebné, promluviti drive o 
misté, v kterém se slaynost ta kona, totiz 
0 kostele sv. Frantiska, éasto jiz podotknu- 


LS ee 


tém. A dinim to tim radostnéji, ponévadZ 
tento veleposvdtny chraém povazuju jako za 
svij, nebot bydlim v kldstete Frantiska n- 
ském a v tomto kostele tedy a pretasto 
i v oné mnohocténé: kapli Marianské  slou- 
Zivam mi svatou. Konvent sv. Frantiika 
jest nejstarsi z nesdislnych klakterii tehole 
rantiskanské*) na Sicilii, zaloZeny totiz r. 
1224 jeSté za Zivobyti sv. zakladatelele tadu. 
Od dayna byl velikymi privilegiemi nadan a 
mnoho udt Gital; vSak r. 1860 vétSi ast 
mistnosti jeho odnata jest vojskem ve jménu 
vlady, takze nyni sotva jim zbyvad mista pro 
téch as 30 osob, jez konvent itd. Dva 
papeZové Zili z mladi v tomto klastere, a 
zachovali i na stolici sy. Petra lasku k 
nému, totiZ Sixtus 1V., jen% prvni mezi pa- 
pezi r. 1476 dovolil a ustalil slavnost Nepo- 
skvrn. Poéeti M. P., vyday Officium i mii 
toho dne, co% zajisté svédti, ze z Palerma 
prines] upominku na ucténi toho tajemstvi, 
a pak Klement XIV., jenz, jak jsem jiz 
pravil, moci breve od 18. maje 1770 ko- 
stelu adejSimu udélil vzdené privilegium, o 
pul noci slaviti velikou m&i se vSi nddhe- 
rou, jako se déje o vanocich. Od papeze 
Sixta IV. chovaji se zde doposud yvzdcné 
dary, jeZ co papeZ poslal byvalym svym 
spolukonventualttm, totiz veliky stribrny 
kalich, drahy zlatem a stribrem vySivany 
pluvial, a ostatek ze sv. krize. 
Chraim sy. Frantiska , jeden z nejvét- 
Sich, vystayen jest r. 1255; prtéeli jeho 
jest veliké ceny, na jednom ze sloupt por- 
talnich jsou napisy arabské, dikaz to, Ze 
sloupy ty ptivodu jsou arabského. Ma tri 
lodé velmi vysoké, a mimo ty po obou stra- 
nach radu kapli vice méné yzacnych. Hlavni 
oltar jest bohata prace vysoké ceny umé- 
lecké. Vedle hlavniho oltadre v pravé lodi 
jest ona posvatnd, predraha kaple ,,della 
mmacolata,“ téz Capella Senatoria zvana, 
r. 1441 vysvécena na jméno Neposkvrné- 
ného Poéeti P. Marie. 
as 25 kroki dlouhd, 10 kroki Siroka; z 
predu otvird ji oblouk z krasného mramoru 
spotivajici na sloupech mramorovych. Cely 
vnitrek jeji, i stény i klenuti pokryty jsou 
mramorem Gernym s bilymi okrasami. Ve 


=) Rehole sv. Frantiska rozdélena jest ve vice vétvi. 
Jsou to predevSim 1) Konventuali, u nas zvani 
Minorité, 2) Observanti, 3) Riformati, u nas zvani 
Frantiskani, 4) Kapucini, 5) Terciarii. Potom 
zenské tady téze rehole: 1) Klarisky, 2) Urba- 
nistky, 3) Kapucinky, 4) Terciarky. Véecka ta 
odvétvi jsou ¢etné zastoupena v Sicilii. V Palermu 
samém jsou 2 klastery kon ventuali, 4 observantu, 
2 reformati, 1 kapucini (ale as 200 reholniku 
Citajici), 3 tercidri; pak zenskych 4 klastery 
Klarisek, 4 terciarek, urbanistek a kapucinek po 
jednom. V Sicilii samé nejvice jest kapucinu, 
tvorit {72 provincie reholni. 


Jest prostranna, - 


sténé po kazdé strané jest étvero vyklenké, 
av nich osm soch z bilého drahého mra- 
moru, pracovanych od slaynych sochart 
zdejSich atimskych. Jsou to veskrz sochy 
svatych, jenZzde v Palermu se zrodili neb 
zde Zili, totiZ: po strané epiStoly sv. papezt 
ppete a Sergia, a sy. biskupi zdejSich 
Filipa a Mamiliana; po strané evangelia: 
sv. panen Rosalie, Nymfy, Olivy, Agaty. 
Na oltati i na klenuti vzdcné malby pfed- 
stavuji Roditku Bozi. Béhem p¥istiho roku 
postaven bude oltdt z mramoru, z vétii 
adsti jiZ hotovy, nebof stary dievény vzal 
r. 1852 ohném za své. V této kapli kazZdo- 
denné konaji se poboZnosti Marianské; 
mimo pondéli a étvrtek kaZdého dne po 
cely rok jest tu zpivand me sy., kadZ- 
dou sobotu v roce rdno hned po klekani 
zpivana mse a yeéer zpivané Completorium 
s litaniemi, procesim a poZehnanim. Mimo 
to o slavnostech Marianskych zde sluzby 
Bozi vadycky jsou slavné. Dvandacte sobot 
pred 8. prosincem jest rdno za tmy slavna 
mse s hudbou a s kdzanim, pri némzZ vady 
se velebi jedna z 12 hvézd Gili prednosti 
Marianskych — a veéer na to Complet s 
hudbou, jak jsem v jednom predeslém do- 
pisu tuto veéerni slavnost vypsal. Patero 
bratrstev, pod jménem Neposkvrnéné Panny 
jest pridéleno k této kapli, jejichz udové 
den co den obété své poboZnosti predna- 
seji své Matce a patronce. — A mimo tuto 
drahou svatyni sbaaliue chram ten jesté 
jeden predmét, lidu zdejSimu drahy, svaty 
k srdei prirostly, totiz velikou stribrnou 
sochu Roditky BozZi, jeZ se v procesi nosi ° 
po mésté, zvand vubec ,il Simulacro.“ 
Vzacna to socha i pro uméleckou cenu 
prace, i pro cenu hmotnou, ale vzdcnéj&i 
pro tu uctu, jiz od dvou stoleti poziva, pro 
tu lisku a ndboZnost, jiz v srdcich tolika 
tisic lidi yzbudila a vzbuzuje. Jet Maria 
Panna vy Zivotni velikosti (7 str.), na hlavé 
ma korunu z drahych kament s 12 hvyéz- 
dami, a stoji na veliké téZ stribrné kouli 
zemské, nohou Slapajic hlavu hadovu. So- 
cha samotna bez koruny a koule zemské 
yazi 385 liber ryziho stiibra, a stala pry 
10.000 skudé. Byla zhotovena r. 1647 na 
utraty benatského kupce Leonardi, zde 
usedlého, a jeho pribuzného, jen% byl udem 
zdejsiho konventu. K_ sluzbé, ochrané a 
prendseni -této sochy, jeZ zasazena jsouc na 
dreyéném podstavku, jen% upraviti se da 
co oltat, zrizeno jest dvoje bratrstvo, jedno 
zvané della Scopa (koSté), jeZ v prtivodu 
jde pred sochou s koStétem v ruce, metouc 
ulici, a druhé della Bara (nosidlo), jehoz 
udové nosi a streZi Simulacro. 

Po celé tri nedéle vidél jsem upravo- 
vati a ozdobovati chrdamy a_ pfriprayovati 


SS ee 


lustry a svice, jak% jsem se o tom zminil 
v dopisu p¥edeslém celé klenuti i obé po- 
stranné fady sloupt téchto nad miru vyso- 
kych chrdmti ovéSeny jsou trpyticimi se 
latkami, lustry vétSi menSi v radach a oblou- 
cich usporddané a svicemi naplnéné cely 
prostor hlavni lodi chramové vypliiuji a 
takrka oZivuji. Jako pred kaZdou velkou 
slavnosti konala se i pred timto svatkem 
tak zvand Novena, to jest po devét pred- 
chazejicich dni odbyvaji se zvla8tni poboz- 
nosti, rdno zpivand m&e, potom kratky vy- 
klad Gili kazani (discorso), a na veéer ne- 
Spory nebo komplet s poZehnanim. Vibec 
musim pripomenouti, ze se zde na veéerni 
poboZnosti mnoho drzi, pri éem%Z ovSem to 
hojné mnoZstvi svétel obdrZi pravy  svij 
vyyznam a wéinek. Mnohem slavnéji ale 
slavi se tak zvané svaté tridenni (il sacro 
triduo); tyto tri dni pred svatkem Nepo- 
skvrn. Poéeti P. Marie jsou pro celé takika 
mésto jizZ pravy svatek. S nejvétsi slavou 
a nddherou se toto tridenni konalo v kostele 
sv. Mikulage Tolentského, a sice za tim 
uéelem, aby se oslavilo desitileti, jez letos 
dochazi od prohlaSeni tohoto tajemstvi za 
élanek viry. V pondéli, utery, ve stredu 
a podobné i na den samého syatku, ve 
étvrtek, byla v tomto chramu rdno za tmy 
zpivand mSe s kazanim, o 11 hod. slav- 
nostni kdzani s pontifikalni mSi; odpoledne 
rizenec, litanie a opét slavnostné kazani. 
A tak po vsecky étyry dni. Nejprednéjsi 
zpévaci a hudebnici prispivali k oslaveni 
téch dni; mné zylasté libil se sbor chlapct, 
kteri zpivaly hymny a pisné o P. Marii; 
to mnozgstvi. mladych zyuénych hlasti v 
rychlém tempu prondsejicich zvuéné me- 
lodie a chvaly nejéistSi Panny. 

Podobné nejslavnéjsi kazatelé hlasali v 
téch dnech pravdu viry katolické a chvaly 
a prednosti Matky Bozi. Sly Sel jsem mnohé 
z nich, také P. Venturu, bratra slavného 
Parizského kazatele a spisovatele + Ven- 
tury; oba tito bratri, udové zdejsiho kon- 
ventu Theatinského, rodili jsou Palermit- 
éané, jakoz i treti jejich bratr, jen% jest 
svétskym knézem. Rad bych Vam_ sdélil 
obsah alespon jednoho z téch kdzani, jez 
se mi nad miru libilo, a tim predmétem se 
obiralo, jen% na hlaynim oltdki vypodobnén 
byl na velikanském zvlasté pro tuto slav- 
nost malovaném olejovém obraze. Ale jest 
uZ éas spéchati ku konci, abych prilis8 ne- 
zneuzil papiru Blahovésta a trpélivosti éte- 
ndrtiv. — TolikéZ svate¢nim zptsobem sla- 
vilo se toto tridenni v naSem kostele sy. 
Frantiska. Byla slavnad mé&e, kazani a veter 
komplet pri skvélém osvétleni chrdmu s po- 
zehnanim a procesim. Byl-li chram 'To- 
lentinivy po tyto tri dni od rdna do noci 


takika pkeplnén ndbo%nymi véricimi, jiché 
se tam za den vyst¥idalo mnoho tisic: ne- 
schazelo prece zvlaSté u veter ani nasemu 
chramu nepfehlednych ctiteli Marianskych. 
Po étyry veéery v pondéli, utery, ve stredu 
a ve Gtvrtek bylo celé mésto i v nejodleh- 
lejSich ulicich, i celé okoli osvétleno; a 
illuminace zdej§i, zvla8té posledni dva ve- 
éery bohatd, jest tim skvélejsi, ponévadzZ 
véecka svétla jsou venku, nebot kaZdy dim 
ma pred kaZdym oknem maly balkon Gili 
pavldéku, a na téchto balkonech byly lampy 
a svétla, co% pri zdejSich dlouhych ulicich 
poskytovalo pohled okouzlujici, jen% dovr- 
Sen byl skvélym ozdtenim vsech véii. 
Viecky domy vlddni a obecni zistaly ve 
tmé, kdeZto za jinych Gast pravé tyto domy 
byvaly pry koruna a vzor ostatnich. Lid 
to ov’em téZce nesl, ano s tizi pry se dali 
upokojiti, kdyz vidéli, ze starosta mésta 
(il syndaco) v obydli svém neosvétlil; cha- 
palit se jiz kameni, aby svym zptisobem 
mu dali na jevo svou nelibost, ale v éas 
jsou od toho odvedeni. (Pokraéovan!). 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 


ip 


Komu pak to odzvonili umirdékem? 
Zvonili dlouho a lidé si toho mnoho véii- 
mali zastavujice se, odklddajice praci, mlu- 
vice spolu, prondSejice své usudky a na- 
hledy. Musi byti vy8e postaven, kdo pravé 
odeSel na vétnost. 

Hle, vsickni pohlizeji k zimku uprostred 
vsi na pahorku stojicimu. Délnici na polich 
vidi ho z daleka, patri na jeho vysokou’ 
véZ, divaji se do jeho otevrenych oken, 
rozeznavaji opony a kyétiny v nich, mohou 
spocitati prochazejici se v zahradé, padaji 
jim do oka piskem posypané cesty, stromy 
a kere, v8e pred nimi leZi jako v obrazku. 

Zamek stoji sice vy$ neZ ves, stoji ale 
i se vsi v doliku a se vSech stran je k 
nému svobodny vyhled. Neni mo%na, vy- 
patrati na ném néco obzvlaStniho. Je tichy 
a pokojny. Hodiny na véz%i jdou, jakoby 
se nic nebylo stalo. Ruéiéka na ciferniku 
volné postupuje ku predu. VlaSfovky plo- 
vaji povétrim. Hejno kavek prohani se a 
krakord okolo bané. WVrany konaji rovnou 
cestu... Malé ptatky v zahradé slysel bys 
vesele &vitorit a zpivat, kdybys jim byl 
bliz a i ten Zluty kandrek, co visi tam v 
kleci houpaje se mezi oknem, Stébeta jako 
obyéejné a nepripousti si starosti anismutku. 
Predce nékdo um¥el a umiel vy zdmku. 
Smrt je tam pritomna a nic ji nezjevuje 
nez ten umiracek, 


<a? 


Zahradnici_ stali s odkrytymi hlavami 
a modlili se. Po navsi do hromady sestu- 


povali muzSsti a Zenské. Mnozi vy3li ze 


staveni, mmozi prdvé pfichdzeli s pole, 
second se zdvihly od rybniku. Slouha 
rZe psa na Snire a nose pod pazdi dlouhou 
pistalu a hil chodil od zdstupu k zdstupu 
a budto sam dilezité noviny rozndSel anebo 
Je sbiral. Jeho se arcif smutny ptipad v 
zamku tak bolestné nedotknul jako slouhy 
panského a v&Sech panskych sluzebniki. 
On je najat od obce, od pani nic nema a 
od nich nezavisi. Jindé je to ve dyore. 
Pacholci a dévetky, poklasny, Safai, ano i 
pan spravec jsou panim poddani a kazdou 
chvili mohou pfijiti o chléb. Védi to dobie. 
Co jsou doma, shromaZdili se pred chlivem; 
co jsou na poli, nechali pluhy a dobytek 
stati a _rokuji vespolek vazné a moudie. 

»Ci jsme nyni?* pta se poklasny sa- 
fate a druzi poslouchaji, co mu na to zaji- 
mavého odpovi. 

Safar by se nerad pfiznal, Ze mu neni 
vic znamo ne% jim a chee to pékné vymlu- 
viti tka: ,Nééi predce budeme.“ 

To arcit poklasnému nestatilo a musi 
vée rozebrati do podrobna, aby si ji dle 
moznosti vysvétlil. Pravi: ,Nééi budeme, 
ano, ale jedno to neni, v panech jsou 
yelké rozdily.“ 

Ba ovsem,“ prisvédéilo vice hlasi a 
Safdar se mrzi, ze poklasny feti svou si 
ziskal pochvaly. Nepreje mu ji a rad by 
nad nim zyitézil jsa zvykly na prednost, 
jiz ve dvore poziva. Snazi tedy a namaha 
se, aby rekl néco je&té rozhodnéjsiho a 
tim se mu zdaji byti slova: ,Co nebozka 
ustanoyila, stane se, my to nepredélame.“ 

Té pravdé se nedalo odporovat, pritomni 
ji uzndvaji kyvajice hlavami a Safar je 
prozatim spokojen. 

Vi8ak proto predce nikdo neni mou- 
drejSi nez byl a poklasny Safari nechce jiz 
odporovat znaje ho, Ze vZdy stoji na svém. 
Lépe s nim pochodi, kdyz se k nahledim 
jeho prida a kdy% mu drobet piipochlebil, 
mize ho, jak rikame, otoditi okolo prstu. 
Nyni bez toho neni radno byti s nékym 
v neprizni. Kdo nemize prospét, muze 
Skodit. Jsou jeSté v sluzbé, ale dlouho-li 
v ni budou: je jind, velmi nejista otazka. 
Treba, miti s kaZdym dobrou vili. Safar 
m& ve dvore velké prdva. Pyimluvi se 
za ty, jimz preje, zistane-li Safatem. Musi 
si ho tedy nakloniti. Je pySny na svitij 
rozum a usudek a lichoti mu, kdyz néco 
ma rozresiti. 

I poskytl mu k tomn piileZitosti tazaje 
se dtvérné: ,Co myslite, Safari, kdo v 
Lu&ténicich bude dédicem ?“ 

Safar vdhd s odpovédi, jakoby mobl 


ale nechtél mluvit a poklasny ho je&té vice 
povabudil fka: ,Vy to spiS mizete védét 


neZ my, mate k pantim pfistup.“ 


»Ach ano,“ povzdychl si safaz, ,,milost- 
pani se mnou rdda mluvivala, byval jsem 
u nia jesté nyni v nemoci si mne dala 
zavolat, aby mi véelicos svérila.“ 

» VZdyt ja jsem hned hadal, Ze to vite!“ 
dotira na néj poklasny. 

yo mam védét ?“ 

»Inu, komu odkazala Lusténice.“ 

Safar je v nesndzi, Spouli usta, kréi 
rameny, nechce vyznati, Ze nic nevi a nic 
mu nenapada, tim by se hezky chytte 
omluyil. Obratil se koneéné proti poklas- 
nému, prelozil si prayou ruku pres prsa, 
levou se vzal za bradu a fekl: ,Pani to 
nedélaji jako my. My, co mame, zanechime 
détem. Oni daji trebas cizim, co maji. 
Milostpani to arcif neudéinila. Vsak ma 
jen Sedan dceru. Ta jizZ dostala Pavinec, 
kdyz se vdala. Pan Vedral je jeji muz. 
Mlada sle¢inka, co zde byla u babiéky, je 
jeji dcera. V Pavinci ma jesté syna. Ti 
vsickni maji pravo na dédictvi. Pak je tu 
jeSté bratr neboZ¢in a jini pribuzni. Ono 
se toho prihlasi, Ze se podivite. A nage 
pani sama na né pamatovala. AZ se vsecko 
rozdéli, nezbydou vam zde leé holé zdi a 
ta Bozi troda na poliech.“ 

»Komu pak to pripadne ?“ ptal se potu- 
telné poklasny. 

,Zamek, pole, luka a lesy, to jest 
panstvi, jak to nazyvame, obdrai arcif jen 
jeden. Kdo to bude, to ma byt tajemstvim, 
dokud se testament neotevrel.“ 

Nikdo nevédél vie nez diive, ale Safar 
se z toho velmi radoval, ze se mu tak 
pékna te podarila. Jako k nim mluviva 
pan spravec na kancelaii, tak nyni mluvil 
on. Poslouchali ho pozorné. Dokdzal jim, 
ze znd poméry mezi pany. Hadali, ze do 
vséeho je zasvécen. Rekl, co smél. Tajemstvi 
nesmi rusit. Bezpochyby se k tomu za- 
vazal. Upadl by v nemilost, kdyby ne- 
mléel, 

Safar doufal, Ze je privedl na takovéto 
myslenky a v skutku se nemylil. Sprosta 
éelddka mu vérila a pokrocil u ni ve 
vaznosti, jiz velice byl Zadostiv. Pacholeci 
si Septali: ,,Ten si to umél pyedejit. Je 
spraveova prava ruka. Zajisté ho neboZka 
pani postavila do testamentu, aby ho dédi- 
cové nemohli vyhnat jako nds.‘ 

Jen poklasny ho problidl a kdyz odeéel 
tvare se, jakoby ho v zamku bylo zapo- 
trebi, vysvétlil pacholkim, Ze asi nikdo 
nevi, co je v testamentu, ponévadzZ een 
takovych véci pred Gasem nevyzrazuji. Vsa- 
dil by se, Ze ani spravec testamentu nezna 
a ttebas je tam vynechan tak jako oni, 


Novy pan v Lu&ténicich nebude se vazat 


na sprayce ani na Safare a kdyZ se mu | 
nebudou libit, pole je pryé a povola si 


sluzebnikfi jinych od prvniho a%z do po- 
sledniho. 
Byli by o tom jesté déle rozpravéli, 


kdyby se k nim byl nepfiblizil spravec 


sim. Vidél je, Ze tu stoji zahdlejice a 
volal jiz z daleka: ,Do prace, lidé, do 
prace! CoZ% myslite, ze nyni se zalozenyma 
rukama mizete lelky chytat? Prace pred- 
chazi. Nikdo ji za vas nebude konat. V 
tom se nestala zidnd zména. — Kde pak 
je Safar? 

Oznamili mu, Ze se odebral do zamku. 
On se zlobil, Ze tam nema co délat a 
distojnost jeho, jizZ si pravé byl vydoby]l, 
zase podkopal. Museli ho rychle pfivesti 
a pak se kazdy chopil dila, jez byl odlozil 
slyse umirdéek. (Pokraéovani.) 


Dopisy. 


V Praze 2. ledna 1865. 
(O papezské encyklice.) 

Nejednou jiz zvonili nepratelé nasi umi- 
raékem papeZi i papeZstvi, povazujice a 
rozhlaSujice tichost v Rimé za malomocnost, 
shovivavost za slabost. Af pomléime o tom, 
ze problasovavali papeze za nebodZtika, ale 
i papezstvi vymérovali dny vezdejsiho Zi- 
vota. Konvenci ¢ili umluvou mezi cisarem 
Napoleonem a kralem Viktorem Emanuelem 
vyméreno panovani hlavy Cirkve v Rimé 
na dvé léta. Tak alespot hldséno v €aso- 
pisech a to s radosti netajenou. Véak kdy- 
koli se zdalo, Ze jest nejhtre, Ze papezstvi 
dokonava, vyhrtizkami a pletichami jsouc 
utlumeno, pozdvihl pokazdé ndméstek Kri- 
stiv hlasu svého na obranu pravaa pravdy, 
svét zvédél, Ze papez v Rimé Zije a pa- 
pezstvi Ze neni pochovano.. Tak i tento- 
krate. Jiz i vérni katolici poéali se obd- 
vati o sy. Otce. Rokovdno, kam se asi vy- 
stéhuje, aZ vojsko francouzské z Rima od- 
tahne a piemontské tam vtrhne, jini tésili 
se nadéji, Ze prijde pomoc bud ze Spanél, 
bud z Rakouska, co%Z pak opét odvolano. 
Zdalo se, Ze nyni jest nejhtre. A hie, tu 
z nenadani povznesl sv. Otec opét hlasu 

‘ sveho. Dne 8. prosince vydal tri listiny: 
okruZni list k biskuptim katol. svéta, dru- 
hou zamité a zavrhuje 80 bludnych nauk 
novovékych a treti prohlaSuje nar, 1865 jubi- 
leum, které se cely jeden mésic slaviti md. 

Za nasich ast staly se proslulymi no- 
voroéni freéi cisate Napoleona v_ Parizi. 
Pred kazdym novym rokem byvalo ticho 
ve svété politickém, s bazni oéekdvali na- 
rodové, co promluvi mocny vladce ve Fran- 
cil, aco promluvil, hlasdno pak telegrafem, 


pismem i tiskem do'svéta: Europa se chvéla. 
A letos promluvil sttibrovlasy kmet v Rimé, 
stisnény papeZ, a hle netoliko Europa se 
ottdsd, ale i vickni ostatni dilové svéta. 
Pape%stvi neni pochovéno, pape% jest posud 
hlavou Cirkve po veSkerém oboru zemé roz- 
ptylené. On promluvil a zachvéli se’ tré- 
nové, uzasli narodové. Kdo by se nepo- 
divil té stateénosti sv. Otce, jenZ po soudu 


‘lidském jsa v tisni nejvétSi neohroZené opa- 


kuje ‘svétoznamé slovo své ,,Non possumus, 
nemtizeme!“ Nemfzet uznati za pravdu, 
co on sam a predchiidcové jeho za blud 
byli prohlasili. Nenif mezi 380 v dotéené 
encyklice uvedenymi ,bludnymi a prevra- 
cenymi* naukami snad ani jediné véty nyni 
teprvy odsouzené a zavrzZené, jestif to sou- 
hrn a opakovani nauk diive jiZ odsouze- 
nych a zavrzenych. Na priklad uvadime 
ytajné spolky.“ Z naseho ,,Blahovésta“ r. 
1863. &..26., str. 405—411. pkesvédti se 
kazdy, kolikraét a kdy byly Stolici apoStol- 
skou zavrzeny a zakazdny. Nyni stalo se 
to poznovu. To a podobné dotklo: se mno- 
hych. Odtud to zuteni v jistych listech 
proti encyklice a papezi. Méli by to miti 
za zbyteéné; nebo je-li to ,posledni vykrik 
skonadvajiciho papeZstvi,“ neuSkodi jim. 
Je-li to ale vyrok Zivé hlavy bojujici cirkve, 
a jak jini vykladaji: protest proti snaham 
loupeZivym a svatokradeznym, jeZ nauky 
zavrzene zrodily, Zivi a podporuji, véru, ne- 
méli by tomu prekazeti. My zdrzime se 
vSech usudkt, v pokore uzndvajice soud- 
covskou -_pravomocnost nejvySsiho  biskupa, 
jemuzZ prislusi friditi a spravovati. Cirkev 
Bo#i na zemi. Jako papeZ jinak mluviti 
ani nemohl a promluvil-li v éas, ukdze se 
brzy. Ano, ve Francii jizZ se ukazuje. Jako 
prudky vitr viny zkormucuje, pozdvihl hlas 
z Rima mysli lidskych. Noviny zvéstuji, Ze 
vlada uznala za prospé8né zakdzati bisku- 
pum ohlaseni okruzniho listu' k biskuptim 
a vét Gi nauk zavrZenych. Priéiny zikazu 
snadno se domysliti. Véty zavrzené jsou za- 
klad, na némZ spotiva budova statniho ustroji 
ve Francii. Pohne-li se zaklady, otrese a 
ovikla se i budova. Av8ak idey ¢i nauky 
ty jsou téZ vyhen, v které se kuji Sipy 
metané na papezstvi, jsou olniskem utokt 
na viru a spoleénost kresfanskou, na Cir- 
kev a jeji svatovlddu. Na obranu Cirkve 
promluvil tedy papez. A to se mu vyklada 
na zlou strdanku. VSak on se nezachova, at 
éini co chee, lidem, jen% na p¥. durdice se 
na zruseni klastert v ruském Polsku: po- 
chvalu tleskaji Viktoru Emanuelovi, Ze je 
zrusuje v Italii, doma zastdvajice  ztizent 
federatni Zddaji v Italii centralisaci, spo- 
Jeni vSech tzemi pod Zezlem krale Viktora 
Emanuele atd. O nektesfanech , protikte- 


a 


stanech a Zidech 
sea nezachoya. 

a konec poukazujeme je&té na tu po- 
divnou neshodu, Ze se zakazuje ohldxeni 
papezské bully ve Francii, v té zemi, kde 
se zrodil a-volny prichod mél rouhatny 
spis Renantiv, v té zemi, odkud piichdzeji 
k ndm hanlivé spisy proticirkevni, romany 
protikfrestanské, spisy, jimizZ se vira v Spa- 
sitele svéta podkopdva a lidu ze srdci vy- 
dira. Po Francouzich opiti se ndrodové 
jini. ViSak béda kralovstvi, kde vira v 
Boha vymizela z mysli a srdci! Kde neni 
ucty k zdkontim Bozim, nebude ticty k zd- 
kontm svétskym, kde neni lasky k Bohu, 
nebude lasky k bliznimu pro Boha, kde 
se bofi oltat, neostoji trin. A takovyto 
aly osud abychom odyratili od milé ylasti, 
na jejizto viru a poctivost utokem Zenou 
tajni 1 zjeyni nepratelé, budeme s pomoci 
Bozi hajiti pravdu, pravo a spravedlinost i 
v tomto novém roce, védouce, Ze spravedl- 
nost zvySuje narod, hich pak bidné éini 
ndrody. 


pomléime; tém Be paper 


Z Michle u Prahy 1. ledna 1865. 
(Jak mozno uvadéti zpévy neSporni pti odpolednich sluzbach 
Bozich?) 


JiZ nékolikrat jsem vzal péro do ruky, 
abych na tuto otazku v Blahovéstu odpo- 
védél ze zkuSenosti nabyté, ale vzdy jsem 
je zase odlozil. Jet to véc velmi choulostiva, 
te o nééem, co jsme sami vykonali. 

zpomnél jsem si vZdy na slova Pisma, Ze 
Pan Bib vidi v skryté, a Ze to byli fari- 
seové, kteri se ukazovali pred lidmi, aby 
chydleni byli. Ale Gta mnohé ty dopisy 
duchoynich spravetii o zdarném rozkvétu 
sluZeb BoZich po osadach, zaplesal jsem a 
k podobnym ¢intim byl jsem povzbuzen. 
A proé se tajiti? vadyf zndmo, Ze knéz 
musi’ byti dusi osady, bez néhoZ se v tomto 
sméru nic diti nemize. Povybuzovan téz pé- 
stiteli cirkeyniho zpévu, pokusim se tedy 
dati odpovéd na otdzku svrchu pologZenou. 
e jest neSporni pobogZnost krasnd a 
vznesend, jakoz ito, ze Cirkey sy. si preje, 
aby se zavadéla, o tom nebudu Siriti slov. 
Vit o tom kazdy knéz z diecesanské sy- 
nody Prazské, a povzbuzuje k tomu dist. 
. kan. Bradaé v predmluvé ku kancionalu. 
Favidéni neSpor usnadnil tyZ pan kanov- 
nik dvojim vydanim ¢eskych neSpor s no- 
tami pro zpévaky abez not pro ostatni lid. 
Zbyva jen prani, aby jmenovany krisitel 
staroéeskych chorali obstaral jesté jedno 
vydani neSpor, a to, — nelekejte se — 
frakturou! Mamft k tomu své pri¢iny. Starsi 
lidé jsou zajisté nejpilngjsi navstévovatelé 
sluzeb BoZich, neuméji vsak latinkou Cisti a 
proto nemaji pro né,NeSpory“ velké ceny. 
Pyi tomto, jako% i pri ostatnich vydanich 


bylo' by zdhodno, aby slabiky, které zmé- 
nénym zvukem se pronageji, vétsi literou 


 tistény byly. Na pi.: ,.Rekl Hospodin ku 


Pd-nu mému, sed na pra-vici mé.“ Pri 
Zalmech, kde na jednu slabiku vice zvuké 
pripada, mohlo by se spojeni naznatiti 
krouzZkem, jako: ,,O-slavovati budu Tebe 
Hospodine, z celého srd-ce své-ho: v radé 
spravedlivych i v shro-méz-dé-ni.“ Vele- 
duistojny pan vydavatel toto obé pri dalSim 
vydani neSpor uéiniti pfislibil, zaéez mu 
jiZ napted budteZ vrouci diky. Tim se 
zavdéci zpévumiloyvnym Cechtim-katolikim 
a prispéje znatné k rozmnozZeni slavy Bodi 
po milé nasi vlasti. Necht nikdo nenamita, 
jako by se tim uéeni se neSpordm stalo 
zapletenéjSim a téZSim. Vlastni zkuSenost 
kazdého 0 jiném presvédéi. — Po této pred- 
mluvé k véci. 

Uvedeni neSpor dvé paky nadlehéuji. 
Prvni jest pan ucitel se svymi Zatky a Za- 
kynémi, druha nékolik muzi, kteti se mo- 
hou sestoupiti v sbor literativ. Povim, co 
jsem ja ucinil. *) 

PredevSim jsem v kostele oznamil, 0é 
se jedna, vybizeje pritomnych, aby se pri- 
hlasil, kdo by si chtél NeSpory zaopatriti. 
Kupet se prihlasilo dost. Hned pak se za- 
pocala prace ve Skole. Nejprv jsem Zalmy 
predéital. Ditky étly se mnou. Kazdy mél 
tuZku v ruce. Slabiku, ktera se zménénym 
zvukem zpiva, si podtrhli, jako nahore v 
prikladu uvedeno. Aby se pak lidem takto 
jiz pripravené NeSpory do rukou dostaly, 
rozdal jsem vsem ostatnim skolaktim Ne- 
Spory k podtrhovani. To byla prvni lekce. 
Po druhé skontiv vyuéovani sv. naboZen- 
stvi, vzal jsem housle do rukou, a zaéali 
jsme se uéiti zpévu Zalmiv. Pan utitel 
vydatné pomahal. Mladezi teské jest zpév 
zibayou. Hravé nautili se zpivati Zalmy. 
Méli z toho potéSeni, Ze uméji zase néco 
nového. Jesté po cesté ze Skoly domi jsem 
mnohého a mnohou zaslechl, jak si cestou 
melodii Zalmai bruéeli. — Na to v nedéli 
po rannich sluzbach BoZzich pozval jsem si 
do fary nékolik muzi zpévumilovnych a 
horlivych, a zaéal jsem s nimi tak, jako 
dtive se Ziky ve Skole. Netrvalo to dlouho 
a jiz uméli zpivati vSechny Zalmy Skolni 
ditky anékolik muzti. Dobra to pomtcka, 
aby i ostatni lidé od nich se zpévu privéili. 
Lid naS bez toho lehce po jinych zpiva. 
Jindy zase jsme se nauéili Antifonu Ma- 
ridnskou na ten Gas pYipadajici. Aby i 
ostatni osadnici se ji priuéili, zpivala se 
po sluzbach Bozich nedélnich a pak cely 
tyden po m&i svaté. Lid daval pozor, a 


*) V Sedléanech zpivaji téz ¢eské nespory. 


Pe 5S ee 


hnedle ji zpival nejprv tise a pak plnym 
hlasem. Po poZehuani zdrazel jsem visech 
pritomnych v kostele, a pomoci vycviée- 
nych jiz Skolnich ditek a onéch muzt na- 
ucili se vSichni prvnim péti Zalmtm ; ie 
téZ hymnu, pripadajici na budouci nedéli. 
V nedéli jsme jiz misto pozehndni méli 
éeské nespory. Pan uéitel zapél antifonu 
a prvni sloku kazdého Zalmu bez var- 
han, a v to vpadnul vsechen lid zpivaje k 
hlasu varhan. Od téch dob, kdykoli_ pii- 
pada na budouci svatek néjaka nova hym- 
na, nauci se ji nejprvé skolni mladez a 
nadteveni muZové, zpiva se pred sluZbami 
BoZimi rano i odpoledne v chramu Pané, 
aby i ostatnim lidem napév do paméti se 
vStipil, a tak zpivame jiz kazdou nedéli a 
kaZdy svatek, aZ na nékteré vyminky, ée- 
ské neSpory ke cti a chvale Bozi a k ra- 
dosti nasi duchovni. Za kratko tomu bude 
rok, co se cviéime v této pravé cirkevni 
poboznosti odpoledni a pak pxestane vée- 
chna prace, a strom dobry ponese jiz bez 
velké prace ovoce dobré. Mlady stromek 
vyzaduje sice mnoho péée, koSaty vSak 
strom jen nepatrného osetrovani. Pan Bth, 
ktery dal vznik, da i setrvani. Kdo v do- 
broreéeni seje, v dobrorecenii klidi. Ostatné 
neni ani ten, kdoz rozsivd, nétim, anizZ ten, 
kdo zaléva, ale Bah, jenz dava varist, je- 
muz za to bud chvala! — Pri jisté prile- 
zitosti se mné namitalo, Ze neni dobre, aby 
se neSpory tak Gasto zpivaly, ponévadz lidé 
v Gteni nezbéhli, se tim pripravuji o od- 
poledni poboZnost, a je-li krestanské evi- 
éeni, Ze vzimé to velmi dlouho trva. Mne 
to ponékud znepokojovalo. Uéinil jsem 
tedy zkouSku. V adventé jednu nedéli jsem 
oznamil, ze po krestanském cviéeni bude 
poZehnani misto nespor. Skute¢né jsem se 
domnival, Ze prijdou do kostela lidé, kteri 
neSporami byli v poboznosti zkracoya4ni. 
Jaké bylo vsak mé podiveni, vida kostel 
na polo prazdny! Od téch dob zpivdme 
pokazdé, kdyz se nekond zvldStni néjaka 
poboznost, ne&pory, a kdo ,,NeSpory“ ma, 
neopomene dostaviti se’ do kostela, a jiz 
nemam strachu, Ze nékoho pripravim o du- 
chovni uzitek. Neni to ani kouzlo novoty, 
co by kresfany lakalo, jelikoz se neSpory 
bez mala jiZ rok zpivaji, a ndvitéva chra- 
mu Pané neochabuje. Zvitézilyt neSpory 
vnitini syou cenou, rozmanitosti a krasou 
slov i napévii a vyznamnym usporddanim, 
éemuzZ se beztoho i nepratelé Cirkve kato- 
lické pri vSech naSich obiadech obdivuji. 
— Ano i sbor onéch muZi, aékoli jich 
shleddvani bylo téZké, se nerozprchnul, ale- 
br% dospél tak dalece, Ze jiz poddme k nej- 
dust. arcib. konsistoki Zadost o potvrzeni 
stanov spolku literativ. A proto tedy jen 


trpélivost a trpélivost! V ostatnim Pén Béh 
pomitze. Ferd, Lehner, administrator. 


Od Novjch Dvord dne 3. ledna: 1865. 
(Poh¥eb p. hrab. Jind. Chotka. — Nayraty do Cirkve.) 

- Zivo a veselo bylo v Novych Dvotich 
dne 19. a 20. tijna za pritinou stoleté pa- 
matky drzeni panstvi N. Dvoré hrabéci ro- 
dinou Chotkovskou ; — Zivo, a vSak smutno, 
velmi smutno bylo tam dne 27. prosince, 
nebot toho dne priveZeny sem byly télesné 
ostatky dne 24. prosince v Praze zesnulého 
vys. urozencho p. Jindticha hrabéte Chotka, 

dna milostivého, dobrodince stédrého, lidu- 
mila Slechetného, muZe ndboznéhoi aby v 
rodinné hrobce k slavnym otcim ulozeny 
byly. — Dojemné to bylo okamZeni, kdyz 
sem ve tri hodiny s ptlnoci mrtvola vzne- 
Seného pana pribyla, a my ji pri velebném 
hlaholu zvoni a zari Getnych pochodni ve 
farnim chrdmu sv. Anny slozili, tu za- 
chvélo se bezdéky hlubokym Zalem srdce 
vsech pritomnych. —Skvély pohreb se od- 
byval v 10 hodin, u ptitomnosti vzneSené 
hrabéci rodiny, a vysokych pratel a hodno- 
start, c. k. urednikt, zdstupci a deputac, 
hrabécich pant utedniki a neprehledného 
mnozstvi lidu.. Pohrebni feé na zakladé 
slov Spasitelovych: ,Kdo véri ve mné, byt 
pak i umfel, Ziv bude“ — mél mistni p. 
tarat Fr. Hanus, a kdyZ% zavadil o lasku, 
dobroéinnost, stédrotu, pokoru, zboZnost a 
Slechetné srdce vy Panu zesnulého, neztstalo 
oka suchého, hlasity plaé se rozléhal pro- 
storou chrdmovou. — Smuteéni obrady ko- 
nal veled. p. vikar K.-Horsky, Jos. Perina, 
jemuz 14 knézi prisluhovalo. Rakev skvostné 
ozdobenou a hr. znaky ovéSenou nesli stri- 
davé pp. urednici, myslivei, lokajové a mé- 
Stané. Kudy se pravod bral, vlaly s vézi 
a z domti Gerné prapory. Na stédry veéer 
dokonal ten Stédry pan, Bih odplatiz stédre 
stédrotu jeho v slavé své, at odpotiva v sv. 
pokoji! 7 
Od mrtvych obrafme se k Zivym. Cim 
vice se sv. Cirkev za naSich neblahych dni 
jizlivymi spisy przni, ¢im vice se naSemu 
posud nezkazZenému lidu mizerné &kvary, 
které se nyni ve fabrice Spinavé Spekulace 
jen jen roji, vnucuji, aby v ném tctu k 
ndaboZenstvi katolickému a sluhim jeho pod- 
kopaly a srdce jeho otravily: tim vice se 
téSime a radujeme, vidouce, Ze pres to 
vsecko chramy nase nepustnou, ldska k 
Bohu a jeho sy. Cirkvi nestydne, nybrz Ze 
lid tim vice k ni Ine, ji hledé. $ poté¥e- 
nim ti, mily Blahovéste, oznamuju, Ze v Za- 
boki opét tii nové udy do lina sv. Cirkve 
prijali zptisobem slavnym, totiz dne 20. li- 
stopadu, 14. prosince a 1. ledna. V3ickni 
tri skladali vetejné vyzndni viry a v hlu- 


a 


boké pokote pfrijali pravé Télo Pana na- 
Seho Jezis8e Krista, ten chléb Zivy, ktery 
s nebe sstoupil, co% zptisobilo ie ve- 
liké. — At se Gest a chvdla BoZi mnoii, 
af se Siri kralovstvi Bozi na zemi!*) V.V. 


Kronika. 


Z Prahy. Po hodech vanoénich méli 
bychom psati o hodech, je% pripravila laska 
a &tédrost kresfanska v den Stédry chudym 
ditkam v opatrovnach, tstavech a ve &ko- 
lach. Nemdme vSak mista k vypsani vSeho 
toho, co uéinila tu jednota sv. Ludmily, 
tam spolek k blahu opuSténych ditek, co 
ratelé maliékych v opatroynach a sirotkt. 

ylo toho mnoho. V opatrovné na Hradku 

svérené péti Skolskych sester nebyl pry 
stédry den nikdy tak Stédry jako pravé 
minuly. Podobné chvaleno i ustavai jinych. 
Vitéame v zjevu tomto obrat k lepSimu, 
pravy pokrok u vire, kterd se dobrymi 
skutky osvédéuje. Jako za minulych let 
poctil i letos tyto hody malitkych, Gili je- 
slitky a vdnoéni stromky pritomnosti svou 
J. Emin. nejdist. p. kardinal arcibiskup 
rozdavaje viastni rukou &tédré darky, v 
éemzZ mu ku pomoci byla vzneSena chof 
J. Exe. p. mistodrzitele, jenz téZ pritomen 
byl, jakoz i starosta mést Prazskych, ¢le- 
nové vys. slechty a méSfanstva, panové i 
pani, co udové rozlitnych téch spolkt a 
jednot. 

*_* Nejdtist. pp. biskupové cirkevni 
provincie Ceské vydaji pastyrsky list v pri- 
Giné sy. Otce. 

*_* J, Sy. papeZ Pius IX. povolil, 
aby se pamatka bl. Kanisia konala vy Ce- 
chach d. 17. dubna ,ritu semiduplici.“ 

*—* Koncert k prospéchu obnovy chramu 
sv.-Vitského d. 18. prosince usporadany vynesl 
542 zl. 55 kr. r. & Sal na Zofiné byl k tomu 
uéelu zdarma propijéen, ohlaSeni, programy atd. 
dal darem p. B. Styblo, ud jednoty. 

*—* Jako vloni jest i letos podzemni kaple 
Betlémsk& na Karlové otevrena od hodi va- 
noénich az do svatku Oéistovani Marie Panny. 
Ke mii sy. viednitho dne a k pozehnani v ne- 
déli a ve svatek byva slayné osyétlena. 

*_* Vyvedeni maleb na obmitce (al fresco) 
v presbyteriu chramu Karlinského svéieno jest 
maliti p. Trenkwaldoyi. 

*_* Mezi inseraty ,,Narodu“ dis. 3. naleza se 
»,Provolani k yznesené Slechté a spanilomysInému 
obyvatelstyu kral. hlayniho mésta Prahy“ vy- 
dané od yyboru, jenz si obral wlohu diistojné 
opraviti hof¥ej&i ¢ast zvonice pti kostele sv. Jin- 
diicha na Novém mésté Prazském, Laskavé 


*) Téz na farni osadé VySerovické navratil se do 
hina sy, Cirkve jeden vazeny rolnik. 


ptispévky prijimaé pokladnik vyboru  p. Martin 
Kubasek ¢ d, 1272—TI. 

*_* V den sy. Jana Evang. ptijal v ko- 
stele sv. Karla Bor. kivest svaty dospély zid, 
jen% se ¢it& mezi vzdélance. 

*_*  Z Holesovic. Jak lonského roku 
tak i letos byla chudd4 Skolni mlddeZ% nage 
na Stedry den Satstvyem, obuvi, papirem, va- 
noékami a ovocem podélena. Devatendct pa- 
ru strevicti a nékolik knih papiru koupeno 
z vynosu besedy ku prospéchu Skolni mld- 
deze HoleSovické dne 22. tijna m. r. odby- 
vané; ostatnimi darky ptispéli vel. p. ka- 
techeta Ant. Malee a Skolni dohlizitel p. 
Ignac Bohm. IfKr 

*_* Vv Piciné, vikariatu Pribramského, 
konala se miste co pfiprava k hodim vanoénim. 
Prijimajicich Télo Pané bylo 2200. Farni osada 
tato dita katol. dusi 2150. Slovo Bozi hilasali 
a sv. svatostmi pfisluhovali tu knéZi z kongre- 
gace nejsv. Vykupitele pp. Mastalit, Krutil, On- 


| drousek a Rychtarsky. 


*_* Ze Spaleného Poriéi. Jiz po étvrté 
racil letos vys. dist. p. probo&St kapitolni 
Mikulas Tomek, co byvaly dékan kapitolni, 
200 zl. r. & na potreby chudych skolnich 
ditek panstvi Spaleného Poriéi darovati. 
Na den jmenovin vys. dist. darce byly 
chudé ditky Satstvem neb obuvi podaro- 
vany. Radost zditila podélenym z ogi; a 
jsem ujistén, Ze mnohy ,,Otée nas“ za éasné 
i vééné blaho vys. dist. darce k trinu 
Nejvyssiho zaléta. ee B: 

*—* Z Chebu prijméte radostnou zpra- 
vu, Ze ve frantiskanském chrdmu Pané od 
mésice listopadu m. r. se Geské sluzby 
Bozi kazZdou nedéli a kagzdy svatek radné 
odbyvaji. V 7 hodin byvad éeské kazani, 
po ném mse sy. a odpoledne o 2. hod. ée- 
ské pozehnani. Nas é¢esky lid, jehoz tu 
ne jen sluZebuého, alebrz i za priéimou 
stavby Zelezné drahy velké mnoZstvi jest, 
s radosti chvata, aby slova Zivota vééného 
v materském jazyku slySel. Chram Pané 
byva naplnén. Némci s podivenim poslou- 
chaji krasné éeské zpévy. Konani éeskych 
sluzeb Bozich v Chebu jest odpovéd na Za- 
dost, kterou, jak jste oznamili, podali Ce- 
chové zdejSi JEmin. nejdist. p. kardinalu 
arcibiskupovi. K jeho rozkazu poslal sem 
dist. p. provincial radu Frantiskanského 
knéze éeského jazyka mocného, p. Antonina 
Neumaira, kteryZ s velikou laskou a hor- 
livosti naSemu lidu posluhuje svatymi Sva- 
tostmi. Xe 

*_* Z Budéjovic. Infulovany prelat pri 
metrop. chramu sy. Stépana ve Vidni, dp. 
Jos. Holzinger, daroval 2100 zl. v dlugnich 
upisech stdtnich na zirizeni mista pro jed- 
noho choyance yv chlapeckém  seminati 
zdejsim. 


ae, PE 


1 
+*_* V listopadu t. r. bude slaviti piarist- 
sky kostel v Budéjovicich 700letou pamatku 
zalozeni syého Premyslem Otokarem II. 

Z Vidne. Dne 22. pros. skonal v Panu 
arciknize Ludvuik Josef; nar. 13. pros. 1784. 
— Ve Vidni zabaveno bylo éislo jednoho 
denniku pro Glanek ,,Papezska bulla,“ jenzZ 
obsahuje urézku stdtem uznané nabozenské 
spoleénosti, t. j. Cirkve katolické. — Svo- 
bodomyslny otec ,,ndbozZenského ediktu“ p. 
dr. Miihlfeld vznese pry ve snémoyné otaz- 
ku k statnimu ministru, kterak se zacho- 
vati zamysli cis. vldda naproti encyklice. 

Z Krajinska. Lublaisky kapitolni dé- 
kan dr. Pogacar navratil se Stastné z pouti 
své do Rima. V ,,Danici“ uverejni vypsani 
cesty své. — Té%Z nejdist. p. biskup Dja- 
kovarsky Jiti Strossmayer pribyl jiZ z Rima 
do sidla svého k radosti duchovenstva i 
lidu, od ného% nadSené byl uvitan. 

Z Ruska pfrichazeji zpravy smutné, 
tak ze se zdd, jakoby se nejednalo jen o 
potlaéeni Polakt, ale i o vyhlazeni ndbo- 
genstvi katolického. 

Z Rima. O slaynosti Narozeni Pané 
slouzil sv. Otec v chrdmé sv.-Petrském 
slavnou m&i sy. Pevny jeho krok a jasny 
hlas svédéil o dobrém zdravi. Po mf&i sv. 
prijal obvyklé blahoprani sboru kardinal- 
ského. V odpovédi své rekl téZ nasledujici 
slova: Dlouho-li hrozna tato zkouska trvati 
bude, nevime; ale by mi mélo poprano 
byti, ty retézy, jimizZ poznovu sevfiti chtéji 
nastupce Petrova, uztiti zdrcené a promé- 
néné v pouta lasky a uctivosti k této svaté 
Stolici; by mi mélo byti ddno vidétivitézstvi 
pravdy a spravedlnosti, a bohaprdzdnost 
a leZ svrzenou do propasti, kam ndleZi, 
zapél bych vesele chvalozpév Simeontiv vo- 
laje s nim: ,,Nyni, o Pane, propustiz sluze- 
bnika svého v_ pokoji!“ — ta poéal se 
jeho hlas pohnutim trasti, o¢i jeho i véech 
pritomnych naplnily se slzami. Po chvili 
zmuziv se, domluvil, udélil pozehnadni kar- 
dindlim, pristojicim prelatim i vSemu mnoz- 
stvi a navratil se do Vatikanu. — Odpo- 
vidaje k noyoroénimu prani francouzského 
generala Montebello rekl sv. Otec, Ze neu- 
stane modliti se za ten katolicky narod 
(francouzsky), za cisare, cisaFovou a ten 
rod, aby Bth vem popfiti rdéil ,potte- 
bného osviceni.“ 

Z Ameriky dogla nas Zalostna zprava. 
Theologicky seminar ,,of our Lady of An- 
gely“ v Buffalo lehl dne 5. prosince po- 
pelem. Pres 300 studujicich ze vSech kon- 
éin statu bylo v semindfi, vSichni se za- 
chranili, aZ na jednoho, jen% v plamenech 
zahynul. Jmenuje se Hopkins rodem z Broo- 
klynu. Viem chovancim poskytnul priStrexi 
Mr. De Camp., majitel hostince. 


Literni oznamovatel. 


+_* Renan a pravda“ Gli avahy o _ 
knize Renanoyvé; ,Zivot Jeziiiiy.« Sepsal Vac- 


slav Stulc, sidelni kanovnik starobylé kolleg. oa 
Tis-- © 


kapitoly na VySehradé. V Praze 1865. 
kem a nakladem Rohlitka a Sieverse, Stran — 
176. — Jet to na zakladé ptesné védeckém 
zpracované posouzeni a odsouzeni spisu francouz- 
ského neyérce. Pan kan, Stule rozdélil spis svij 
na Xestero éAsti: I. Jezi§ Kristus u Renana (struény 
obsah knihy Renanovy); IJ. Renan a kiestanstvi; 
Ill. Renan a bogstvi Kristovo; IV. Renan a 
zazraky Kristovy; V. Renan a yéda; VI. Renan 
a pomocnici jeho. Tato jadrna kritika utrZek 
Renanovych bude zajisté vitana vel. duchovenstyu ; 
ale sprayedInost Z4da, aby tuto nestrannou od- 
povéd také éetl kazdy, jen% byl diive éetl knihu 
Renanovu. Casti I—IV vytiaty jsou z ,,Caso- 
pisu katol. duchovenstva‘* ovSem misty zkracené 
a misty doplnéné. Nejyice roziiteno jest zaji- 
mayvé pojednani ,Renan a véda.“ Noyym_ pii- 
davkem jest razna a vazna rozprava ,Renan a 
pomocnici jeho.* Tuto knihu syou vénoyal p. 
spisovatel vys. dist. p. Jakobu Beerovi, velmistru 
ryt. ¥4du kiizovniki, inful. prelatu v kralovstvi 
éeském atd. ,svému pred lety na fakulté filoso- 
fické a theologické laskavému a zaslouzilému 
uditeli,“ jen d. 27. t. m. slaviti bude 25letou - 
pamatku zyoleni syého za velmistra. 

*_* | Perly nebeské Gili podobenstvi a 
propovédi Pané. Sebral Vacslav Stule, sidelni 
kanoynik starobylé kollegiatni kapitoly na VySe- 
hradé. Tisk a naklad knéhtiskarny dr. Ed. Gré- 
gra. V Praze 1865. Stran XII a 160. Vy- 
dani skvostné. Vénovano ,spanilomysiné a Sle- 
chetné pani Marii z Palackych Riegroyé upo- 
minkou na posvéceni chramu Pané v Karliné 
dne 18, Hjna 1863.“ Slovatny basnik podava 
vy sliéné této knizce 60 vét8ich a menSich éas- 
tek, vytiatych z evangelii. SneSena jsou tu 
predevsim prekrasna podobenstyi, kterymiz nas 
Mistr nebesky znazoriioval vznesené zasady kra- 
lovstyi a zakona syého. Pivabné obrazy tyto 
predkladaje tei vazanou, hledél, kde toho po- 
t¥ebi bylo, opatriti je zZadoucim vykladem. . V 
oboji pridiné slo mu o to, aby se bogské praydy 
objevily v libezné formé a tudiz obzylasté mla- 
dému yéku snaze zistavaly v Zivé paméti a v 
éilém srdci hloubéji se zakofetiovaly. Predlozena 
podobenstvi protkana jsou vybranymi propovédmi 
a kratkymi naukami Kristovymi. Takovou mé- 
rou dopliuji a vysvétluji se pravdy pod4vané y 
podobenstvich. Vsude o to yvedeno péti, aby, 
pokud Ize bylo, praydy Kristovy pronaiely se 
téz slovy, vykladaly se pomysly a vyroky Kristo- 
vymi. Tolik z predmluvy. Ctendrim nasim po- 
nékud znama jest zdatila prace tato z podanych 
lonského roku ukazek, k nimZ svym éasem jednu 
druhou pfidinime._ . . 

*—* Ceska knihovna k, arcib. seminare Praz- 


bw *. 2 


ského pfistoupila k »Dedictvt Malickych* v 

_ Hradci Kralové, — Rorave D. M. odeslala. diplom 
 & 20.724 a kromé pfislusnych dyou knizek 
téz vsecky ostatni Dédictyim timto vydané spisy 
zdarma yy té nadéji,.ze co nyni lstay daruje, 
_ bude mu horlivost nastavajicich pane na yinici 
Pand RETeHREAz ONO. sg 

_ *#__* N&kladem knibkupectyi ‘BB. Stybla vy- 
Sly: »Blahoiedenky.* .Pivodni éesky Gratulant 


pro mladez, Sepsal Vaclay A, Crha. Kapesni 
arabe gran 44, V_ piedmluyé cteme: ,,Kdyz 
reformaci Lutroyou.se bylo po celém Némecku 


. upustilo od ctént ‘syatych a syétic Bozich, po- 
By. svatek téch svatych dilezitosti a prestalo 

6k im novyinam na den syatku sy. pa- 
ae 5 ci si nahradili tu ztratu gratulacemi 
k Bi ed Jelikoz vSak u nas neni pii- 
diny , abychom upoustéli od pamatného dne 
jmenoyin, v ktery% den cela cirkey katolickéa a 
jakzZ véfrime i celA nebesa slavi pamatku obéana 
nebeského, — a ponévadz dale neni ani u nas 
ye zyyku, aby se i na narozeniny i na jmeniny 
gratulovalo : bylo by sluSno, abychom my Cedi 
setrvali pri jmeninach, abychom slavili ty dny, 
které staroéesi slavivali... Ani cirkey katol. 
neslayi narozeniny svyatych a syétic Bozich, vyji- 
majic jen narozeni Pané, narozeni Panny Marie 
a sy. Jana KYtitele.“ Spisek obsahuje blaho- 
prani noyoroéni, ku jmeninam, vAnotni a skolni 
pred zkouskou a po zkousce. — TimtéZ nakladem 
vysel: ,,Strotek“ aneb: ,.Nechte malitkych prti- 
jiti ke mné.“ Povidka pro mladeZ a pratele 
jeji. Dle vypravovani G. Nieritze vzdélal Jo- 
sef Petirka, S obrazkem, stran 120. 

*—* 7 schematismu: ,,Familiae clericorum 
regularium scholarwm piarum provinciae Bohe- 
miae, Morayiae et Silesiae pro a. schol. 1865“ 
vyjimame: Rad piaristsky dita v Cechdch 11 ko- 
legit a 2 residence, na Morayé 7 kolegii a 2 
residence, ye Slezsku 2kolegia. Clenf cita 228, 
mezi nimiZ 129 knézi. Nejstarsi kolej jest Mi- 
kulovskaé na Morayé zalozena r. 1631 od kar- 
dinala biskupa Olomického, Frantiska knizete z 
Dietrichsteinu, V Cechach jest kolej nejstarsi 
Litomyslska, zal. r. 1640, nejmladsi residence 
Berounska od r. 1773. Zaki mél ¥4d na Skolach 
syych na konci min. roku 9341. Péci nynéj- 
Siho zaslouzilého provinciala dr. Vayrince Zinka 
otevyreny jsou opét opusténé koleje v Ostrové a 
v Doupové a pri koleji Prazské pristayeno béhem 
aes léta tfeti poschodi. 

»Knihopisny Slovnik. éesko-sloven- 
sky“ ait jest sesitem sedmym (Vinohorsky— 
Zvejkal). K titulu a predmluvé pfripojeny jsou 
,nejpotrebnéjsi opravy a dodatky.“© V ditklivém 
»Pripomenuti“: lidi. vydavatel, vel. knéz Fr. Dou- 
cha, potrebu tohoto vzdcného dila, smutné zkuse- 
nosti syé, jenz ,,od skladu ke skladu choditi a 
po noyé vyslych spisech mnohdy pracné se pi- 
diti musi“ a touto nevsimayosti pp. nakladateli 
nové yyslych spisi odrazi vycitku nékterych 


posuzoyateli, Ze ,,Knih. Sloynik“ jest neuplny, 
Na konci yzdaya diky obéma svym souéastnikim, 
pp. Fr. A. Urbankovi a Jos. Al. Dundrovi za 
vydatnou pomoca pfispéni. _,, Knibopisny sloynik“ 
schvalujeme ysem knihoynikim, knihkupcim, ¢te- 
naiskym spolkim a milovniktim literatury. Ve- 
Skery dal8i oprayy, dodatky a vibec_ bibliogra- 
fické prispévky prijima p. Fr. A. Urbanek vy 
knihkupectyi: I. L. Kober. 

*_* . Prehled pevnin zemskych* se zvlast- 
nim ohledem na jejich fysikalni poméry. Pro 
Skolu a dim yzdélal Karel Bor. Cisay’, bisk. 
vikar a Skoldozorce, farat y Miroyicich. V Praze 
1865. Nakladem ylastnim. V komisi uH, Domi- 
nikusa, Vénovano panu Karloyi osyicenému kni- 
Zeti ze Syarcenberku, Spis tento slouziti ma co 
tukoyét k zeyrubnéjsimu poznani pevnin Starého 
i Noyého syéta. Na ukaézku podayame z §. 
32. ,,Obyvatelstvo Europy’ nasledujici slova: 
»V nabozenském ohledu déli se Europa na 
timsko-katolicky Jiho-zapad, tecko-katolicky Vy- 
chod a protestantsky Sever (obmezeny skoro na 
germanskou Europu), tak ze se toto rozdéleni 
ponékud blizi rozdéleni narodnimu. Katoliki je 
136.mil., protestant je 60 mil,; a cirkey pra- 
yoslayna ma 50 mil. (nejvice v Rusi). Mimo to 
je jesté 5 mil. musulmini v Turecku, 3 mil. 
Zidi po celém témér dilu syéta rozptylenych; 
a koneéné 1 mil. pohani (u Lopari a jinych 
koéovniki) vy severni Rusi.“ 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési PraZzské. 
V Panu zesnuli: 

p. Jan Miiller, prvofarat OSelinsky na odpoé, 
ve Stiibre dne 15, prosince (nar. 24. brez. 
1792, knéz od 15. srpna 1819); 

p. Jan Zvik, k. arcib. vikat a Skoldozorce 
stiidnictyi Cesko-Brodského, fara¥ v Brfistvi, 
1. ledna, (nar. vy Koliné 12. pros, 1816, 
knéz od 2, srpna 1840). 


VWyznamenan jest: 


p. Mikolas Negrelli, ted. priv. knihovny J. Vel, 

cis, Ferdinanda I, jmenovan k, arcib. notatem, 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p- Karel, Ponce, admin., za fara¥e v Hru8icich ; 

p. Jan Srdmek, lokalista y Makové, za admi- 
nistratora do Roztok ; 

p. Felix Bica, koop, v Hbitech , 
do Makoyé; 

p- Julius Beck, kapl. v Hradku, za kapl. do 
Staré y Lomnice hrabstyi Kladském ; 

p. Jindtich Scholz, kapl. v St. Lomnici, za kapl. 
do Habelschwerdu tamtéz, a 

p. Josef Ardelt, neom. za kapl. do Ebersdorfu. 


Uprazdnéné misto: 

Makovd, \okalie patron, p. Jana bar. Hennigera 

z Seeberg-Godardu od 21. prosince. 
V diecési Kralohradecké. 

2 V Panu zesnuali: 

p. Jos. Cana, farat vy Pielouci, dne 14, pro- 
sinse (nar. v Ousti 8. dubna 1798, knéz od 
3. za¥i 1826); 


za administr, 


a= ae | 


ot ts 


. Anselm Setémacher, knéz i. sy. Benedikta, 


Martinkovicky kaplan, y Broumoyé’ 24. pros. 
(nar. v Broumové 7. kyétna 1832, knéz od 
srpna 1856). 


We spravé duchovni ustanoveni jsou: 


. Theodor Dobrusky, koop. v Tieboniné, za fa- 


rate do Oumyslovic; 


. Jan Schembera, koop., za administratora v 


Bernarticich (Bernsdorf) ; 


. Frant. Jezbera, kaplan, z Ledée do Svétlé; 
. Frant. Mokfiz, kapl., za administ. v Preloudi; 
. Adolf Straka, koop., za adm. v Oubislavicich , 


Uprazdnéné misto: 


Pyelouc, fara patron. ivér. stavu od 15, pros. 


XI 


V diecési Budéjovické: 
WV Panu zesnuli: 


. Matéj Pork, prvofarat Oslavsky na odpoé. 


d. 29, listopadu 1864 (nar, 17. Jedna 1790, 
knéz od 11. srp. 1815); 


. Bernard Christelbauer, osob. dékan v Kardas. 


Redici, 17. prosince (nar, 12. srpna 1793, 
knéz od 24. srp. 1822) R. 1863 vykonal 
pout do Jerusaléma; viz » Blahovést“ Te EN LES 
str. 852: Dopis z Kardasovy Retice. 

Ve svravé duchovni ustanoveni jsou: 


. Jan Krdlovec, farat Tiebnicky, za farate vy 


Mélnicich ; 


. Jan Brdlik, far. Dlazfovsky, za faraie v 


Hosticich ; 


. Damian Simunek, kaplan v Sobotce (diec. 


Litoméfic,) za fardte vy Choustniku; : 


. Jan Pravda, kapl. za administ. v DeStné; 
. Jan Muchka, kapl., za admin. vy Kardas, 


Recici; 


p. Jos. Peske, kapl. v Horgovu Tyné, za admi- 
nistr. do Trebnic; 
p. Karel Kotrbelec, administ. 
administ, do Dlazdova. 
Uprazdnénaé mista: 
Trebnice, fara patron. kniz. Trautmannsdorfa, a 
Diaidov, fara patron, naboz. matice, do 1. 
unora ; 


= 


vy Mélnicich, za 


Kardasova Reéice , fara patron, studij. fondu. 


do 10. tnora, 


Listarna redakce. Ba 

Milodary. 1) Halit sv.-Petrsky. Vp. J. 
Pokorny, kapl. v Bieznici 4 zl., Ignac Patak, 
exposita v Maliné 50 kr. a 1 stiib, dyacetnik, 
1 Bee So Pal, 3) ED ee GeO, 
1 zl., Valentin Sentensky, zam. kapl. v Slez. 
sku 2 zl. (Bude pokraéovano.) ; 

Viech pp. ctenaii nasich, kdo% ptedplace- 
jice na pil roku s zasilkou po posté neposlali 
1 zl. 55 kr., Z4d& expedice o doplaceni. Nelzet 
upustiti od ceny nejnizsi ani se smlouvati. — 

p. M. Vojt. ué& v Je’. doplati 25. kr. 

p. Jan Pol. v N. Vsi v Dol. Rak.: Kub. 
dal za Vas do Déd. jen 5 zl. ,Blah.“ ode- 
silame. Davéru za divéru! 

dp. J. L. D. O slibené prosime. 
ani slova vy znamé zaleZitosti. 

Do Rima: ,Encykl.“ podnes nemame. 

Do Litoméfic: Stane se, jak Zadate. . 

Lilie Litomyslské“ uverejnime, téz ,O po- 
kroku“ syym éasem ,O Sazavé“ vy leté. 

p. L. Sch. v Insbruku: Uverejnime. 


Posud 


Nasim piratelim a priznivctim. 
.lahovést* na této nové, patnacté pouti své po vlastech éesko-slo- 
vanskych bude opét prinaseti: 
I. na nedéle a svatky cirkevniho roku homilie sv. otciv a u¢itelé cirkevnich, 
kratka rozjimani, primétené vyklady, anebo vzdélavatelna pojednani z oboru 


uéeni o vite a zivoté kiestansko-katolickém; 
. vyklady o posvatnych obiadech, éasech a ziizenich Cirkve katolické; 
y f vi v we Vv ° vas v vs S: v 
vzdélavatelne pribéhy z zivota svétctiv a svétic Bozich, zivotopisy pfi- 


ld 


} 


kladnych vytetnikuv kiestanskych, pouéné obrazy z déjin Cirkve katolické, 
obzvlasté mezi narody slovanskymi; | 


XI 


zpravy o Zivoté, ptisobeni a osadach misionati katolickych ; 

vypsani pamatnych chramiv, obraztiv a mist, drahych srdci katolickemu ; 
povidky a obrazy z Zivota, legendy, basné a pisné; 

. zasady a rady, vystrahy a opravy vychovatelské; 

. dopisy a zpravy o Zivoté nabozenském ve vsech konéinach kiestanskych ; 
drobnosti z praktického Zivota; namitky a utoky protivnikiy; 

. zpravy o knihach a dilech uméleckych; piehledy literarni; 

zpravy o Dédictvi sv. Jana Nep., sv. Prokopa, Vojtécha a j.; 

osobni véstnik duchovensky ze vsech diecési éeskych. 


Zadajice usnadniti Zddouci rozsiteni Blahovésta ponechayame i oblibeny format i cenu 
© evys i . ° 
nejnizsi, udanou v éele tohoto listu. — Zroste-li podet predplatiteliv, zvy3ime i podet piloh. 


Lisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 
Vydava se j 
5. 18: -a-25. 


kazdého mésice. 


Redakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari Gislo 190—1. 


Expedice;: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla 5 
na sv. - Vaclavském 
nameésti, ¢is, 786—II 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 
LLLP 


PIII 


»Spravedinost zvysuje ikea ale hiich bidné Cini ‘nieday4 


V Pra dne 15. ledna se 


BLAHOVES 


Hlasy katolické. © 


a a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 2. 


Predplaci se 
Vv expedici 
iu yéech radnych 
knihkupct 
na rok: @ 11. SO kr. 
na pilrs: @ cl. BO kr. 


J. Po posté: 
Celorocué: B zl. — kr. 
£1). S5 ‘kr. 


aval 


pilrocné ; 


Piedplaceni étvr t- 


a 


ent 


PDL DI PD IPL LID IDO 


(Piisl. ‘XIV, 34.) 


Ow Pa 


Nedéle Devitnik. 


Reé sy. Petra Chrysologa, 


Bl. apostol Pavel nejen zakonem 
Bozim ale i piikladem syntv tohoto 
syéta nas ponouka, bychom vsechnu 
pridinili usilu k sebrani koruny nebeské 
slavy. Ted pravé slysela jest Laska 
vase ¥eé apostolovu: ,Zdaliz nevite, ze 
kteriz vy zavod bézi, vsickni sice bézi, 
ale jeden béée zaklad? Tak bézte, abyste 
dasabli* (1. Kor, TX. 24. )*) 

Hledte, aé mnozi v zavod bézi, 
prece toliko jeden bere zaklad, kdo 
totiz nejlépe bézi. Podobné mnozi sice 
na zavodisti vezdejsiho zivota bézi, ale 
;eden bése korunu. Bézi Zidé drahou 
Zakona svého, bézi mudraci na honech 
mudrlanstvi, bézi kaciri po rejdisti evan- 
gelia zktiveného, bézi téz katolici pri- 
mou cestou presneho uéeni Kristova: 


*) Recky dievni narod slayival verejné hry zavodni, 
o kterych muzové hbitost a silu téla svého lida 
na odiv ukazovali. Sy. Pavel (I. Kor. IX. 24—25) 
¢ini zminku jen o dvojim spisobu takovych her, 
totiz o béhani honem a potykani-se péstmi. Bé- 
hounové neb rychlici poéali, kdyz znameni dano, 
bézeti po drazisti (z4vodisti) drahou vytknutou k 
cili ulozenému, a kdo z nich nejprvé dobéhl cile, 
snal s ného odménu vitézi prichystanou — vénec 
(korunu) uvity z ratolistky olivové, dubové aneb 
jinych drev. Délka drahy vymérena s hon (sta- 
dium), t. j. 125 kroku. Kdoz v divadle péstmi 
o zavod bojovati chtéli, chystali se k t:mu pod 
spravou mistra ve zylaStni evicirné. Bylot jim 
vieho rozkosného oZeleti, ¢imz télo bujni a slabne. 
Stravovani byvali hubené sugenymi fiky, orechy 
a syrem vodou zredénym, pakli masem, tehdy 
nejtlustsim bez koreni. Vina piti nesméli. Méli 
tvrdé ustlano a avykali zimé i parnu. Ruce a 
ramena jejich byly ovazany yemenim olovem pod- 
Sitym, jimiz pii cviku sdm sebe kazdy ze sucha 
bil a tiriskal, aby pak souperovych ran tuze ne- 
citil. Odménou vzal vitéz marnou divakuv po- 
chvalu a dotceny vénec ¢i korunu. 


leé z téchto vSech zavodnikii jenom 
jeden bére korunu — lid katolicky, 
jenz na zavodisti viry kvapi ku Kristu, 
aby dobéhna cile yzal palmu nesmrtel- 
nosti a korunu. Zidé, mudraci a ka- 
citi nadarmo v zavod bézi, cestu viry 
pravé pomijejice. Coz prospéje Zidim 
Zakona ostiihani, jezto Krista, vseho 
Zakona pana, nechtéji znati? A mu- 
drakim zdali spomohou vtipné nalezky 
svétskeho mudrlanstyi? Ryzimoudrost, 
moudrost Bozi jestit Kristus Pan, této 
pak moudrosti, jez nemami pozlatkem 
ozdiibek ‘eénickych, poznati Ize pou- 
hou srdce vérou. 

Co ziskaji kaciti jizlivym bludi vy- 
znavanim, postiv Setienim i almuzen 
udélovanim? Bézi, bézi, ale koruny, 
ku ktere zpiima nesmééuji, ovSem nedo- 
béhnou, ponévadz kiiva jich vira mi- 
losti pravé viry zuéastnéti nezasluhuje, 
jakz tomu zrejmé uci apostol, tka jinde: 
»A kdybych rozdal na pokrmy chudych 
veskeren statek svuj a vydal télo své 
k spaleni, lasky pak kdybych nemél, 
nic mi to neprospiva “ (I. Kor, XH. 3.) 
Ovsem ze nema lasky aniz miluje Krista, 
kdoz Kristu zplna neveri! Hodné tedy 
dolozil apostol, vece: , Tak bézte, abyste 
dosahli.“ Proéez jest nam v zavod 
bézicim nevyhnutelné treba: ucent Pané 
pravé a plné veériti, piikazani Bozich 
ostiihati a skutki spravedlnosti proka- 
zovati, nebt po.teto jen draze dosti- 
hneme koruny vééného Zivota. 

Rad téhoz usilovani potiebného uka- 
zuje nam apostol hned nize v podo- 

2 


i: tee 


benstvi: ,A kazdy, kdo o zavod bojuje, 


ode vsech véci se zdrzuje; a oni za- | 


jisté, aby porusitelnou korunu obdrzeli, 


my pakneporusitelnou.* (I. Kor. IX. 25.) 


schopen, aby poznal Boha, stvofitele svého, 


Znamenej, kterakym nas piikladem apo- 
stol roznécuje k horlivému dobyvani 
zaslibené koruny nesmrtelnosti. Pést- 
nici, vitézstvi zadostivi, nékterych se 
pokrmt zdrzuji, stiidmé piji a uzkost- 
livé Stiti se dodinu plzkého, tak ze ani 
vlastnich zen svych nepozaduji, za jisto 
majice, by jim v zavodni bitce nebylo 
Ize zvitéziti, leé hbitou silou téla G- 
stého. A za tolik pernou praci svou — 
jakouze berou oni odménu? Vénec la- 
ciny, porusitelny! — Jezto péstnici k 
vuli vénci vadnoucimu na takové on- 
dani se spoustéji: neslusi-li nam pod- 
nikati prace kterékoliv k zaslouzeni ko- 
runy Zivota vééného, jiz nam Buh v 
odménu nebeskou zaslibiti racil?! — 

Nutnoté nam, bojovati boj, tuhy 
boj: potykani nase — s duchoynimi 
zlostmi, s dablem i andély jeho; bitva 
nase — § nespravedlnosti, bezboznosti, 
zlosti, necistotou a § rozli¢nymi hiicht 
vnadami. Zvitézime-h bojujice, korun 
vezmeme tolik, kolik nepravosti potie- 
me. Veliky jest boj, pri némz byvame 
ucinéni divadlem Bohu a Jeho andé- 
lim; vitézstvim na zemi uchvacujeme 
klenot hrdinstvi na nebi. Ejhle! mu- 
cenici svati, statetné bojujice, premohli 
jsou hiichy anobrz i smrt, zaéez také 
vzali odménu nesmrtelnosti. Tyz ale 
boj nejprvé Pan a Spasitel nas bojo- 
val a zyitézil, nam samym k pitkladu 
boje a vitézstvi. 

~O toms vami jednaje, osévam srdce 
vase jakoby radlem spravedlnosti roz- 
brazdéné semenem boje dobrého. Nuze, 
zachovavejtez simé slova Boziho mnou 
v srdce vase vsaté, aby se ujalo i ze- 
lenalo. Buh pak navstivé vas, svlazuj 
srdce vase rosou své milosti a dejz 
zrustu, tak abyste ze snopkt zasluh 
kliditi mohh uzitek sty! — 

Pabérky. 

Prst Bozi tobé kyne. Jdi, kam tobé kyne! — 

Ty nejde’? — Tu prst Bozi tobé hrozi. Obrat se! — 


Ty nechces? Neobrati8-li se, piestane prst Bozi tobé 
kynouti i hroziti a vykdze ti misto na levici. J. K. 


—o—- 


| 


SR ee 


Staré a nove pohanstvi. 


Od Fr. Musila, kooperatora v Hrubém Jeseniku. 


Clovék jediny z pozemskych tvorti je 


svij pttvod, svou pYirozenost, svt uéel i 
lkol. Té zndmosti ale potrdceli lidé zahy 
po vybhnani prarodiéi z raje. Zapominajice 
na jedin¢ého pravého Boha vymyéleli si bohy 
mnohé, jim% priklédali moc a ptsobnost 
obmezenou ba ihnusné ohaynosti. Rovnéz 
o pkirozenosti a konci élovéka smyéleli 
bludné. Zbloudileim tém fikdame pohane. 
Je jich posud mnoho po oboru zemském v 
krajich, kam pravda ndboZenstvi krestan- 
ského jeSté nevnikla neb pfijata nebyla. 
Avéak jsou pohané netoliko v dalekych 
krajich, v cizich dilech svéta, alebrz i bliz- 
ko, uprostred nds. Jsout lidé, kteri sice 
poéteni jsou mezi kresfany, ale o Bohu a 
tvorech jeho smySleji zcela jinak, ne% jak 
uéi ndboZenstvi kf¥estanské. Jsou kresfané 
toliko dle jmena, Zivotem véak pohané. 
Toto pohanstvi nazveme novym na_ rozdil 
od onoho, které s ndboZenstvim od Boha 
zjevenym se nesetkalo a to pojmenujeme 
starym. Nebude snad nevhod, kdyzZ obé 
vespolek porovndme. _ 

Pritinu a povahu ptvodniho pohanstvi 
udal sv. Pavel témito slovy: ,,Protoze po 
znavse Boha neoslayovali jako Boha, aniz 
Mu dékovali, ale marni uéinéni jsou v my- 
Slenich svych a zatmino jest nemoudré srdce 
jejich: nebo pravice se byti moudrymi, 
bl4zny uéinéni jsou. A zménili slavu ne- 
porusitelného Boha v podobenstvi obrazu 
porusitelného élovéka i ptactva i &tvernod%- 
eliv i plaztv.“ (Rim. | 21—23.) Z potatku 
tedy byl to trest Bozi, Ze lidé ztratili pravdu, 
kteréZ si nevazili. Od té vzdalovalo se po- 
tomstvo v4dy vice, avSak jiZ nikoliv svou 
vinou, nybrz nestéstim, Zalostnym dédictvim, 
jeZ jim ztstavili predkové. Dopustil Bah, 
aby lidé tak daleko zbloudili, a to z té pri- 
ciny, aby poznali, kam dojde Glovék, né4- 
sleduje-li_jediné svého smyslu a nemé-li 
vidcem Boha; aby tim vroucnéji roztouiili 
se po pravdé, a a% tato z nejtemnéjSich 
mrakot blud& jasné zasvitne, ji z celého 
srdce si vazili; ,,Zaviel zajisté Bah vSecko 
vnevére, aby se nade yvSemi smiloval.« 
(Rim. XI. 32.) — I nyni tresté Bah po- 
blouzenim ty, kdo Jej povinné ctiti se zpé- 
éuji a Jeho rozkaztii si nevkimaji. Trestd 
tim télesnou rozmafilost, jak% sv. Pavel 
tvrdi: ,'Télesny Glovék nechape téch véci, 
které% jsou Ducha Boziho, nebo’ blaznov- 
stvim jsou jemu, a nemizZe jim rozuméti, 
protoze maji duchovné posuzoydny byti.“ 
(I. Kor, If. 14.) Tym% trestem ponizuje 
Bth pychu, kter4% véecko svym rozumem 


chee vystihnouti a védomosti se nadymé, 
nebot Bah, pan nebe izemé, skryva pravdy 
své pred moudrymi a opatrnymi toho svéta 
‘a zjevuje je malitkym. (Mat. XI. 25.) Stiha 
Bih tou pokutou véelikou nespravedlnost 
-a nelaskayvost, ,nebot kdo nemiluje, nezna 
Boha, nebo Buh jest ldska.“ (L Jan. IV. 8.) 
Tito pak novovéci pohané maji mnohem 
méné vymluvy poblouzeni svého, ne% oni 
pocatetni, ponévadz jim jiz vzeblo ,,slunce 
sprayedlnosti,“ Jezi8 Kristus, jehoz ,,svétlo 
v temnostech sviti‘ (Jan I. 5.); ale,,tentot 
jest soud, Ze svétlo prislo na svét, a milo- 
vali lidé vice tmu neZli svétlo, nebo skut- 
koyé jejich byli ali. (Jan IL 19.) 

Stari pohané snili o mno%stvi boht. 
Zbozhovali lidi, zvitata, rostliny, nerosty i 
télesa nebeské. AvSak povazovali bohy za 
bytosti samostatné, osobni, nad lidi yzne- 
Sené, svétem a osudy lidskymi vlddnouci, 
i méli jednoho boha se syrchovanou moci 
a vlddou. ,,Kdoz% by se nebdl,“ tak se vy- 
slovil slovutny Cicero, ,vSe prozirajiciho a 
mysliciho a pozorujiciho a vSecko si pri- 
vlastiiujiciho, petlivého a plného Ginnosti 
boha?“ (De natura deorum, lib. I. cap. 
XX. 54.) NynéjSi pak pohané chtéji miti 
ve vSem boZstvi prosté vSeho osobniho vé- 
domi, jejich i boot nazyva se pantheis- 
mus, vsebo%stvi. Priroda jest jim syrchova- 
nou moci, kter4Z vse ptsobi nutné, slepou 
nahodou méni se pry osudy jednotlivych 
lidi i celych nérodé. Stati prohlaSovali za 
bohy osoby znamenitymi ¢iny neb vyteé- 
nymi vlastnostmi proslulé, pohané pak na- 
Seho véku zboZiuji. sami sebe. ,,Budete 
jako bohové;‘“ tato reé prvniho odpadlika 
od pravdy a polars tele proti Bohu nej- 
vice se jim libi. 

Stari pohané bajili vSelicos o pivodu, 
prirozenosti a uréeni Glovéka; véichni ale 
shodovali se v tom, Ze jest Glovék ptivodu 
bo%ského, Ze jest vzneSenéjsi ostatnich by- 
tosti na zemi, Ze po smrti nastava jiny Zi- 
vot, dobrym blazeny, zlym pak traplivy. 
Nasi pak pohané neuzndvaji podstatného 
rozdilu mezi ¢lovékem a zviretem; jeden 
pravi, ze se Glovék vyvinul z opice, jiny 
pak tvyrdi, Ze je pretvofen z ryby; jako 
zvite pry opét na celo pomine. Jejich 
pravidlem tedy jest, hovéti do syta smysl- 
nym Zddostem, rozmatfilosti a rozpustilosti. 
Jejich zdsady jsou, jak je vytkl staroza- 
konni mudre: ,,Z ni¢eho narodili jsme se 
a potom budeme, jakobychom. byli nebyli; 
ooh jako dym jest dychani v chfipich na- 
Sich a feé jest jiskra z pohnuti srdce na- 
Seho, kteréz kdy% zhasne, popel bude télo 
nage, a duch se rozplyne jako lehky véty- 
rek a Zivot ndS pomine jako stopa oblaku 
a zmizi jako mlha rozehnand paprsky slun- 


ce a potladena horkosti jeho; a jméno nage 
prijde ¢asem v zapomenuti a nikdo nezpo- 
mene na skutky nase. Nebo stin pomijejici 
jest vék nd8 a neni navrdceni po skondni 
naSem, proto Ze zapeceténo jest a nikdo 
se nevraci. Pojdmez tedy a pozivejme do- 
brych véci, které% tu jsou, a uzivejme tvor- 
stva jako v mladosti rychle. Drahym vinem 
a vonnymi mastmi napliime se, a nemifi 
nds kvét éasu. Ovéncujme se rizemi, prve 
ne%Z svadnou, nizZddnd nebud louka, kterézZ 
by nepreSla bujnost naS’e. Zadny z nds ne- 
bud prdzden rozpustilosti nasi, vSude po- 
zustavme znameni veselosti, nebo tent jest 
dil nd8 a ten jest nd& los. Potlatéme chu- 
dého spravedliyého a neSettme vdovy aniz 
se ostychejme Sedin starce mnoholetého. 
I bud ndém sila nage pravidlem sprayedl- 
nosti.““ (Moud, I, 2—11.) 
Stati pohané uznavali, Ze jejich smy- 
Sleni jsou mylna neb alespoi velmi po- 
chybna. Nad jiné dimyslny Sokrates vy- 
znal: ,Vim, Ze nevim nic.“ Cicero napsal: 
»Kdo byl kdy tak slepy u pozorovani véci, 
aby nevidél, ze ty podoby lidské byly pre- 
neSeny na bohy bud usneSenim jakymsi 
mudrci, aby sndze mysle nezkuSenych k 
ucté boh&i od porusenosti_ mravi obratili, 
neb povérou, aby byly podobizny, a jejich 
ctitelé aby méli za to, ze k bohtim samym 
pristupuji. Pricinili pak k tomu mnoho bas- 
nici, malifi, umélci. (De nat. deor. lib. I. 
cap. XXVII. 77.). Varronapsal tii knihy o 
bozich; na poédtku pak druhé takto se 
rohlasil: Necht mne nikdo z toho nevini, 
jestlize v této knize pochybna o bozich minéni 
vylozim. Komu se zda, ze by lépe o tom 
souditi se dalo i mélo, nechf sim, vyslechna 
mne, toho uéini. Jd pak snaze bych pii- 
pustil pochybovati o v8em, coZkoli jsem v 
prvni knize napsal, nezli bych to viecko, 
o Gem v této knize mluviti hodlam, za 
jistotu chtél vyddvati. V treti pak knize, 
kdez pojednaval o bozich vyvolenych, nej- 
vanesenéjSich, v tato slova se vyjadiil: ,V 
knize této minim psdti o verejnych bozich 
ndroda timského, jimZ jsou chramy zasvé- 
covali a ve mnohych podobiznach vzdcné 
a znamenité ozdobili; toho vsak, jakoZ Ko- 
lofonsky Xenofanes pike, podotykati budu 
yedle zdani svého, nikoliale dle presvédéeni. 
Clovéku toliko Ize domySleti se, Bohu jedi- 
né povédoma jistota.“ (S. August. De Civi- 
tate Dei, lib. VII. cap. XVU.) Plato vy- 
slovil se nasledovné: Véecko jest nejisto; 
protoz trpélivé éekejme, a% nékdo prijde 
a poudi nas, jak bychom se k Bohu ak 
lidem méli chovati.“ (Alcibiad. HU.) Naji 
pohané vyhlasuji své smySlenky za jistou, 
neklamnou pravdu. Zjeveni BoZi tolike- 
rymi divody ztvrzené jest jim bachorkou ; 


o* 


= 


ale co oni pravi, byt v tom byl sebe hrubéi 
nesmysl, to ma se pfijimati za pravé bez 
véeho dtivodu, bez vsi vyminky. 

Patrno, Ze tito novi pohané mnohem 
dale pobluzuji od praydy, mnohem hloub 
zabredaji v kaluzZi nefesti, nezli stati. Jich 
vice ne% téchto tyka se vyrok sv. Pavla: 
»Pravice, Ze jsou moudti, blazny utinéni 
jsou.“ Prévé povédél o nich sv. Petr: 
»estlize ti, ktetiz skrze Pana naseho Je- 
zise poSkvrn svéta uSli, opét v né zapleteni 
jsouce pfemozZeni byvaji: udinény jsou jim 
posledni véci horsi nezZli prvni. Lépe by 
zajisté jim bylo neznati cesty spravedlnosti, 
neZli po sezndni zpét se odvratiti_ od toho 
svatého prikdzdni, kteréZ jim vyddno jest. 
Nebo prihodilo se jim to, co se frika v 
pravém pfislovi: Pes navratil se k vyvratku 
svému a svind umytd do kalikté blata.“ 
(2. Petr. II. 20—22.) 

Starym pohantim pro nezavinénou po- 
blouzenost uchystal Bah milostivy soud; 
nebo ,kdy% pohané, ktetiz nemaji zakona, 
od prirozeni Gini to, co jest zakona, takovi 
nemajici zakona, sami sobé jsou zdkonem, 
jizto ukazuji dilo zakona napsané v srdecich 
svych, kdy% jim svédectvi vydava svédomi 
jejich, i mysleni, které% se vespolek obvi- 
nuji aneb také zastavaji.“ (Rim. tL 14. 15.) 
Novym vsak pohanim vyhroZuje se: ,Béda 
vam, ktetiz rikate zlému dobré a dobrému 
zlé, kladouce tmu za svétlo a svétlo za 
tmu, pokladajice horké za sladké a sladké 
za horké. Béda, kteri jste moudti v odich 
svych a sami pred. sebou opatrni.“ (Isai. 
V. 20. 21.). Jako% starému rovné% novému 

ohanstvi vytknut jest konec, nebot ,,zniéena 
ude moudrost moudrych a rozum. opatr- 
nych skryt bude“ (Isai. XXIX. 14), ,,pravda 
pak Hospodinova zistava na véky.“ (Zalm. 


CXIV. 2). 


Kterak se v Palermu slavi Ne- 
poskvrnéné Poéeti bl. P. Marie. 


Psdno v Palermu vy tydnu predvdnoénim 1864. 
(Pokraéovani a dokonéen}.) 


Pral bych si miti trochu vice umélosti 
v vypisovani, abych Vém Zivé vypodobniti 
mohl, co jsem vidél a slySel v utery na 
veéer. Z kostela Tolentiniv spéchal jsem 
po veéernim kazani, z polovice jen ohled- 
nuy se 0 illuminaci, i naseho kostela, 
kde% méla toho veéera vyneSena byti socha 
P. Marie ze svého celoroéniho ukrytu v 
jedné postranni kapli. Pri tom neni Zadné 
cirkeyni funkce, nybr% jmenované jiz bra- 
trstvo ,,della Bara“ otevre kapli a vynese 
sochu. Kostel byl py a véecko obrdceno 
k oné kapli. Cas po éase rozlehlo se hluéné 


»Viva l’'Immacolata!“ po kostele, a z ulice 
bylo toté% voldni slySeti od davt lidi pro- 
chazejicich osvétlené mésto. Koneéné z 
ynitrku kaple dav4 se znameni, a nékolik 
minut trv4 nepYetrzené ,,Evviva!“ Tu ote- 
vrou se dvefe kaple, a v jasné zari nepo- 
éetnych svétel objevi se zrakim lidu ta 
milovand, touzZebné o¢ekdvand, vsem svata 
socha. Na okamzeni jako moci potlaten 
ustal pokfik, ale to okamzikové utiSeni 
proménilo se v jdsdnia voldni tak ohromné, 
ze ottdsalo nejen vzduchem, ale celym 
chrdmem. A nebylo to snad jen kfiéeni; 
vidél jsem lid ten z blizka, patiil jsem jim 
do tvati, éetl jsem tu ndboZnou touzebnost 
spattiti tu posvatnost, vidél jsem tu nad- 
Senost, s kterou ji uvitali. Mladym, starym 
slzy tekly proudem po tvadrich radosti za- 
Ficich, ruce obé vzhtru vyzdvihujice, a 
rukama i hlavou kynouce vitali, chvalili 
pozdravovali Matku Bozi; ano ty slze v 
otich a po tvatich, ta radost a nadSenost, 
to dodavalo vyznamu, to dadvalo ceny tomu 
hluénému volani,, Viva l’Immacolata !“ Tvrdé 
bylo by to srdce, jeZ by, pattic na toto 
pohnuti, na ty slze, na to nadgeni, nepo- 
hnulo se také k slzim, nepozdvihlo také 
hlasu s ostatnimi volajic ze srdce Gest a 
chvalu Bohu a Neposkvrnéné Panné. Dlou- 
ha dreva podlozivSe nesli udové bratrstva 
»Bara,“ (na kazdém ze étyr konci jsem 
jich napoéetl patnact) sochu nejprvé k 
hlavnim dvefim, jako na pohled oném za- 
stupim, jez stali pred kostelem, kdezZ se v 
tomto okamZeni poustély strojené ohné a 
bareyné rachejtle a podobné plameny. Na 
to neSena jest socha po kostele, ale kaz- 
dych par kroki se odpotivalo, pri temzZ 
vady jeden versik z litanii Loretanskych 
se odzpival a na to provoldvala se Marii 
Panné slava, pri ¢emZ kdo chtél pronesl 
zylaStni provolani ku pr. na vitézstvi cirkve, 
na potlaceni kacifstvi, k slavé véticich, na 
Stésti mésta (a také: na vzdor protestan- 
tim), nateZ vady cely zdstup dodal: At 
zije Maria! Konetné postavena jest socha 
na misté pripraveném pod bohatym balda- 
chynem, kdeZ a% do étvrtka zistala; usta- 
viéné horelo okolo mno%stvi svétel, a ve 
stredu i ve étvrtek celé pildne slouzily se 
tu mSe sy. Po onom noseni po kostele, 
jeZ dobrou hodinu trvalo, bylo jako pfe- 
de8lé dni slavné kompletorium s hudbou, 
po ném procesi s nejsv. Syatosti a poze- 
nani. Jdadomt z kostela mél jsem srdce 
plné nadbo%né radosti nad tim, co jsem tu 
vidél a citil, a dlouho do noci trvalo to 
pohnuti. U nas ovSem v_ kostele od lidu 
podobna hluéna slavnost neprovadi se nikdy ; 
Jet to jind povaha lidu; tichosti a néboznym 
zpévem jevi se také hluboka pobo%nost. 


= 9¢ ~~ 


Druhy den na to, ve sttedu, byla vigi- 
lie s prisnym postem, a veéer zatala prava 
hlavni slaynost. O sedmé hodiné potaly 
slayné neSpory pri osvétleni kostela, jemuz 

odobného jsem neyidél. V_ hlavni lodi 
ostela viselo dvé sté lustri po esti syi- 
cich ‘a 29 lustrii ze sklennych perel po 
12—16 svicich; na hlaynim oltdiri hofelo 
as 80 svici; mimo to v kapli Panny Marie 
kromé mnoZstvi svétel na oltdti jest 14 lu- 
stri ze sklennych perel po 14 a 16 svicich, 
o v8ech as 20 oltdrich svétla, pak mnohé 
ampy s olejem: to viéecko predstavte si 
rozsvicené, a pochopite, jaké to bylo osvét- 
leni kostela, v jeho% zlatem olepesisch ozdo- 
bach se neséislna ta svétla obrdzela a trpy- 
tila. K neSpordm dostavil se dle své po- 
vinnosti, aé se o tom pochybovalo, synda- 
kus Gili starosta mésta s nékolika aSSessory 
(radnimi) a uredniky magistratnimi, dopro- 
vazen oddélenim méstské gardy, co své 
télesné straze, a nékolika staromodné oddé- 
nymi komorniky. Az do r. 1860 mival 
sendt i prétor starorimské todgy, letos byli 
ve — fraku. Nejprvé cely ten privod ubiral 
se do kaple Marianské, kdeZ misto staro- 
dayné prisahy syndik i assessori u pritom- 
nosti duchovenstva konventu fikali zvlastni 
modlitbu a dali oféru 100 onéi = 1275 fran- 
ki.*) Na to odesli na svd sedadla zvlasté 
ripravend, a potaly nepory s hluénou 
Koabou: Pri Magnifikat okufoval se hlavni 
oltat a socha P. Marie, po incensanci du- 
choyenstva nes] diakon incensum téZ k syn- 
dakovi. Po skonéeni neSpor priklekl syn- 


dak i ostatni k hlavnimn oltdti, libajice 


ostatek Roditky Bozi, Gast totiz vlasi je- 
jich, zasazenych vy stribrném relikvidri, na- 
ée% v slayném privodu odegli z kostela. 
V 10 hodin veéer zaéalo slaynostné jitini 
(Matutinum), Zalmy prvniho Nokturnu se 
zpivaly s hudbou, ostatni se jen recitovaly ; 
lectiones Nocturnorum se zde ale zpivaji 
ténem velmi protahovyanym, a jsou vy nej- 
novéjsim Officium zylasté v tretim Nok- 
turnu lekce dlouhé, coz velmi prodlouzilo 
slavnost, takZe Matutin a Laudes trvaly 


*) Po prohlaieni Neposkvrn. poceti P. Marie za 
dogma uznala se ona davna prisaha za zbytecnou, 
jelikoz nyni kazdy katolik ma povinnost vériti a 
hajiti Glanek ten az do proliti krve. Aby se za- 
chovala pamadtka obradu toho, dal arcibiskup od 
ucenych theologu sestaviti zvlastni modlitbu, v niz 
se oslavuje Matka Bozi, a zaslibuje se, kdo ji 
rikaé, jeji poboznosti a ucté. — Od davnych cast 
onéch 100 onéi bére syndak zase domu, pod za- 
minkou, ze se vynalozi na okrasleni této kaple, 
coz se drive i dalo, nyni ale od mnohych let 
nedéje, takze oféra ta jest prazdna komedie. Po- 
névadz se v pristim roce bude stavéti oltar v té 
kapli, chce budoucné konvent bud oféru tu podr- 
zeti aneb rozhodné prazdnému tomu obradu uéiniti 
konec, aby se lid darmo neklamal. 


plné tri hodiny, a teprv v 1. hod. s pal- 
noci zaéala ptlnotni mSe. Frateri z radu 
a udové bratrstva Marianského v fadach 
kleéeli pred oltdétem, ptipraveni k prijimani 
Téla Pané, k éemuzZ, jak jsem drive pravil, 
jsou od papeZiy opravnéni. Ja ale nevydrzel 
do konce; v pal druhé hodiny v noci Sel 
jsem spat, kdeZto slavnost aZ do tii hodin 
trvala. 

Ve étyrtek na den Neposkvrnéného 
Roéeti P. Marie jiZ od 5 hodin rano zaéaly 
mie sv. aZ do desiti. V 10 hodin s vojen- 
skou hudbou prislo oddéleni vojska a cely 
generalni Stab, aé si lidé povidali, Ze z 
generali prisel jen jeden. Berds méstska 
na konich i pé8i pred kostelem rozestayend 
doprovazela syndaka s assessory, jenZ opét 
zaujali své véerejSi misto. 

V_ kostele pripraven trin se sedmi 
stupni (coz pry ma jen papeZ a kral Sicil- 
sky) pro zdstupce kralova. Myslilo se, ze 
tenkrate prefekt (mistodrzitel) neprijde k 
té slaynosti, ponévadZ k této funkci musi 
miti obzvlastniho vyslovného plnomocenstvi 
od krale, a toto neprichazelo, az posledni 
den. V 11 hodin yv krdlovském voze se 
esti bilymi korimi pfyijel prefekt, usadil se 
na triné, a zaéala slavna me, jiZ obétoval 
s valnou asistenci provincial radu, zde 
sidlici. Po evangelium bylo kazani. Po 
Sanctus prefekt seSel s trinu a spolu se 
syndakem poklekli dole na podlaze chramu 
na prostteny koberec, klanéjice se pozdvi- 
hovanému 'Télu a Krvi Pané. As v1 ho- 
dinu s poledne vyslo procesi z kostela. 
Abych je lépe prehlednul, vySel jsem na- 
pred av ulici, kudy mélo jiti postavil jsem 
se na vyvysSené misto, odkudz jsem vSecko 
vidél. Ulice véecky plny éekajiciho lidu. 
Nejprve v jisté vzddlenosti za sebou silni 
velici muZi nesli tri stromy, to jest vysoké 
ze slamy ustrojené sloupy, dobre svazané 
a od Spiéky zapdlené, které horely zdlouha 
ale vesele. Potom prila banda narodni 
gardy s hluénou hudbou; po celé deélce 
procesi vojsko Slo vedle Spalirem aé ridce. 
Nasledovala bratrstva se svymi korouhvemi 
a odznaky; nejprve bratrstvo della Scopa, 
veskrz bost s pometly v ruce, pak jiné kon- 
gregace, pak tdoyé knézi i frateri naSeho 
konventu s ktizem v Gele, pak velecetné 
bratrstvo della Bara, opét bost, aé zvlasté 
toto bratrstvo mezi dy ¢itd 1 vazné mé- 
Stany. Byl diky Bohu pékny den, aé 
chladno, a jmenovité zemé od predchaze- 
jicich dekti studend, ale nikdo se nebdl 
nastuzeni, a také pry, aé nékdy toho dne 
jest zima a dést, nikdy nemél Zadny zg 
nich této obéti co pykati nemoci néjakou. 
Knéz s asistenci nesl relikvidt P. Marie 
svrchu zminény, listi a kvétiny stlaly se 


| 


po zemia za knézem neslo se ,il Simulacro,“ 
po strandch a z pkedu obklopeno lidem 
jasajicim. Za sochou s hoficimi voskovi- 
cemi v ruce a 8 hlavou odkrytou krdéel 
prefekt, syndakus a ostatni hodnostati ci- 
vilni, pak zdstup dastojnikfii vojenskych, 
generalni tab totiZ, za nimi banda vojen- 
ska, a pak nepoéetné Siky ndrodni gardy 
pési i jizdecké, za nimi prdzdné gala-vozy 
mistodrzitele a syndaka. A Ze lid viude 
viecky mezery napliioval, nemusim pfripo- 
minati aniZ opakovati, Ze ustaviéné. volalo 
se ,,Viva l’Imacolata!“ Privod ovSem co 
nejzdlowhavéji se pohyboval, vsecky bal- 
kony domi plny divékf, na mnohych mi- 
stech kvétiny a listky s péknymi a 
védmi sypaly se doll, a sae po tketi ho- 
diné dosel privod do kathedralniho kostela, 
kde% socha Marie Panny od kanovnikti a 
knézstva prijata au prostted chramu jest 
umisténa pod drahym baldachynem. Ade 
zustane Simulacro vady aZ do pristi nedéle, 
co% letos bylo jen dva dni, a rdno i dopo- 
ledne ‘sttid& se zde slaynost se slavnosti; 
me s hluénou hudbou, kazani, rizenec, 
litanie, jedno jde za druhym, a zastupy 
lidi napliuji opét zde veliky ten chram., 
V nedéli infra Octavam jest v kathedral- 
nim chramu. pontifikalni mSe, po nizZ v pro- 
cesi socha Marianska touz cestou nese se 
opét do svého domova, do chramu sv. Fran- 
tiska. Pri tomto procesi nejsou sice hodno- 
stari svét&Sti, za to ale mimo preéetné za- 
stupy veSkeré duchovenstvo i svétské i 
véech Fadi a teholi, coz cini velikou tadu, 
jiz rozmnozZuji éetni seminaristé. Byl jsem 
v nedéli odpoledne opét mezi lidem dole 
v kostele Gekajicim: dobré pal hodiny trvalo 
procesi, ne% prisla socha. A kdyZ se ko- 
netné ukdzala ve dvetich chramovych, tu 
potal vyjev jako v utery. V8ecko lidstvo 
zdvihlo se ze Zidli, ruce vzhiru majice se 
slzami v otich provolavali , Viva“ vitajice 
v domové jejim milovanou sochu. Abych 
étendre neunavil, povim jen kratce, ze nyni 
pred sochou u prostred chrdmu_ umisténou 
potaly chvaloreci od 4 do 8 hodin. Ktery 
knéz chee, svétsky nebo reholnik, vystoupi 
a dle hlasu srdce svého velebi Roditku 
Bozi. Tenkrat retnilo osm rozliénych ka- 
zateli. Zivlastnost pri tom jest, Ze kazatelé 
sami na zaédtku feci, neb pri oddélenich, 
neb ve vySi nadSeni vyzyvaji lid k voldni 
» Viva Maria,“ co% ovysem tisicery nachazi 
ohlas; a tak kazani tato naplnéna jsou vy- 
kriky lidu. Po osmi hodinach veéer pii 
plati a modlitbéch a volani ctitelii Marian- 
skych se socha opét na cely rok uzavie 
do kaple. Timto ale slaynost neskonéila; 
trvajit az do étvrtka (po celou oktdvu) tak 
zvané pouti (viaggio). Po celych osm dni 


totiz celé spoleénosti, neb jednotlivé rodiny, 
rodiée s détmi, neb jednotlivé osoby, celé 
fady, konaji tu cestu, kterou neSend byla 
socha P. ML. s hlavou odkrytou, odrikdava- 
jice polohlasité rizenec neb jiné modlitby. 
Po cely den od Gasného réna a% do pozdni 
noci vidéti po ulicich tyto poutniky z ko- 
stela kathedralniho do naSeho, tu i tam 
deli konajice poboZnost. Po celych téch 
8 dni zvlasté u veéer Getnd bratrstva puto- 
vala, majic kazdé a nesouc malou sochu, 
svétly i ckrasami ozdobenou na zptsob oné 
velké; a tak po celych téch osm dni rano 
i veéer alysel jsem hluéné provoldvati v 
kostele ,Evviva Immacolata.“ V_ sobotu 
(10. pros.) odpoledne i knéZi naSeho radu 
v procesi konali tuto pout, k nimZto jsem ~ 
se i ja privtélil. 

Podotknu jeSté to, Ze podobnou veli- 
kou sochu P. Marie z ryziho sttibra maji 
v kostele svém té% feholnici B. M. V. de 
Mercede, jez stala 12 tisic skudti (as 24000 zl.), 
— apodobnou, snad jeSté draZsi, maji knézi 
Oratoriani, kterou uliti dali pred desiti lety 
k slavnosti pti prohlaSeni dogmatu tohoto. 
I v tomto kostele Oratorianti slavilo se se 
vsi nddherou Marianské Tridenni od 13—15 
prosince. 

Pan Bth a Neposkvrnéna Panna ten 
zdejsi lid zachovej u pevné Cisté vite a v 
té Zivé ndbognosti! — H. 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. 


IL. 


‘Netrvalo to dlouho a pfirachotil koéar 
s panem Vedralem, zetém-nebozky. Koné 
byli uhnani, kourilo se z nich a husté péna 
jim pokryvala téla. Pan Vedral jiz mezi 
vraty skoéil s vozu a hned se ptal po 
spravei. Zavolali ho a prisel s kloboukem 
v ruce kloné se milostpdnu. Pozdravil ho 
nemile, potrdsaje a sdpaje se, Ze pry slovu 
nedostal. ,,Co%Z jsem vam nefekl,“ vyty- 
kal mu, ,Ze pro mé mate poslati, a% uhodi 
posledni jeji hodinka ?“ 

Ja poslal,“ nesméle odpovédél spravec. 

»loslal, ano poslal!“ durdil se pan Ve- 
dral.  ,,PrijizZdim pozdé. Schvalné jste to 
udélal. Chtél jste zde byti sim, aby se 
vam nikdo nemohl divati na prsty.“ 

»Prosim, ratte rozvaZit, co pravite,“ 
postavil se mu dtive poniZeny urednik. 

»Nic nebudu rozvazZovat,“ tek] Vedral. 
»fnam vas. Vase rejdy a Smejdy nyni 
prestanou. NeboZ%ka vam tuze vérila. Hral 
jste si zde na pana. Ja s vémi jindé zato- 
éim.“ : 

Zpravec chtél odmlouvat, ale novy 
pan ho nechal stat pospichaje k zaémku. 


or 


Hadku tuto poslouchali pacholci i dé- 
vetky, vystrkujice hlavy z chliva, Safa¥ Sel 
okolo s ryéem a poklasny se dival dolt s 
kolniku. ,,Hle,“ myslili si, ,zprdveovo pan- 
stvi vzalo za své. Plisnil nds, oboril se i 
na Safdéte, nyni sdm dostal co proto. Koho 
pak se mame pridrzet?“ 

NeZ si fidky tisudek v hlavé sosnovali, 
pomatl jim ho zase zpravec. Usklibal a 
ee se za milostpdnem: ,VSak on 

usténice jeSté nema a kdo vi, bude-li 
miti. Pred takovym pdnem chranizZ nas 
Bih. Nebozka se 0 ném p¥esvédéila. Jsou 
tu jini, hodnéj&i neZ on, a byli ji milejxi. 
Proé by ti nemohli dédit?“ 

Aby si nic nezadal, zatal lidem roz- 
kazovat a hnal je do prace, jakoby moc 
jeho nic nebyla utrpéla. Poslechli, ale ne- 
pochopili, co’ se déje a z velkych rozpakt 
nevyvazli. Ano véc se jim stdvala porad 
zapletenéjsi. Ani poklasny nebyl z ni dost 
moudry a Safar se vadalil, aby jim na nic 
nemusel odpovidat. 

Pan Vedral ystupuje do zamku potkal 
sliénou asi patndctiletou divku, jenz s bo- 
lestnym plaéem se mu vrhla do narutéi. 
»Tatinku,* Skytala, ,jiz nemam ZAdné ba- 
biéky“ a pfritulila se k nému, hledajic u 
ného potéchy. 

Polibil ji, ale nebyl pohnut a netéSilo 
ho, Ze ho zdrzuje. Mél na pospéch a mu- 
sel ji Gerstvé minouti. Pravil: ,,Neplaé, 
babiéka ti zajisté néco hezkého odkazala 
a nyni ptjdes k nam,“ vytrhl se jia bézel 
po schodech nahoru. 

Prisla mu naproti jind divka, vaZnéjsi 
a starsi, rekl: ,,Vezmu vas s Marii do Pa- 
vince ,“ vyskodéil na predsifi a zmizel v 
prvnim po of 

Tam byla treti zenska jiZ obstarla a 
méla na stole vylozené saty divajic se na 
né, jakoby z nich vybirala. Spattic ho, uéi- 
nila mu slu’nou poklonu, sepjala ruce a 
bédovala, %e jeji pani, jeji dobré a hodné 
pani jiZ neni na svété. 

Nechtél sesni meSkati a mél na mysli 
jinou vée ne% zdrmutek. Visak prekvapil ji, 
probird se v paninych Satech, proé, k éemu, 
snad chce néco odstranit! | pravil nevrle: 
»At se mi, Alzbéto, niéeho nedotknete. Co 
zde je, zistane zde. Vy za to musite stat 
Kazdy kus se vam odpoéita.“ 

,Maj mily Boze,“ désila se Alzbéta, 
»snad mne mate v podeziteni, Ze néco chei 
vziti 24 

»Nadarmo jste panino Xatstvo hned po 
je smrti neprohlizela,“ odpovédél ji a mra- 
éil se. 

Alzbéta zbledla jako sténa a chyvéla se 
litosti, Ze ji tak hrozné posuzuje. Sotva 
mohla promluviti a hlas jeji se trasl, kdyz 


konetné ze sebe vyprayila: ,Buih vam od- 
pust tu mySlenku. Ctyricet let slouzila 
jsem milost pani, dej ji Panbtihnebe, a vzdy 
jsem byla vérnd. Nemdm na svédomi, pane, 
ani halite. Ty Saty zde proto lezi, abych 
ji jedny z nich dala do hrobu. Hledém 
ty nejlepSi a nejhezéi.« 

Ani s tim nebyl spokojen, nybrz pfi- 
kazal ji, aby volila Saty chatrnéjsi, poné- 
ee je dobrych Skoda, Zeby v hrobé zprach- 
nivély. ‘ 

Neminila mu byti po vali zlobic se, Ze 
vlastni tehyni, od niz md vSecko bohatstvi, 
ani téch poslednich Sati nepteje a vybrala 
ji z velké zdsoby ty nejdrazZii. 

Pan Vedral vkroéil do komnaty, kde 
neboZka umrela a jeSté odpotivala a jakoby 
ji tu nebylo, dal se do prohleddyani jejich 
papiri. Neproukazal ji Zidné ndbogné ucty, 
nepomodlil se za ni a nepozehnal ji ani 
sebe svatym kiizem. Proto sem nepfiel, 
privedla ho jind starost, chce se zmocnit 
poklad&, listin a upist. 

JiZ davno tomu, co zde byl naposled. 
On a nebozka se nemilovali. Minuly éas 
se nechtéli ani vidét a ve vSem si stali na 
odpor. 

Oko jeho chtic nechtic k ni zabloudilo. 
LeZi tu a nehyba se. Snad jeSté zcela ani 
nevystydla. Mrtva je, vZdyt ji odzvonili 
umirdékem. Jemu se nicméné zdad, Ze se 
mize probuditi, aby ho okrikla a aby hnév 
svij nad nim projevila. 

Obesla ho hriiza, ale premohl ji, hleda, 
otvird Suple po Supleti, prohlizi schranky, 
krabice a skriné. VSak kde nic, tu nic. 
Nedopidil se penéz ani pisemnosti. 

- Jiz se mrai, jiz kleje, jiz nadava spravei, 
jiz se -vadi na druhé domaci. Predesli ho 
a vzali, co tu bylo. Da prohledati jejich 
byty, da je zavrit, nebude s nikym miti 
milosrdenstvi ani utrpnosti. 

Jekté s hledanim svym nebyl hotov, 
pribyl na dvir druhy koédr a v zamku se 
objevil pan Sklenka, bratr nebozéin. Byl 
fabrikant, mél na blizku huté a kdyzZ ho 
dogla zprava, Ze je sestra vy Panu, neme- 
Skal odebrati se do Lusténic. Zpravce mu 
také pfislibil, Ze ho povola, aZ se smrt bude 
blizit, ale neuéinil toho a‘neposlal pro néj, 
dokud pani due nevypustila. Stalo se mu 
tedy jako panu Vedralovi a byl by jako 
tento napred spravce Mh seni kdyby mu 
nebyli rekli, Ze je Vedral nahore. Nesmél 
ho tam nechati samého a nalezl ho v po- 
koji uprostted rozhazenych papiri a hned 
by et pro ten pohled nemile se ho doty- 
kajici na nebozku zapomnél. VSak mél 
sestru rad, byl ji vdééen za mnoha dobro- 
dini, proto obétoval ji prvni okamZeni v je- 


a aati 


jim pokoji, poctil ji oby%ejnym zpisobem, 
postal si u nia skuteéné se za ni pomodlil. 

Pak se obratil k stryci, jak se s Ve- 
dralem nazyvali, a vyslovil mu syé podi- 
veni, Ze tu Stourd sim asdm a bez svédkt 
si to dovoluje. 

»K emu potrebuji svédki,“ odtusil mu 
Vedral, ,,coz neni ma pani déditka, coz ne- 
jsem ja jeji muZ? Chci jméni nase chranit, 
véak posud jsem nic nenalezl, coby o né- 
jaké hotovosti svédéilo a’ bojim se, Ze tu 
jiz byl nékdo jiny.“ 

»Kdo, prosim?“ ptal se Sklenka, 

Vedral odpovédél kratce: ,,Spravec.“ 

Nyni se oba durdili na spravce, aéko- 
liv Sklenka nebyl presvédéen, nema-li pan 
stryc jiz néco v kapse. Napovédél mu to 
jen, ale strye mu rozumél a tak se rozhorlil, 
ze mu vSecky kapsy vyklopil na rub. 

Hledali potom spolu a nic nenagli a 
kdyz% k odpovédnosti potahli spravce, do- 
védéli se, Ze milostpani v8ecky své papiry 
odevzdala panu doktorovi Stikovi, jenZ jiZ 
od dayna je jejim advokatem. 

Nezbyvalo, leé povolati tohoto a zatim 
se vSecko zavirelo, aby k tomu nemohli 
domaci ani cizi. Musily se pripravy ¢initi 
k pohibu a ty na sebe vzal spravec fka, 
ze ho k tomu nebozka opeiriila vyjevivsi 
mu vuli, dle niZ se ma fiditi. (Pokradovani.) 


Dopisy. 


V Praze dne 10, ledna 1865. 
(Uvaha II. o encyklice. Objasnéni jedné these.) 


Cetl jsem okruZni list sv. Otce k bis- 
kuptm katol. svéta Gili encykliku. Pivodni 
text lisi se na mnohych mistech napadné 
od prekladi podanych novinami. Je to 
listina dilezita. Vadycky jsem miloval sv. 
Otce, ale nyni jsem hrdy, Ze mame Pia 
IX. Kmet stiibrovlasy, vtélena. vlidnost a 
dobrota, jehoz nelze oviklati lichocenim 
ani utrapami; panovnik, jenZ zbaven mno- 
hych kraji svych nucen byl utotisté vziti 
k verejné ptjéce; kniZe, jenZ s mocnym 
samovladcem veliké rise neZije v poméru 
pratelském a za souseda ma krale, ktery 
se doékati nemtze, aby vzal posledni zby- 
tek uzemi cirkevniho, v ¢emZ%Z mu_ nebrdani 
cisar, jenZ se stavi byti ochrancem pape- 
Zovym; muz, jehoZ% smrti si preje a ZAda 
nevéra a revoluce; biskup, pastyr Cirkve 
katolické, jemuZ moudrost svétska radi, aby 
mluvil jenom slova laskava4, by neprigel o 
vsecko: tento biskup, sv. Otec nd& odvazil 
se nyni, v Gase nejhorsim, Cirkvi nejne- 
priznivéjSim rozeslati kraj svéta, kdekoli 
sidli a Zije biskup katolicky, list, jimZ vy- 
hlaSuje za nepravé a bludné ty zdsady, 


jaké den co den hlasaji noviny a spisy, 
jimizZ se fidi a spravuje verejny nas Zivot 
i nejeden stat! Toté velikost ducha podivu 
hodna! Od nepfatel Cirkve a_ papezstvi 
nemiZeme ovSem ZAdati, aby encykliku s 
pochvalou pfijali, ale tohosnad Z4dati smime, 
aby netupili, éeho neznaji, emu neporoz- 
uméli, aby dovolili Otci mluviti k ditkam, 
jak toho vyZaduje nynéjsi Gas i vé¢nost. 

K zdsaddm liberalismu a to, jak se 
domnivaji, nezvratnym, ndlezi té% ta: Ze 
stat, chce-li byti spravedlivym, musi byti 
bez nabo%enstvi; i uvykli jsme liché dekla- 
maci této, tak Ze se mnozi zhrozili slySice, 
ze se té% nalezd mezi naukami zavrZenymi. 
My katolici jsme se ovSem nikdy nehlasili 
k zdsadé té, ktera v nasledcich svych ne- 
vede k blahu. Uvedu piiklad jiny. Mezi 
80 zavrzenymi vétami nalezd se té% tato: 
»Aspon dobrého jest se naditi o vééném 
spaseni vSech téch, kdoZ nikterak nejsou 
v pravé Cirkvi Kristové.“ (Saltem bene 
sperandum est de aeterna illorum omnium 
salute, qui in vera Christi Ecclesia nequa- 
quam versantur. §. HI. 17.) To by bylo 
ov’em uéeni tvrdé, kdyby se slovo_ ,,Cir- 
kev“ vykladalo jenom co zeynitini spoleé- 
nost naboZenska, jakoZ% vykladaji protivnici 
nasi. Avsak v kazdé katol. vérouce nale- 
zneme vyklad, Ze jenom ti jsou zcela mimo 
Cirkev, kdo% k ni ani zeynitr ani vnitiné 
neprindlezeji a Ze k neviditelné Cirkvi patti 
vsickni spravedlivi, t. j. ti, jen%Z maji po- 
svécujici milost. Dovolte, at pripojim slova 
bohoslovce Rimského, uéitele vérouky Pe- 
ronne-a, jenZ di: ,,VS8ickni spravedlivi a 
jediné oni naleZeji k dusi Cirkve* (co%.by- 
choin té% vuitrni Gi neviditelnou Cirkvi na- 
zvati mohli). ,,Tvrdice, ze vSickni sprave- 
dlivi a jenom oni ndleZeji k duSi Cirkve, 
zahrnujeme téZ ty, jenz, atkoliv jsou mimo 
télo Cirkve (t. j. mimo Cirkev viditelnou), 
predce témi dary nadani jsou, jimiZ spra- 
vedlivymi se stavaji a Bohu milymi. Za 
takové se pokladaji laskou zaniceni kate- 
chumenové (na sv. kiest se pripravujici), 
materielni kaciti a schismatikové (jenz 
toliko zevnitiné jsou v bludu neb roztrizce, 
aniZ by to védéli neb chtéli), kteti roynéz 
ozdobeni jsou milosti posvécujici.“ Dale 
pravi Peronne: ,,Pro vSecky ty, kteri svou 
vinou mimo Cirkey odchazeji z tohoto svéta, 
neni Zddné spasy.“ — ,,Nikdo z dospéliych 
neni zavrzen bez vlastnt viny, tim méné 
tedy ti, kdoz krtem jsou znovu zrozeni. 
Neb nahled protivny byl opét a éasto od 
Cirkve zavrzen. Pokud tedy kdo nevédo- 
mosti neprekonatelnou drzen jest ohledné 
lichoty (faleSnosti) sekty své, atkoliv by 


se nalezal mimo télo Cirkve, mize k jeho 


du&i pYindlezeti a tudiz na cesté spaseni 


. 


- 


so teiig 


se nalezati.“*) Jediny tento piiklad ukdze, 
ze véecky od sy. Stolice nyni aneb diive 


zavrzené nauky po yvykladu Cirkve jsou 
zavrzeni hodné, we) 


Z Ouval dne 6. ledna 1865. 


(Pomn{k Amostu z Pardubic. Vanoéni strom. Ceské negpory. 
Knézské druhotiny. Pohreb p. vikare Zwika.) oh is 


Zapoénu s pomnikem, jen% zbudovati 
se ma prynimu arcibiskupu Pra%skému Ar- 
noStu z Pardubic, v rodi&Sti jeho. Kdy% v 
mésici Gervnu m. r. napsal jsem do Bla- 
hovésta zdani své, Zeby distojno bylo, muzi 
tomu proslavenému vzdélati pomnik: tu za- 
jisté jsem nepomyslil, zeby mySlenka ta 
do&la tak hojného téastenstvi. 1 duchoyni 
i svétské osoby chopily se ji. Zvolen byl, 
jak jsem tehdaz ohlasil, vybor, jenz po- 
trebné. v té véci kroky uéiniti mél. Co 
uéinil, vysvitd z ndsledujiciho provolani, jez 
vybor vydal dne 4. prosince r. m. 


Provolani! 


Pamatka slaynych muzi trva od pokolent 
do pokoleni; jedno umira a druhé na misto 
pryniho nastupuje, aby opét jinému postoupilo 
misto své. Ne tak pamatka muZi slaynych, ta 
se sdéluje od jednoho vyéku k druhému a kazda 
doba zyéstuje diny velké a Slechetné oslayenct, 

Podobné jest to i s Arnostem, prvnim 
arcibiskupem Prazskym. Pét set let minulo do 
mofe véénosti a vérnd Cechie ptipomina sobé 
zasluhy muze, jichzto ziskal o Cirkey a narod. 
Bylo-li verejné, politické ziti velkého tohoto muze, 
ktery cisati Karlu IV. vérné stal po boku, 
slayné, -bylo nicméné ptisobeni jeho co arcipastyre 
jemu od papeze Klementa V1. svéteného véri- 
ciho stada y skutku apoSstolské a distojné prynich 
dob kiesfanstyi. Tot i pfitina, Ze s dychtivosti 
neysedni oéekayal se ten den, 30. éeryna b. r., 
byt i den pamatni jeho umrti. Rozliéné krajiny 
oblekly se vy roucho syatetni, aby oslavily pa- 
matku tohoto muze. I méstys Ouyal ucinil tak 


*) Peronne Compend. pralect. theol., tract. de loc, 
theol. p. I. sect. L cap. 2. art. 1. ,,Ommnes ac 
soli justi pertinent ad Ecclesiae animam. — Cum 
omnes ac solos justos ad Ecclesiae animam perti- 


nere asserimus, eos etiam comprehendimus, quilicet | 


extra Ecclesiae corpus sint, iis tamen dotibus in- 
structi sunt, quibus justi ac Deo accepti efficiuntur. 
Tales censentur catechumeni charitate flagrantes, 
materiales haeretici aut schismatici, qui pariter 
gratia sanctificante sunt ornati.“ 

Ibid. art. 4. propos. 2: ,,Quoad iJlos omnes, 
qui culpabiliter extra Ecclesiam ex hac vita dece- 
dunt, nulla datur salus. — Nemo damnatur ex 
adultis sine culpa propria, multo igitur minus, 
qui baptismo renati sunt. Contrarium siquidem 
iterum ac saepius ab Ecclesia proscriptum est. 
Quamdiu igitur aliquis ignorantia invincibili deti- 
netur circa falsitatem propriae sectae, licet extra 
Ecclesiae corpus inveniatur, potest ad ejus ani- 
mam pertinere, adeoque in via salutis reperiri.“ 

**) Encykliku uverejnime, téz 80 zavrienych vét. Red. 


a slaynost nadchnula mysli pritomnych, ze ndyrh 
podany ptijavse, vy jedno spojili se mnozi, aby 
vzdélan byl pomnik y dédindch Ouvalskych: na 
Hostini — tam, kde bylo s{dlo narozeni jeho. 
Jeho Eminenci, nejdistojnéjii arcipastyt a di- 
stojny nastupce na stolci arcibiskupském vybor 
jemu se piedstavivsi laskavé piijal a podporu 
syou pfislibil. Vysoké cis. kral. mistodrditelstvi 
vynosem syym od 2]. fijna b. r. dislo 52689 
potyrdilo vybor a syolilo milostivé, aby y zemi 
Ceské, kdeZto Arnost nejprve biskupem a pak 
prynim arcibiskupem byl, sbirky k tomu ‘éelu 
konany byti mohly. Urozeny c. kr. komofi, 
mistodrzitelsky rada a prednosta kraje Prazského, 
Ludvik svobodny pan z Malovcu, jehoz rod. 
pokrevni jest s oslayencem, prednegenou ZAdost 
vyboru o pyijmuti protektoratu milostivé prijal 
a ochranu ku zamyslenému téelu Jaskavé prfi- 
slibil. Jiz pak podepsany yybor vystupuje u 
vefejnost s provolanim svyym, doufaje, Ze kazdy, 
jenZ zemi éeskou mnazyva syou ylasti, srdcem 
uprimnym pfispéje k zbudovani pomniku, Kazdy 
piispévek a byt i skroyny, bude vitany a ¢asem 
svym verejnymi listy se prohlasi. Proto% pro- 
sime velebné duchovenstyo a cis, kral. ufrady, 
by k tomu cili laskavé spoluddinkoyali. Zadame 
také zpévacké spolky, jenZ hojné po zemi éeské 
jsou rozsiteny, jakoZ i ochotniky divadelni, by 
i oni se zuéastnili a tak k provedeni uminéného 
uéelu napomahali. Vybor pfyedlozil patiiténému 
liadu Zadost za osyobozeni postovného a poyo- 
leni prohlasi se verejnymi listy, 

Laskayé prispévky budtez zaslany vyboru 
do Ouval. V Ouvale dne 4. prosince 1864. 

Vybor pro zbudoyani pomniku Arnostu z 
Pardubic. 

Protektor: Ludvik svobodny pan z Ma- 
loveu, c. k. komofi, mistodrzitelsky rada, pred- 
nosta Prazského kraje atd,. Predseda: P. Fran- 
tisek Soukup, farat vy Ouvale. Pokladnik a 
potetvedouci: Antonin Laxman, starosta v 
Ouvale. Jednatel a pismoyvedouci: Leo Franti- 
sek Charbusky, horni a hutni feditel vy Ouvale. 
Vybor: Hugo Nettwall, c. k. okresni ptednosta 
v Ceském Brodé. P. Jan Zwik, okresni skol- 
dozorce a farai y Byistvi (+). P. Josef Suchan, 
farat vy Hradeding. P. Josef Maly, farat Vy- 
Serovicky. Josef Strnad, Frantisek Rezdc, 
Josef Moravec, statkati v Ouvale. 

Kézby hojné ptispévky umoéZnily dilo, 
jenz v zemi éeské mad byti pomnikem yvdéé- 
nosti. *) 

Druhé sdéluji, ze v Ouvale vanoéni 
strom aé skrovny opét byl postaven, tézZ 
v Ceském Brodé, kde% znamenitych dart 
chudym ditkam poskytnuto bylo. Treti ra- 
dostné jest, Ze jako na jinych mnohych 
mistech zavedeny jsou zpévy neSporni tez 


*) Redaktor ,Blahovésta“ rad ptijme, oblasi a doda 
prispévky k tomu uceln. 


AS 


v Hradeding, y Ouvale i v Tuklatech, a Ze 


uéastenstvi vy den Boziho narozeni bylo | 


hojné, jen by mél lid vesmés v nich vice 
se Ucastniti téZ zpévem a ne pouhym po- 
slouchanim; to vSak neni moZno, dokud ty 
neSporni A eared nebudou hojnéji rozsi- 
reny. Keézby byly jesté lacingjsi! 

Po svatcich dne 27. prosince m. r. méla 
se slaviti ridkd slavnost druhotin kné%skych. 
Duchovenstvo i uéitelstvo stridnictvi Cesko- 
brodského Ginilo ptipravy k oslaveni dru- 
hotin veledist. pana Jana Kincla, kniz. 
arcib. kons. rady, notdére a dékana v Tu- 
klatech. Ale dilem skromnost toho Sle- 
chetného starce, dilem poéasi nepfiznivé 
pro muZe pied kratkym ¢asem.z nemoci 
povstavSiho nedovolily, by slavnost ta stala 
se slavnosti obecnou. 

Ano zvédéyv distojny kmet o umyslu 


knéZstva i utitelstva prosil o to, aby nizadné | 


okazalé slavnosti jemu ku pocté se neko- 
naly, Ze sobé preje ten den v tichém za- 
kouti slaviti vy Bohu. Kdoz by mohl éeho 
odepfriti priteli? A tim byl a jest na8 kmet 
vsemu knéZstvu i uditelstvu. Stalo se tedy 
po vuili jeho a knéZstvo predlozilo pouze 
pisemné prani své jubilantovi, jenZ v kruhu 
svych kreynich qin) slavil ten den a knéz- 
stvo zan zasilalo k trfimu nebes diky a 
prosby své. Kdyz padesatilety knéz vra- 
titi se mél k domovu svému, chtéli oddani 
jemu osadnici privitati jej slavné a mnoho 
stalo prace, aby i oni vesli v umysl svého 
duchovniho spravce a vysttihali se okaza- 
losti. Za to v8ak dne 29. prosince osla- 
vili jubileum svyého duchovniho otce v chra- 
mu Pané. Byl jsem svédkem, kterak pri 
osloveni vel. p. kaplana Fr. Pataka pohnut 
byl starec a kterak mnoha slza zrosila lice 
osadnikii; slySel jsem i prdni, jez mladez 
Skolni i osadnici prednesli, slySeljsem také 
diky pané jubilantovy a byl uéasten poze- 
hnani, jim%Z Zehnal vSem ptitomnym. Ve- 
lebna to byla doba, kdyZ sbor ze samych 
osadnikti zaleZejici dobte zapél piseti k dru- 
hotinam knéZskym z 2. dilu Kancionalu, 
ale jesté velebnéjsi byla ona, kdyZ kmet 
Zehnal kledicimu zboznému shromazdéni. 
Tak se v radosti skonéil rok stary; ale 
novy prinesl zarmutek naSemu stridnictvi. 
Veledist. pan Jan Zwik, kniz. arc. vikat a 
Skoldozorce, fardt Bristevsky, v tyZ den v 
10 hod. veterni odebral se na véénost jsa 
star 48 rok. Télesné poztistatky byly v 
Praze dne 2. ledna vykropeny ve farnim 
domé u Trinitari od jeho milého spoluzika 
p. far, Jana Starcho, jen% vice ne% étvrt 
roku v domé syém je} oSetkoval a pak ve- 
zeny do Bristvi, aby tam pastyt dobry od- 

ocival mezi oveékami syymi. KdyzZ pii- 
yla mrtvola do Mochova, tu osadnici Mo- 


choysti nedopustili, aby dale preveZena byla, 
ale ponechali sobé poztstatké télesnych ve 
filialnim chrdmu svyém konajice u_rakve 
zbo%né modlitby. Na druhy den dostavil 
se pritel zesnulého, dist. p. dékan Cela- 
kovicky, Frantisek Macan, tajemnik vika- 
riatu Brandyského a slouzil vy Mochovském 
chrdamu Paéné mii sy., pak teprv odvezena 
jest mrtvola do Bristvi, aby dne 4. ledna 
ulozena byla do lina zemé. Bylo pritomno 
24 knézi. Kromé duchovenstva vikariat- 
niho prisli na pohteb vys. dist. p. Jan Ber- 
nard, kanovnik metrop. kapituly Prazské, 
co spoluZik zemirelého vedl priivod a obé- 
tovalinadaibat m&i svatou; vdp. Vojtéch Kinzl, 
kons. rada a dékan Platansky, u néhoz 
v Panu zesnuly po sedm rokii kaplanem 
byl, a taméjsi vp. kaplan Matéj Chodéra. 
V prayodu kraéel veledist. p. Josef Kinzl, 
vikat Cernokostelecky, jemuz zesnuly v den 
sv. andéli straznych o pouti zpivanou mi 
sv. poslouzil; téZ dist. pan dékan Jan Lind- 
ner, z rodisté v Panu zesnulého, mésta Ko- 
lina; vp. fara Jan Kosak a koneéné uprimny 
pritel a spoluzak zesnulého p. Josef Feuer- 
stein, farat z Nehvizd. Ze uéitelstvo okresu 
Ceskobrodského co nejéetnéji bylo zastou- 
peno, netreba pripominati. Zastoupen byl 
téZ c. k. okresni urad, kniz. Lichtenstein- 
sky ukad patronatni a spolek hospodarsky 
odboru Ceskobrodského, jehoZ predsedou yv 
Panu zesnuly byl. Mrtvolu neslo vel. du- 
chovenstvo, pak uéitelstvo a koneéné po 
obéanstvu do chramu Pané opét duchoven- 
stvo, a pak i k hrobu. Reé pohrebni nad 
zesnulym mél yp. fardt HradeSinsky Jos. 
Suchan horlivé a srdeéné.  ,Odpoéinuti 
lehké ,“ volame viickni s kazatelem, ,,dejz 
mu Pane, a svétlo vééné af mu sviti.“ F. Sp. 


V Treboraticich, 12. ledna 1865. 
(Svatokradez.) ; 

Nas ,,Blahovést“ byva hlasatelem ra- 
dostnych udalosti vy oboru cirkevnim; vSak 
dovolte, aby jednou naSemu lidu oznamil 
také ‘udalost smutnou, — svatokradez, — 
kterad spachana jest ve farnim chramu Pané 
Treboratickém. Dne 12. t. m. rdno zpozo- 
roval kostelnik po otevreni chramu Pané 
veliky nepotddek na hlavnim oltati.. Vxe- 
cek ulekany pfikvapil o tom zpravu podat 
duchovnimn spravci, ktery se pravé k sluz- 
bam BozZim pfipravoval. Mezi tim oka- 
mzité po obciroznesla se povést, Ze chram 
Pané jest okraden, a vSickni spéchali za 
duchovnim do svatyné. VSedSe do chrdmu, 
byli jsme viéickni hrizou a zdérmutkem tak- 
tka zniéeni. Boze, jaky to pohled! Po- 
kryvky s oltditi byly strhdny, svicny a pol- 
Stare lezely rizné po zemi, kamen oltdfni 
vyzdvizen, tabernakulum nasilné otev¥eno, 


a 


— sv. hostie rozhodila ruka bohaprazdna, 
svatokradeznd, a ciborium odnesla. Knéz 
vida spoustu v domé Bozim, premozen bo- 
lesti padl pted oltdtem na kolena, pohnu- 
tym hlasem volaje: ,Pochvdlena, zvelebena 
budiz% nejsv. Svatost oltémi“ a ulekany lid 
modlil se i slzel s nim. — A kdy% knéz 
zneucténé sy. hostie sebral, ado svatostanu 
uloZil, prikrotilo se k vySettovani hrozného 
toho zloéinu, a nalezlo se, Ze zlosynové roz- 
bili okno na kiru, kamz% po Zebtiku vy- 
lezli, ktery jednomu zdejSimu sousedu 
ukradli; a po tom samém Zebriku slezli pak 
s ktru do kostela, slidice po vécech dra- 
hocennych; nenalezXe vSak niteho% vzali to- 
liko chatrné, médéné ciborium, a pokryvky 
oltéti, a otevrevSe z ynitt dvéte, ku ktru 
vedouci, edesli, Zeb¥ik v chrdmu Pané za- 
nechavSe. Diky Bohu, Ze zakristie Zelezem 
pss dvermi a okenicemi opatiena jest, 
amZ se zlosynové dostati a vétSi Skodu 
zpusobiti nemohli. Aé Skoda, kradezi uéi- 
néna pomérné nepatrna jest, nicméné cela 
osada s duchovnim pastyrem truchli nad 
zeucténim domu Boziho, spachanym rukou 
bohaprazdnou. Bigg ie 


Od Némeckého Brodu 7. ledna. 

(SlySeni m&e sy. pred Skolou. — Poutni misto u sv. Anny.) 
AZ posud bylo na gymnasiu Néme- 
ckobrodském obyéejem chvalnym, Ze se 
pred dopolednim vyuéovanim chodilo do ko- 
stela v tém% domé k slySeni mie syv., a 
budou té% vsickni nékdejsi Zdci se pama- 
tovati, Ze byly také vyminky, neb kdy- 
koliv toho potreba (na pt. churavost, chatrny 
odévy za doby zimni atd.) Zddala, byvali 
zaci od navstévy chramu osyobozeni. Pro- 
éeZ jsme nemalo ustrnuli slysice, Ze za po- 


sledni své prohlidky p. Skolni rada p. ii- 
diteli zakdzal, aby vSedniho dne Zdkovstvo | 
do kostela vice neposilal!*) My, co jsme_ 
za drivéjsich let kostel nayvitévovali, aby-. 
chom mii sy. slySeli, nebyli jsme z jinych, | 


nebyli jsme obrové, ani nebyvalo tehdaz 
v zimé tepleji neZli nyni: proé se tedy od 
toho ma upustiti nyni, kdeZzto se na otu- 
Zovani téla klade velika vaha, proé se ma 
zakovstvu v tom ulevovati, co mu vy Zad- 
ném ohledu neni na ujmu, neb tim ani ne- 
zanedba uéeni, ani se nezmrzati na téle, 
kdyzZ nejdéle pail hodiny v kostele zbozné 
pisné zpiva a vzyva4nim pomoci BoZi k dal- 
simu dilu se hotovi? A vadyt mladezi zna- 


*) Netoliko v N. Brodé, ale i na mnohych jinych 
gymnasiich piestalo navitévovani me sv. vsed- 
niho dne od té doby, co se Skolstvi nase podle 
yzoru pruského zreformovalo. Nezbyva, nez aby 
studujici nejsouce va4zani zakonem chodili na méi 
sv. -— z dobré vile, jako se déje napi. v Praze 

_ na gymnasiu Staroméstském. Re 


mo, co pravi kniha Sirach 1, 16: ,, Potdtek 
moudrosti jest bazei Pané“ a veliky apo- 
Stol I. Kor. 4, 8: ,,PoboZnost jest ke vSemu 
uziteénd, majic zaslibeni nynéjsiho Zivota 
i budouciho.“ — Prodejem a privtélenim 
statku Pohledu (Frauenthal) k Polenskému 
co majetku Jeji Exe. pani Klotildy hrabénky 
Clam-Galas-ové rozené kn. Ditrichstejnové 
nabyvame nadéje, Ze i taméjSi od vikol- 
nich Getné navstévované poutni mistou sy. 
Anny, nalezajici se v libezném hajku se 
povznese, Geho% tim vice treba, jeliko% za 
mnoho let malo se stalo opray na kapli sy. 
Anny. Navystéva tého% k poboénosti_pri- 
hodného mista byla by tim Getnéjsi, kdyby 
poutnici, jenZ tam darky své donaseji, vi- 
déli, Ze se Gas po éase k ynitini ozdobé 
néco déje. Zub éasu na vSem hloda a na 
darmo se taézZeme, kam asi obété poutnikt 
prichazeji? Nenit vidét, zeby se jich tam 
udzivalo, jak toho sluSnost 1 spravedlnost 
pozaduje — aneb se snad uklddaji na ka- 
pital, co zatim kaple hyne? Doufejme, Ze 
to nyni vie jindk bude, a pani hrabénka 
z rodu slayného a v déjindch proslulého 
upozornéna jsouc na to, éeho treba, zajisté 
neodepre pomoci své tam, kde ji nejvice 
potrebi. ars 


V Chrudimi, 6. ledna 1865. 

(Protektor jednoty kat. tovarysi — vanoéni a novoroéni slaynost.) 

Protektorat jednoty katol. tovarySi v 
Chrudimi prijal v mésté na’em vitbec ctény 
dobrodinee pan Frantisek Hyra, majitel 
parnich mlynt adilen. Laskavym dopisem 
pozadal svého spravee v Chrudimi p. Filipa 
Walldorfa, aby jej ve vSem, co jednota po- 
trebovat bude, zastupoval. Zmnaje slechet- 
nou mysl vzneSeného pana protektora na- 
vrhl jsem jeho p. zdstupci, aby nééim osla- 
dil radostné vanoce 50 udim bohumilé je- 
dnoty a hle, rada ma byla prijata. Den sv. 
Stépdna uréen k spoleéné zabavé; pro 50 
udaii byla upravena veéere Stédra. Po slav- 
nych neSpordch seSli se udové jednoty ve 
vodarné od slavné raddy méstské nam za- 
pijéené, kterouzZto mistnost sobé slukné 
ozdobili, aby v ni prvni jeslitky slaviti mohli. 
— K zabavé pozvani byli téZ pani utite- 
lové, %lechetni to podporovatelové naSeho 
spolku. O ptl Sesté h. prisel mezi nas pan 
spravec parniho mlyna co zastupce Stédrého 
pana protektora, jemuzZ srdeéné podékoval 
predseda spolku a jeden tid jmenem ostat- 
nich spolubratri. V feéi, kterou si sdm 
ustrojil, vybizel svych bratri, aby nejen u 
stolu dobrotou p. protektora bohaté upra- 
veného ale i u stolu Pdné vsickni se shle- 
dali. Pak jsme se spoleéné bavili nejen 
pokrmti a ndpoje pozivajice ale téz zpévem 
a deklamovanim. — Jako vesely byl po- 


pies 


hled na drudinu nevinné se bavici o slay- 
nosti sy. Stépdna, tak opét radostny ano 
povzbuzujici byl to pohled, kdyZ na novy 
rok o velkych sluzbdch BoZich z rukou 
dist. p. dékana pfijimali udové jednoty Télo 
Pané zpisobem slavnym — tu zajisté srdce 
kaZdého pravého katolika radosti se chvélo 
a vidouc o novém roce novy Zivot, prdlo: 
bohdejz, by nikdy nevyhasla prvni horlivost! 
Py. Bs 


Z Domaslic dne 7. ledna 1865. 
(Misie, chram dékansky.) 

S poéatkem roku nového plativaji se 
dluhy roku starého a tak i j4 musim uéi- 
niti milému Blahovéstu, musim zapraviti 
dluh dopisovatelsky za rok 1864. Ozna- 
oe Ze jsme od 24. zati aZ do 10. fijna 
méli u nds sv. misii. Jako vSecko snaZeni 
cirkevni tak i misie byla hned pred éasem 
dosti posuzovana a pretrepdvana jazykem 
lidiéek malé neb Zadné viry. Mohl jsi tu 
slySeti, Ze misionari prichazeji na ujmu 
vaznosti domaciho knézstva, Ze pry budou 
vybirati poplatek, ze lidem hlavy pomatou 
a podobnych utrzek vice. Kdyz vsak vel. 
otcové z kongregace Redemtoristi a sice: 
P. Ant. Mastalir, rektor z Prahy, jehoz 
hrmotny a vydatny hlas uchvacuje, P. Frant. 
Rychtarsky, prosluly kazatel, na némz Ize 
poznati ze vnitr, Ze aes jest uvnitr 
pravdami hlasanymi, P. Jiri Kotyza, vy- 
borny katecheta mladeZe, P. Jos. Machek, 
horlivy velebitel Matky Pané, a pak P. 
Frant. Vitek, kteryZ atkoliv churav, prece 
co sily statily pracoval, — pravim, kdyz 
tito vel. otcové svou Cinnost misionarskou 
zapoéali, musily umlknouti predsudky a 
mnohy z téch kvapnych posuzovatelt pii- 
Sel, Sel. do sebe a pfristoupil ku sv. zpo- 
védi. Pracovalo se kaZdého dne od 5 ho- 
din z rdna aZ pres 7. hodinu veéerni a 
ackoliv to bylo pravé v Gase ozimniho seti, 
byl prece chram po cely den hojné naviti- 
ven, zvlas8t v Gas ranniho a veterniho ka- 
zani naplnén, tak Ze se nékolikrate venku 
na ndmésti kazati musilo a v dni svateéni 
seslo se tolik posluchatéi slova Boziho, Ze 
by ani tri chramy nase nebyly stadily po- 
jmouti ten nabozny lid. Nejvétsi pohnuti 
v posluchaéstvu zptisobila kazani: O dobroté 
a ldsce BoZi, 0 sv. kyizi, 0 soudu, Marian- 
ské kazani a odprogovadni nejsv. Svatosti 
jakoz i v8ecka pouceni pro jednotlivé sta- 
vy. Z oéi skrouSenycch posluchaéé ronily 
se slzy litosti a Ze to byly slzy uprimného 
Sean dokazovaly zpovédlnice obklopené 

ajicniky, jichZ se napocetlo za ten Gas k 
8000, to dosvédéovalo mnohé nepYatelstvo 
smifené, to dotvrzovaly premnohé ndhrady, 
kteréZ od svaté misie a%Z po dnekni den 


se stavaji lidem poSkozenym, a mnoha ro- 
dina po dnes velebi svatou misii, nebot 
mnohy neposlu’ny syn, mnohd nezdarna 
dcera, mnoha bezstarostnd matka, mnohy 
urputny a marnotratny manZel a otec ku 
poznani chyb a ku polepSeni Zivota prive-- 
deni byli. Ovoce neunavené horlivosti vel. 
pp. misiondéri ukazalo se nejekyelall Vv ne- 
déli 9. rijna, nebot toho dne odpoledne k 
poslednimu kazani a ostatnim sen aa RS 
se$lo se u nds posud nevidané mnoZstvi 
lidu, snad pres 20.000, tak Ze mezi kaza- 
nim na ndmésti byla tlaéenice aZ do umdleni 
a upadku. Véak bylbych pfrilis obSirnym, 
kdybych vsecko vypsati chtél, co se ku 
spase lidu stalo v téch dnech, proto% jen 
to dolozim, ze, kdyz jsme vel. pp. misiondre 
dne 10. tijna na Zeleznou drahu k odjezdu 
doprovodili, lid se slzami a s_ bolestnym 
srdcem za nimi volal: ,,Zaplat Vam Pan 
Bah za Vake slova a namahani!“ — Ku 
konci své zpravy 0 sv. misii musim vrouci 
diky vzdati za neunavenou horlivost vel. . 
pp- misiondétim, jichZto pamatka v srdci 
naSich osadnikit nezahyne; pak nejdist. 
pant arciknézi a dékanu DomaéZlickému 
anu Fastrovi, kteryZ tyto duchovni hody 
své osadé pripravil, a pak v8em duchovnim 
domacim i cizim, kteri naém ve sy. zpovédi 
laskavé vypomahali. Bth dobrotivy, od 
Néhoz chténi i dokondani vSeho dobrého 
pochazi, poZehne}j, milosti svou zavlazuj, k 
zristu a dozrani prived vsecko to dobré, 
které% se o svaté misii v srdcich lidskych 
rozeslo a vStipilo! — 

Musim jesté vypsati to, co laska k domu 
BoZimu od srpna az do konce prosince roku 
1864 vykonala. JeSté pred poddtkem mi- 
sie dokondno bylo pozlaceni oltdre sy. 
Anny s. krasnou sochou této svétice zhoto- 
venou od mistra Frantiska Ringelhahna, 
rezbare Prazského, od r. 1740 v Domaili- 
cich usedlého, jehoZ dila se co vyborna 
vychvaluji. Obnova celého oltdre sv. Anny 
stala 166 zl. r. & a naklad tento byl za- 
praven dobrovolné sneSenymi darky naSich 
osadnikti, ba se&lo se jeSté o 20 al. vice, 
Jich% se na ostatni obnovy poudZilo. Nyni 
stkvély se jiz étyry oltdte v nové krase, 
jen bohaty hlavni oltat, jehoZ cena, kdyz 
je} zdejsi dékan Ant. Ptihoda roku 1744 
od sttibrnika Prazského Ant. Karera z ry- 
zeho sttibra a pozlaceného plechu zhotoviti 
dal, paéila se a% na 16.000 zl. rynskych, 
éasem tak Spinou a prachem zaneSen byl, 
ze ocikténi a zaroven priméreného zvyseni 
potreboval. Této prace jsem se nejvice 
obaval dilem pro nebezpetenstvi porouchani 
oltare tak vzdcného, dieny téz pro veliké 
vylohy v téchto zlych asech. V%ak Bohu 
budiz chvala, dilo jiz jest hotovo, stribro a 


a= OG a= 


zlato vylesténo, oltér znamenité zvysen, 
nastavky v tom samém slohu zhotoveny a 
_ zaroveii s tabernakulem zcela pozlaceny, 
tak Ze kdo do chramu vejde, uZasne a po- 
divi se lesku a krdse toho oltare. Poné- 
vad% oltat tento Zddného oltarniho obrazu 
nema, stdla ve vySce nad oltétem tim, Matce 
BoZi vénovanym, pozlacend socha krélovny 
nebes s JeZi8kem na rukou. Socha tato 
od samouka fezbdrského r. 1838 zhotovend 
liila se ndramné od mistrovského dila ol- 
taimiho, i vyjddfil jsem nad tim syow Za- 
lost, a hle, neZ jsem se nadal, byl jsem vy- 
zvan, abych novou, distojnéjSi a vét&i so- 
chu Panny Marie zjednal, kterouz také jiz 
dodélava akad. malit p. Petr Wimmer, jenz% 
se i v socharstvi dobre vyznad, a jak mile 
bude tato socha v nadZivotni velixosti ho- 
tova, zaSleme ji ku pozlaceni do Plané p. 
Vac. Hermannovi, pozlacovati, kteryz vée- 
cku praci kostelni jak vy dékanském tak i 
v_ klaSternim chrému: Domaizlickém velmi 
vkusné a laciné zhotovil. Celd obnova hlay- 
niho oltéte is fezbou sochy nové stdla 
388 zl. r. &, k Gemuz jekté prijde vyloha 
za pozlaceni nové sochy bl. Pp. Marie. A 
kde jsme zase nabrali penéz k té opravé! 
Laska ku svatyni Pané jest nepreberny 
peer 87 al. r.é. poskytla sniSka z do- 
ré vile bez vybidnuti a 301 al. r. ¢. da- 


roval jediny dobrodinec, jemu% chram nas. 


ihe mnohymi diky povinovan jest za ve- 
iké obéti, jest to opét pan Michael Florian, 
majitel dilny v DomadZlicich s choti svou 
Marii, za kteryZto dar Pan Buh ratizZ svym 
poZehndnim témto dobrodinciim  stondsob 
nahraditi, jakoz i druhé dobroditelce chramt 
naXich pani Zuzanné Prusakové, kteraz opét 
letos po cely Gas obnovy chramu pozlaco- 
vace bezplatné y domé svém chovala a Zi- 
vila. Nyni ném zbyva je&té obnoviti vel- 
kou starou malbu na zdi za hlaynim olta- 
tem, na kterou% mi noyy dobrodinec, hee 
jmeno uverejniti nesmim, jiz dorudil 260 
al.r.é., které% prozatim v zalozné na uroky 
ulozeny jsou, a jak mile se do¢ékdme jara 
a mistra vy takové malbé zkuSeného vyhle- 
dame, ihned s malbou zapoéneme. Phi tom 
dotkaji se Zidouci obnovy téZ veliké dvé 
sochy andéli, nesoucich svicny, po obou 
strandch oltdte. Co takto v hlayni lodi 
chrému naSeho vSecko bylo neb bude ob- 
noveno, truchlilo bratrstvo sv. rizZence nad 
svym oltdtikem y poboéni lodi postavenym, 
ktery% tu jako sirotek opustény stal. Avsak 
i jemu pfigla pomoe, nebot z prispévkt zboz- 
nych vdoy, manZelek a panen dostal i on 
jiZ novou podobu a co jesté chybi, dodéla 
se co nejdrive. Obnova tato bude stati 
pres 100 zl. r. ¢., mezi kterymizZ se naleza 
mnoho hali#i lidi chudych a slu%ebnych. 


Hle, tolik se op&ét za pal leta vykonalo pro 
Gest a slavu BoZi v naSem chrému Pané, 
z eho%Z budizZ Pan Bih pochvdlen a na do- 
brodince za vSecky dary a obéti ku obnové 
svatyné Bozi prineSené ptijdiz prehojné po- 
zehnani s nebes a odplata véténd. P.K. H. 


Kronika. 


ZPrahy. JEmin. nejdist. 
nal arcibiskup udéli v nedéli, 22. t. m. 
alumntim II. roku prvni tonsuru, a d. 29. 
t. m. alumniim III. roku niz&i svéceni v 
domaci kapli své. 

*—* V nemocnici Milosrdnych bratri bylo od 
1. listopadu 1863 do posledniho prosince 1864 
osetrovano 3820 nemocnych. 

Z Vidné. Generalni komisariat sv. zemé 
ohlasuje, Ze i letos usporada pout do Jeru- 
saléma k slaynostem velikonotnim. O pfi- 
jeti do sboru poutnikiv titeba se hldsiti u 
zminéného komisariatu ve Vidni (Stadt, 
Franziskanerplatz Nr. 4neu) do 1. brezna 
t. r. Prijati mohou byti jenom muZové 
katol. ndboZenstvi, knézi i neknézi. Lod 
s poutniky odrazi z Terstu 20. brezna t. r. 
Kazdy téastnik sloZi do 1. brezna 500 al. 
r. & na stribte. Z toho bude za kazdého 
zapraveno: a) plavba po mofi tam i na- 
zpét; na lodi I. misto, strava a postel; d) 
koné a velbloudy k cestovdni po zemi; c) 
plat videim, strazcim, nositim atd.; d) 

fistreSi a strava na mistech odpoéinku. 
azdy poutnik ma byti opatren rddnym 
pasem, knéZi nad to povolenim k slouZeni 
mse sy. a privodnim listem od ordinariatu. 

*_* Qvoce encykliky. V schtzi katol. 
jednoty Videtiské — di ,, Volksfreund* (pii- 
loha & 3.) — byla fteé o encyklice sv. 
Otce. Nékteri udové vyjevili nelibost svou 
nad zpisobem, jakym mnohé listy urazely 
sy. Otce proto, Ze ditky své poudil o cestach, 
na nich% by ubéhnouti mobli v blud a zma- 
tek. Tésili se tim, Ze nejvice horlily proti 
Piovi IX. ty listy, které nejvice vychvalo- 
valy bohaprazdnou slataninu Renanovu. Ta- 
ké toho dotknuto, Ze éasopisy, které kazZ- 
dému, kdo zyolen byti chee, dovoluji, aby 
s programem svym vystoupil pred voliée, 
a bax ustaéni se dovolavaji svobody mluveni 
tisku a rovnoprdaynosti, jJenom sy. Otci, za- 
stupci 200 miliont katolik&, dovoliti nechtéji, 
aby v téchto nynéjsich zmatcich vystoupil 
s programem katolickym, otcovského hlasu 
svého povznesl ku katolikfim, aby vydal 
okrugni list k pouéeni bratti svych u vire. 
Kde Ze jest tu svobodomyslnost, kde roy- 
né pravo k svobodé mluveni a tisku? By 
kdo pohanél viidce vojska, vyzval by na 
se kaZdého vojina toho sboru; avSak eal tn 
jest vidce 200 milioni katoliki. Podob 


. kardi- 


=“ ahee 


nymi tvahami rozehtdla se mysl i uéinén 
a prijat jest navrh, aby na hanu lidi, jenz 
nevédi co Gini, byla dana odpovéd hojnym 
halitem sv.-Petrskym. Mezi ptitomnymi 
uvéinéna jest hned sbirka pro sy. Otce, mi- 
lodarem tim chtéji osvédéiti, svou lasku a 
oddanost k sv. Stolici a pieji sobé, aby se 
podobné stalo ve véech katolickych krajich. 

Z Uher. Kanovnik velko-varazdinsky, 
dr. Mirko Kérméczy vydal jazykem madar- 
skym Zivot Pana Jezixe (,,Jézus élete“) na 
obranu viry proti Renanovi. 

Z Némecka. V LEislebenu mésté, od- 
kud% poSel neSfastny reformdtor Luther, 
polozen byl dne 12. Gervence min. r. slay- 
nym sptisobem zdkladni kamen kostela ka- 
tolického, VétSinu penéz k stavbé této vé- 
noval jeden méStan v posledni vali své. 

*_* V Trewru byla dne 29. pros. 
volba biskupa. Zvolen jest nejdist. pan 
Leopold Pelldram, domaci prelat J. Sv. 
papere, kral. polni proboSt katolicky v Ber- 
iné, ¢estny kanovnik Vratislavsky; nar. 
1811 ve Slezsku, studoval v Kladsku, Vrati- 
slavi a Bonnu, byl co knéz vychovatelem, 
pak fardtem, a probostem. 

“Z Badenska. Zndamo, Ze jizZ drahny 
éas se vede tuhy boj mezi vladou a cirkvi 
katolickou. Osvicené devatendcté stoleti 
chee Skolu dle syého nahledu uéiniti svo- 
bodnou predstirajic nespravedlivou zaminku, 
ze Cirkev se vice nehodi k tomu, by fidila 
Skoly, které jejim pricinénim povstaly. 
Viak Cirkev takovych Skol, které maji byti 
zbaveny krestanského rdzu, nikdy chvaliti 
nemtize. A takovyto boj vede sé nyni v 
Badensku. V klasternim ustavu Adelhau- 
senském zapovédél Skolni rada ditkdm kie- 
stanské pozdraveni: ,,Pochvdlen bud Pan 
Jezis Kristus“ a propustil katechetu, ktery 
téZ zemépisu a déjepisu vyuéoval, ponévadzZ 
se opovazil jemu odporovati. Jak se volby 
8kolnich dozorct provadéji, o tom nds poudi 
nasledujici pribéh. V jednom mésteéku 
prisel predstaveny k fardti tka: ,Musim 
nyni byti Skolnim radou; ale ponévadz Skol- 
nim vécem dosti nerozumim, prichazim, bych 
se s vami poradil.“ A pak pry knézi Sko- 
lam nerozuméji. Na mnohych mistech ob- 
éané sami se vyslovili proti novému &Skol- 
nimu zakonu uzndyajice spravedlivé a prav- 
divé zasluhy Cirkve Katolické o Skolni vzdé- 
lani. Kdekoli se obéané zpééovali voliti 
Skolni rady, vlida sama jim ynutila nové 
ty predstavené. Ze se iprotestantim novy 
8kolni zdkon nelibi, vysvita z dopisu, ktery 
zaslali vladé: ,Mléeli jsme dlouho, atkoliv 
jsme s mnohymi novotami hned z poéatku 
nebyli srozuméni. Ale nyni nds nutkaé nage 
vlastni svédomi, abychom pozdvihli svého 
hlasu proti témto zhoubnym opravém. Ja- 


kasi tajnd, vSak ufadniky podporovana spo- 
letnost chee pretvoriti veSkery tad a proti 
tomu .se musime ohraditi.“ 

Ze Smyrny. Ve Smyrné stavi se ka- 
thedralni kostel, jen% nejméné pil milionu 
frankti stati bude. Na. jeho dostayveni obé- 
toval sultan dvandct tisic franki. Arcibi- 
skup Smyrnensky prostiednictvim francouz- 
ského konsula jsa predstaven, vyslovil sul- 
tdnovi diky za velikomyslny dar. Sultan 

ak viele dékoval arcibiskupovi za pédi, 

igen vénuje vychovani ditek a Skolam 
katolickym. V elementdrnich Skoldch vy- 
uéuji chlapce ,bratti krestanské lasky,“. 
divky pak ,milosrdné sestry.“ 

“Z Francouzska. YV_ biskupech fran- 
couzskych jsme se nezklamali. Na zndmou 
zapovéd, by neohlaSovali encykliku sv. Otee 
odpovidaji rozhodné ohlaSovanim dotéené 
listiny, tak arcibiskup Cambraysky, biskup 
Montaubansky a jini. Noviny nazyvaji tyto 
vrehni pastyre ,ultramontany“; zajisté to 
éestny ndzev hajiteli prava Cirkve sy. 

*—* Protestantsky kazatel Atger a zpo- 
véd. Roku 1858, v mésici Gervnu, vypravu- 
je abbé de Ségur, vidal jsem v ParizZi vaz- 
ného pana, Frantiska Atgera, ktery jsa 45 
rokt star, jizZ pres 25 let byl protestant- 
skym kazatelem. Tehddz konal trad svj 
v Pont-de-Montvert v pohori Sevennském. 
Byl dosti vzdélany, upfimny a ndbozny 
muZ. Casto se jemu posmivali jeho du- 
chovni bratti, Ze svou nachylnost a lasku 
k ustavim katolickym na jevo daval, Muz 
tento zjevil mi nejprvé pisemné, pak ustné 
rozlitné své pochybuosti. Protivilat se jemu 
nesjednocenost -mezi protestanty, tak Ze 
pocket poéal, Ze by byl protestantism 

o%skeho ptivodu. Premital — premySlel, az 
ozafren paprskem pravdy, poznal blud, v 
jakém byl pohrizen. Pri svém odchodu 
pravil ke mné: Rozhodnul jsem se: stanu 
se katolikem. Urovndm své rodinné zale- 
Zitosti ; pas opét prijdu se svymi syny a 
s manZelkou, budeli ndsledovati hlasu mé- 
ho. — Ale jinak bylo usouzeno; on se vice 
nenavratil. Dlouhou nemoci a nutnym za- 
méstnanim upoutdan nemohl mne vice na- 
vétiviti a v brace pak zemrel. Aékoliv pia- 
telé a pribuzni je} od toho zaméru odyra- 
titi usilovali a Nalgan premlouvanim a% do 
smrti trapili, predee vykonal, co davno byl 
uminil, V Pont-de-Montvert od¥ekl se 
svého bludu a zemyel co znovuzrozeny 
katolik. Kdysi jsa u mne_ vyprayoval 
dvé udalosti, kterymi pohnut byl, Ze 
jiného usudku nabyl o zpovédi katolické. 
yPred nékolika lety jel jsem do wmé- 
steéka, kde jsem kazati mél. Za sebou 
mél jsem vak svij, v ném%to kromé nékte- 
rych maliékosti asi sedm set frank&i bylo. 


— 3b — 


Prohnany zlodéj odfizl a odnesl vak, aniz 
bych toho byl zpozoroval. Nevédél jsem, 
kde a jak se to stalo. Kdy% jsem kradez 
pozdéji zpozoroval, prisla mi ta mySlenka: 
nV osadé, kterou jsem nyni jel, bydli vétsi- 
nou katolici, jeli zlod&) katolik, bude se 
zpovidati ze syého hiéichu a jé snad_ obdr- 
zim své penize.“ Pozdéji jsem se nejednou 
zasmal této mySlence, ale ona opét a opét 
prichazela mi na mysl. Tu jednoho kras- 
ného veéera — nékolik tyhodni po veliko- 
nocich obdrZel jsem od p. fardte z okoli, 
kde jsem byl okraden, list, kterym%to mne 
Zadal, bych od ného piijal ¢dstku penéz. 
ydisty Clovék jest Vam éastkou touto povi- 
novan a mné byla svérena, abych Vam ji 
odevzdal.* — Jindy jsem byl opét v dédiné, 
kde jen protestanti bydleli, o 430 franki 
okraden. ,,Téch se vice ‘nedopidim,“ pravil 
jsem k svyé maniZelce, neb tam nebydli ka- 
tolici.« A téch penéz jsem podnes neob- 
drZel. J. M. 
*_* Ki povyjasnént jistych svétovych 
otdzek pYyinesly ,,Breslauer Hausbl. f. d. 
Volk* Royedoent, z néhoz% uvadime, co né- 
sleduje: Hriza a tZas zmoctiuje se nas, 
pozormieme- i kriklavé ukazy ztreStilosti 
idské za dnd na&ich: bohaprazdné Fadéni 
belgickych solidariv, ohaynosti a zlodiny 
vlasské revoluce, spustlost a jizlivou nend- 
vist mnohych romanopisci a novindrt proti 
Bohu, Cirkvi, zvite a ctnosti, pozorujeme-li 
yzrlstajici poruSenost mravi. Zdat se, Ze 
2 ig ae pohanstvi z nejhlubsiho svého upad- 
u k Ziyotu a zvite Zese emancipovalo v 
- Glovéku. Kazdého sebe nectnéjsiho pro- 
stredku uZiva se v nynéjSim boji 12i proti 
raydé, jako tenkrate, kdyy se spojilo po- 
fates! s katany, dravou zvéri, vodou i 
ohném proti ktestanim, chtic jich vyhubit. 
Navedeni k tomuto pekelnému boji podali 
pred drahnymi lety spolutdové ,,vysoké 
venty“ v Italii, chtice na poloostrové tomto 
pochodei revoluce rozniti. Navedeni toto 
prevySuje podlosti svou skoro vSe, co za 
dni nasich o&klivost a hrizu v nds vzbu- 
zuje. Zbrati, kteréz k tomuto cili vlasskym 
spiklencim odporuéena byla, ukazuje nam 
egur ve své knize, nadepsané: ,, Revoluce, “ 
ne pak tato: 

1. Korrupce t. j. zkaza, “aggre 
mravi, které% nepratelé Bozi a Cirkve sv. 
bane daleko Siroko napomahaji zptisobem 

o nebe yolajicim ve XSpatnych Gasopiseh, 
nemraynych spisech, ano i v dilech na po- 
hled védeckych, zcela po ndvodu tajnych 
spolki, zejmena ,vysoké venty,“ jejizto 
ud jeden toto napsal: ,,Pyrilis jsme_ po- 
kroéili, tak Ze se pouhou vrazdou upo- 
kojiti nemizeme. Co ndm prospéje clovék 
zabity? Nesmime tedy zloéin individuali- 


sovati (totiz: na jednotliveich se ho dopou- 
Stéti), nybr% ma-li se povznésti za skutek 
vlastenecky, mé-li nendvist proti Cirkvi 
prihodné jeviti, musime je} generalisovat (t. 
vSeobeenym vraZdénim, jako za éasu prvni 
revoluce francouské.) Katolicismus jakoz% i 
monarchie malo se boji naostrené dyky, 
ale korrupei mohou oba tito zikladové spo- 
letenského z fddu se z¥ititi: proée% ne- 
smime ustati kaziti neustdle. Bylot uloZeno 
v radé nai, Ze nechceme vice Z4dnych 
kirestant a proto musime nepravost v lidu 
popularnt (oblibenou) uéiniti. At ji ssaji 
vsemi péti smysly, at ji piji, a% by se opili, 
at se ji nasycuji, aZ by se presytili. Na- 
inte srdce nepravostmi, a nebudete miti 
zddnych katoliku. — (Pokraéovani.) 


Literni oznamovatel. 


*—* ,Roénik Jednoty pro dostavéni hl. 
chradmu sv. Vita na hradé Praiském 1a 
sprayni rok od 1. kvétna 1863 a% do 30. du- 
bna 1864. Nakladem vlastnim. V Praze 1864. 
Z knihtiskarny B. Stybla. Obsahuje: obSirnou 
zprayu o valné (VI, radné) schizi jednoty dne 
14. kyétna 1864, seznam skuteénych éleni je- 
dnoty v r. 1864, seznam zemyelych skut. tdi, 
élenii prispivajicich, jednateli vy Praze a mimo 
Prahu a koneéné zevrubny seznam ySech pfi- 
spévku, dari a jinych pyijmiv. 

*—* .Vénee homilit Jelinkovych pro cely 
cirkeyni rok.“ Vydavaji Jan Sayel, dékan Bu- 
déjovicky a Jan Rosypal, farai Paciyvsky. V Bu-. 
déjovicich nakladem L. E. Hansena 1864. Seiit 
II. str, 93—188 obsahuje homilie od IV. nedéle 
vy posté az do V. nedéle po Velikonoci. Nasle- 
dujici sesity budou yychazeti ve lhitach mé- 
siénich, 

*—-* Nakladem knihkupectvi (Kobrova) vy- 
Sel: ,, Novy Zakon Bozt.“ Die nejlepsich star- 
Sich yykladi k tisku pfiprayil Frant. S. Bezdéka, 
knéz cirkeyni, uyednik ¢c. k. verejné a univ. 
knihoyny Prazské atd. Stran 701. ,,Novy Za- 
kon“ tento vydan beze ysech poznamek a bez 
povoleni duchoyni yrchnosti k vydant ,,Pisma sy.“ 
pro katoliky ptedepsaného zakony cirkevnimi. 
(Sném Trid. sez. IV. O yyddvani a udiyani 
Pisma, sy.) 

*_* \Commentarius in proemium Brevi- 
arii et Missalis de Computo Ecclesiastico usui 
clericorum accomodatus auctore presbytero Socie- 
tatis Jesu.“ V Inomosti. Tisk Feliciana Raucha, 
Obiirna chyala tohoto pro kleriky a knéze dile- 
zitého spisu byla nam zaslana z Inomosti od kra- 
jana na taméjsich vysokych &kolach se vzdéla- 
vajictho, VS8ak ponéyad% list nas neni toliko a 
yyhradné pro vel. duchoyenstyo, odevzdali jsme 
dottéené ohlaSeni dp. redaktoroyi Casopisu katol. 
duchovenstya, y némz védecké spisy bohosloyné 
nalezitého ocenéni dochazeji. 

*—* . Véstnik,« Roéenka pro utitelstvo 


Le es 


narodnich skol v diecési Kralohradecké na rok 
Pané 1865. Roénik Il. S vali nejdast. b. 
konsistofe ve prospéch ustavu uditelskych yvdoy 
a sirotkii vydava Dr. Jan Marek, rada cirkeyniho 
soudu, synodalni examinator a profesor bohoslovi. 
V Hradci Kralové 1865. Tiskem Lad. Pospisila. 
Obsah Jest bohaty a potiebam ucitelstva pri- 
méreny. S potésenim cinime znamo, Ze , Vést- 
nik“ dochazi pro syij obsah i tiéel zaslouzeného 
rozsiteni, zbyvat z 1800 jiz jen 30 vytiski. 
Cisty vynos lonského » Véstnika obnasel 214 zl. 
28 kr.r.é Poloviéni uzitek z 237 letoSnich vytiska, 
jez v ostatnich diecésich éeskych a morayskych se 
odebraly, vénovan k prospéchu podobnych ustavi 
téchze diecési. — Pred koncem r, 1865 vyjde no- 
yorotenky ,,Véstnika roénik III. na r. 1866. 

—* .,Bdsné Adolfa Heyduka“ I], sbirka 
I. sesit. Nakladem Janoty a spol. vy Pisku. 1865. 
Stran 163. Basné ityto byly nam zaslany k 
‘ohlagen{. Usudek naS o nich le#i ye vlastnich 
slovech p. spisovatelych na str. 103.: ,,Vy chcete, 
abych piseii zazpival? Ach tézké, tézké jest to 
pocinani — bez prayého nadieni, nebo (str. 104) 
ten ohefi lasky vasi neni skvély, a kdo vi, 
stravil-li by cigar cely!“* Basné tyto maji své 
»poznamky “ jako Kollarova Deera Slavy. Uprava 
jest bes 

,Pavla Jos. Safarika sebrané spisy.“ 
IV. ae z oboru véd slovanskych. Sesit 
24. a 25. V Praze 1864. Nakladem knihkupce 
Bed. Tempského. Obsah: Rozbor starosl. pre- 
kladu Pisma sy, PyYehled liturg: knéh cirkye 
¥ecko-slov. O staroslovanskych knihtiskarnach. 
Piehled literatury illyr. Slovanty. Slovo o éeském 
pravopisu. Klasobrani na poli starodeské lite- 
ratury. O nejstarsich rukopisech starého Zaltafe. 
V sesitu 26. jsou z literarni historie posledni 
tyto lanky: Zivot Pana Jezige Krista (rukopis 
universitni biblioteky Prazské XVII. A. 9.) Hlas 
o pottebé jednoty spis. jazyka (1864). Bibliogra- 
ficky prehled sbirek slovanskych narodnich pisni. 
(Cas, C. Musea 1838). Nasleduje: Filologie. 
Piehled narodnich jmen v jazyku slovanském. 

*_* Kriitofa Smida ve&kerych spisi pro 
mlade% a pratele jeji* (prelozil dr. Jos. Pedirka) 
vysel tiskem a nakladem Rohlitka a Sieverse 
svazek 41. Suaté zeny z ddvnych vékit kie- 
stanskych. Oddéleni prvni. Syazek tento obsa- 
huje Zivot sy. Mathildy, Adléty, Odylie a Idy z 
Toggenburku, Stran 99. 

—* Knihkupectyi B. Stybla vydalo ,, Vi- 
sact kalendar na r. 1865.“ Pokud nam znamo, 
jestit to jediny kalendat, v némZ pamatka sy, 
Cyrilla a Methodéje poloZena ve shodé s kalen- 
darem duchovenskym na den 5, éeryence. 

—* Sesitem 7. ,Domaci Biblioteky“ ukon- 
éeny jsou ,,Vojenské piibéhy z valek Napole- 
onskych“ Z polského Ad. Am, Kosiiiského pie- 
lozil Frant. Boh. Ziloyicky. 


Lapisky Dédictvi sy.-Janského. 

V mésici prosinci pristoupili: z Prazské 
arcidiecése:. Vys. dist. p. Jan Nep. Bernard, 
kanoynik u sy, Vita vy Praze; Divdi skola v 
Slaném, Josefa Obermannova vy Hornim Stupné; 
rod Josefa Kase vy Piibrami, Skolni knihoyna vy 
Michli; Marie Forstova vy Tuklatech, skola v 
Zebraku. Z Litomérické diecése: Jan Jos. 
Tyrichtr, bohoslovec, Katetina Prochazkova z 
Val, vel. pan Jan Pocta, kaplan v Boskové. 
Z Kralohradecké diecése: Antonie Kopeéna v 
Chrasti, Skola vy BolehoSti, Frant. Miller y Ceské 
Trebové; Anna Kalandrova ve Vysokém Myté. 
Z Budéjovické diecése: Skola v Dolanech, 
Matous Kub’ v Oprechticich, Vojtéch Holec ve 
Vlach. Byezi, Josef Némec y Zichoyci, Tekla Sidlova 
v Klatovech, rod Jana a Katefiny Matéjkovych 
ve Viskoyvicich, rod Josefa a Magd. Matéjkovych 
z Narov; Marie Charvatova z Veseli. Z Olo- 
miické arcidiecése na Moravé: Barbora Kulen- 
dova v Sazovicich, Anna Matustikova v Bisko- 
vicich, rod Frant. Bartonika y Horni Mosténici, 
Jan Kopfiva ve Vrazném, Frantisek Garlik v 
Pyerové, Cecilie Tkadlcova vy Hrub. Tynci, Anna 
Axmanoya vy Uh, Hradisti, rod Frant. a Viktorie 
Byékovych v Husténovicich, Anna Pandrabova 
a Johanna Charvatova ye Vitkovicich, Marie No-. 
vakova v Zahiebu, p.. Frant. Krejéi hohoslovec, 
Skola Rudicka, Anezka Gorgotiova z Karlovic, 
Antonie Kopecka a Anna Jemelkova v Olomouci; 
z Brnénské diecése: rod Jana Quardy v Hor. 
Bojanovicich, Jan Hajek y Zahianech, Frantiska 
Staikova v Tisnové. Matice Slovenskd v sv. 
Martiné vy Uhrach. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Pradgské. 
Vyznamenan jest: 

p. Ignac Wagner, farat y Mittelsteinu v hrabstvi 
Kladském, jmenoyan kn. arcibiskup. notatem. 

p. Ant. Vojdcek, farat Ondtejoysky, za dékana 

y Mnichovicich ; 
. Vaclav Trnka, kapl., 
Biistyi ; 

P, Ondiej Hiittisch, frantiskan z klaitera Cheb- 
ského, za vypomoc. kaplana do Lestkova. 
Uprazdnéné misto: 

Bristui, fara patron. p. kniz. Jana z Lichten- 

Steinu od 11. ledna. 


za administratora v 


uo) 


Listarna redakce. 

Milodary. Hali¥ sy.-Petrsky pro sv. Otce: 
vp. Jos. Widemann, kaplan v Kalné 1 2l., Vac. 
Slavik, kapl. vy B. Touskové 45 kr., z farni 
osady Hnévéeyské 2 zl. (Bude pokragovano.) 

Vp. T. L. v Hradisku: Slozeno 40 zl, — 
vp. J. M. vy N.: Tou omluvou yina by se 
zvét%ila. — Z Rima dodano 14. t.m., bylo pozdé. 


(a —— 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


Wydava se 
6.15 wanna 


kazdého mésice. 
Redakce: 


v kniz. arcib. semi- 
nari ¢islo 190—T. 


Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
i. Stybla, 
na sy. - Vaclavském 
namésti, ¢ts. 786-——II1 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


LLL OOLEOLLIEI0EIOOE_—OEOOOOOOE 


V Praze dne 25. ledna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


eS 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


—— — ees 


»Spravedinost zvysuje narod, ale hich bidué Gini narody.“ 


Cislo 3. 


Predplaci se 
v expedici 
iu vsech radnych 


knihkupeu 


na rok: @ 21. &® kr, 
papulr.: & 21. B® kr, 
Po posté: 
Celorocué: B al. — kr, 
“pillrocné: @ zl. SS kr. 
Predplaceni ét vz t- 
letni se neprijima. 
Jednotliva ¢isla se 
neprodavajt. 


PIPL ILPI LLP LDL III DDO 


(Piisl: XIV, 34.) 


Doba po Zjeveni Pané. 


Jakoz v samy den Boziho Zjevent 
ve Sv. evangeliu (u sv. Mat, II, 1—12) 
se vypravuje, ze se Pan Jezi§ co ne- 
mluviatko mudreim (pohantim) zjevil; 
tak 1 na nedéle po slavnosti Zjevent 
Pané nasledujici, obrala sv. Cirkev ku 
éteni a rozjimani takové éastky evan- 
gelické, v nichzto 0 Zjevent Pané zmin- 
ka se déje. 

Tak hned na pryni nedéli po slav- 
nosti sv. thi krala je se v evan- 
geliu sv. Lukase II, 49. zjeveni Jezi- 
Sovo co pacholete. Zijevilt jsa ve dva- 
-nacti letech v chramé distojné bozstvi 
své, tka: ,Zdaliz jste nevédéli, ze v 
tom, coz jest Otce mého, musim ja 
byti?“ — Kristus co pravy od proroktiv 
predpovédény Mesias, dvoji zvlasté po- 
vahou v zakoné jest naznacen: Ze totiz 
ciniti bude divy a mluviti v podoben- 
stvich; za tou pritinou na nedéle po 
Zjeveni Pané kladou se takovée éastky 
evangelické, v nichzto nejprvé o zazra- 
cich a potom o podobenstyich pové- 
dino. 

Zazrakové, jimiz Kristus v ¢as ve- 
tejného uradu svého bozské sve seslani 
potvrditi chtél, jsou zejmena tii. Prvni 
zazrak jestit proménéné vody v sladkeé 
vino, kterymz Kristus ve sve vlasti 
zjeviti se a pribuzné i znamé o svém 
velebném bozstvi presvédéiti chtél, vsak 
nadarmo; nebot do vlastniho piisel, a 
svoji Ho nepfijali. Tento zazrak navr- 
huje sv. evangelium na nedéli druhou 


po Zjeveni Pané: ,Ten udinil Jezis 
pocatek divi v Kané Galilejské: a 
zjevil slavu svou, i uvérili v Néj uéen- 
nici Jeho.“ (Jan [Ll 1—11.) Prthodné 
tento potatek divi Jezisovych v nedéli 
druhou se zvéstuje, jelikoz jim verejny 
aivot Kristtiv se zapotina. — Evange- 
lium na nedéhi treté vypravuje zazrak, 
jimz Kristus Pan poslani své od Otce 
pred o¢ima vSeho lidu u_piilezitosti 
prvého horniho kazani objevuje, nebot 
mocz Néhovychazelaa uzdravovala vse- 
cky, tak ze malomocny i setnik, toli- - 
kerymi divy k véreni vzbuzeni jsouce, 
k Kristu davérné piisli. Vyznamneé pravi 
sv. Jarolim ve svém vykladu na toto 
evangelium (Mat. VIIE. 1—-13.), ze po 
hlasani Boziho slova pfilezitost se na- 
skytla k Ginéni divi, aby predchazejici 
nauéent pomoci zazrakt v srdeich poslu- 
chaéi utvrzeno bylo. — V_ evangeliu 
na cturtou nedéli ohlasuje se zazrak, 
kterymz chtél Jezis zvlast své uéenniky 
u vite upevniti a moc svou, kteraz Jemu 
nade yvsim tyorstvem i nad _ straslive 
vznesenou prirodou dana jest, ukazati; 
nebot kdyz slovem svym bouii utisil 
a zedmuté mofe ukojil, divili se lide, 
rkouce: »Kteraky jest tento, ze Ho vé- 
trové 1 more Posen eas (Mat. VUI. 
23—27). 

Jako divy tak i podobenstvi na 
nedélr patou a sestou po Ljevent Pané 
Cirkev véricimu lidu ku étent preklada. 
Evangelium na nedéh patou navrhuje 
podobenstvi o rozsévaci, kteréz mezi vse- 
mi podobenstyimi klade se prvni, a jez 

3 


bt 9a 


Kristus témito slovy skonéuje:_,, Proto 
ze vam dano jest znati kralovstvi nebe- 
ského, — protot v podobenstvich mlu- 
vim jim.“ (Mat. XH. 11.) Na nedéli 
gestou a posledni po Zjeveni ¢te se 
podobenstvi 0 zrnu horéiéném, kterymz 
se evangelia o podobenstvich jednajici 
ukonéuji; jakoz i sam evangelista tadu 
podobenstvi dokonavaje, zamér, ku kte- 
remuz se tahnou, naznacuje, tka: ,,Toto 
vsecko mluvil Jezis v podobenstvich k 
zastuptim: a bez podobenstvi nemluvil 
jim, aby se naplnilo, coz povédino bylo 
skrze proroka ikouciho: Oteyru v po- 
dobenstvich usta sva.“ (Mat. XIII. 
34. 35.) V techto dvou podobenstvich 
o rozsévaci a o zrnu horéi¢ném ukazuji 
se odplaty vsechném uéeni Kristovo 
ptijimajicim, a spolu rychly vzrist a 


rozsireni nabozenstvi Kristova. — Vér-. 


nym uéennikim Pané byl tajny smysl 
podobenstvi od sameého bozskeho Mi- 
stra vylozen; pred témi pak, jenz sve- 
volné o¢i svoje pred svetlem zavirali, 
zustal skryt. Az podnes zjevuje Kri- 
stus nebeskou pravdu pokornym a 
sprostnym, pred moudrymi toho sveta 
pak a pysnymi ji skryva. Prosmez 
pokorné Pana, by nam vsecku pravdu 
v jasnem svétle poznati dal; abychom 
tam v nebi k spatiovani vééné slavy 
Jeho piivedeni byli. Piislibujet Pan 
kazdému milujicimu Ho, Ze sebe samého 
jemu zevi. (Jan XIV. 21.) Vidéti 
pak Boha sveho ne skrze zreadlo v 
podobenstvi: nybrz tvaii v tvat, jestit, 
jak di sv. Augustin, dokonalé blahosla- 
venstvi a oslaveni ¢lovéka; jestit od- 
plata vétného zivota, vééna utécha, 
hojné odpoé¢inuti i krasa pokoje, raj 
Bozi, Jerusalém nebesky, rozko§ andé- 
lav, radost véénosti, plnost blahosla- 
venstvi a pokoj Bozi, kteryz ptevysuje 
vseliky rozum. Kt Gist 


Svétlo v sluzbé Cirkve. 


(Ke dni Ocistovani P. Marie éili Hromnic.) 


Svétla uzivano pti sluzbach Bozich 
v Zakoné starém i novém. Svétlo ho- 


t 


fici pri sluzbach Bozich za jasného dne 


jest vyznamné, tajemné. Vyklad dal 
nim Buh sam. Nejednou zjevil se 
Bth v ohni, aby ukazal slavu a veleb- 
nost svou i vSemocnost a ze jest vérny 
v zaslibenich svych. Buh zjevil se 
Abramovi k potvrzeni slibi jemu uéi- 
nénych, k zpeceténi Zakona starého. 
,otala se mrakota tmava i ukazala se 
pec kourici se a pochodné ohniva.“ 
(Gen. XV.) Mojzisovi zjevil se Buh v 
plameni ohné z prosttedku kie (Exod. 
{II.), lidu Israelskemu na hoe Sinai, 
na niZ Hospodin sstoupil v ohni (Exod. 
XIX.), veskeren pak lid vidél svétla 
a horu kourici se a slysel desatero pri- 
kazani. (Exod. XX.) K zvéstovani Za- 
kona nového ukazal se Buh Duch sy. 
v spusobé rozdélenychjazyku jako ohen. 
(Sk. ap. IL.) 

Vyznam svétla hoficiho v chramé 
jest troji; predstavujet 1) Avista Pana, 
jenz sam o sobé di: ,Ja jsem svétlo 
svéta;“ (Jan VIII.) ,Ja, svétlo, ptisel 
jsem na svét, aby zadny, kdo véri ve 
mne, neztstal ve tmé.“ (Jan XII.) 2) 
Viru uéennikti Jeho: ,Dokud_ svétlo 
mate, véite v svétlo, abyste byli sy- 
nové svéetla.* (Jan XU.) 3) Lasku, ktera 
z viry dobré skutky Gini: ,Ohen pfi- 
Sel jsem pustiti na zem, a co chei 
jediné aby se zapalil?“ (Luk. XIL) 
» Vy jste svétlo svéta. Tak svét svétlo 
vase pred lidmi, at vidi skutky vase 
dobré a slavi Otce vaseho, jenz jest 
v nebesich.“ (Mat. V.) 


Nvétlo svéta. 

(Jan VIII, 12. 32. XII, 35.) 
Ja jsem syéta syétlo: a kdo z lidi 
Moje slovo slysi, skutky vidi, 
Lasku zna, i s vérou ke mné prfilna, 
Kona, co ¥eé kaze neomylna; 
Clovék ten, mij uéeli, v svétle chodé, 
Praydou moji spéje ku svobodé. 


A ja proto pfiSel na tu zemi, 
Bych byl syétlem Zivé pravdy syétu, 
A tim syétlem mezi lidmi vsemi 
Ze tmy duSe yyved’ na osyétu. 
Pokud tedy, lidé, mate mne tu: 
Véite v svétlo, jez vam viechném svitt; , 
Tak vyjdete ze tmy, jez vas mafi, 
A vam, osyicenym praydy zai, 
Na svobodé Bozi bude Ziti. 
»Perly® od V. Stulce. 


Ser | ele 


Encyklika. 


(Pieklad ,,Blahoyésta.) 


Velebajm Brattim patriarch iim, primatém, arcibiskupiim 
a biskupim vsechném majicim milost a jednotu Stolice 
apostolské. 


Papez PIUS IX. 
Velebni Bratri! . 
Pozdraveni a ApoStolské Pozehnani! 


S jak snaZnou_péti a bedlivosti pa- 
styiskou papeZové RimSti, predkové Nagi, 
konajice odevzdanou sobé od samého Krista 
Pana v osobé sv. Petra, knizete apoStold, 
povinnost a utrad pdsti berdanky 1 ovce, 
nikdy neustali, veSkeré stido Pané slovem 
viry horlivé krmiti, spasitelnym uéenim na- 
pajeti a od jedovatych pastvin Odhédnéti, 
toté vibec zndmo, Vam pak, Velebni 
Bratti, obzvlasté povédomo, Jisté tymz 
Nasim predkiim, jakoZto presvatého kato- 
lického naboZenstvi, pravdy a spravedlnosti 
ochrancim a obrancim, v pritiné spdsy 
du&i velice bdélym, povzdy vsecko na tom 
zalezelo, aby véhlasnymi listy a zakony 
svymi odkryli a zavrhli véeliké kacirstvi 
a bludy, kteréZ proti naSi BoZské vite, 
Cirkve katolické nduce, poctivym mravim 
a proti véénému pokoleni lidského spaseni 
brojice, éasto hroznych ss bourek a 
spustosily kiesfanskou i svétskou obee zpi- 
sobem politovani hodnym. Za tou pri¢inou 
protivovali se titézZ predkové Naki s apo- 
stolskou srdnatosti hanebnym tikladtim bez- 
bounych lidi, kdykoliv tito, obytéejem vin 
more zdutého pénou svého zmateni vikol 
strikajice a svobodu slibujice, aékoli sami 
zkdze porobeni, byli usilovali, podvodnymi 
domnénkami a zahubnymi spisky . svymi 
zaklady katolického naboZenstvi 1 spoleé- 
nosti obéanské yvyvratiti, ctnost a sprave- 
dlnost vesmés zahladiti, vSech srdci a mysli 
porusiti, neopatrné lidi, zvlasté pak nezku- 
Senou mlddeZ od prayé mravi kazné odvra- 
titi, ji bidné zkaziti, bludtiv osidlem zadr- 
hnouti a koneéné Cirkyi katolické z lina 
vyrvati. rath: 

JiZ ale, jak Vim, Velebni Bratri, jisté 
védomo, ledvya My jsme byli tajnou prozre- 
telnosti: Bozi radou — ovsem bez zasluhy 
Své — na tuto Stolici Petrovu ne ian 
spatrivSe s prebolestnym srdcem tak désnou, 
tolikerym mrzkym domnénim rozdmychanou 
bouri, té% ndramnou, jiz oZeliti nelze, Skodu 
z tych% mnohych bludi na kiestansky lid 
prikvapujici, dle povinnosti apoStolského 
uradu NaSeho, pozdvihli jsme, jdouce za 
jasnym Svych predchideiy prikladem, hlasu 
Svého a mnohymi vibec vydanymi okruz- 
nimi listy, také feémi vy konsistori Ginénymi 
a jinakymi apostolskymi psanimi zavrhlijsme 


ty nejéelnéjsi bludy véku nacho pfeza- 
lostného, vytetnou Vaki biskupskou bedli- 
vost povabuzujice a vSecky Nam nejmilejsi 
syny katolicke Cirkve opét a opét ponou- 
pee a napominajice, aby se nikazy ohay- 
ného moru toho bedlivé Stitili a jemu se 
vyhybali. Hlavné vSak Svym prynim dne 
9. listopadu r. 1846 Vdm psanym listem 
okruZnim a dyéma feémi Svymi, z nich% 
jednu dne 9. prosince r. 1854 a druhou 
9. Gervna r. 1862 v konsistoti jsme uéinili, 
odsoudili jsme ty obludné domnénky, které 
za tohoto pravé véku k pfeveliké dui 
8kodé ba i na ujmu obéanské spoleénosti 
panuji a nejenom katolické Cirkvi, jejimu 
spasitelnému uéeni a ctihodnym prdytim, 
nébr% iodvékému zdékonu ptirozenému, od 
Boha v srdei kaz%dého Glovéka vyrytému, 
a rozumu zdravému nad miru odpiraji, a z 
nichZ ostatni témér vsickni bludové vanikaji. 

Aékoli jsme vsak neobmeskali hlayni 
takové bludy vicekrat propsati a zamitnouti, 
prece jeSté zaleZitost katolické Cirkve a 
duSi spdsa Nam od Boha svérend, jakoZ i 
lidské spoleénosti prospéch toho se domaha, 
bychom vnové pastyrské Vasi péée povzbu- 
dili k zapuzeni jinych krivych domnének, 
jezto z dotéenych bludt, jako ze zdrojé 
svych, vyraZeji. Domnénky tyto krivé a 
prevracené tim vice jsou opoyrzZeni hodné, 
jezto hlavné k tomu sméruji, aby prekdz- 
kami zemdlena a odklizena byla ta _spasi- 
telnad moc, kterou% Cirkey katolicka dle 
ustanoveni a rozkazu Bozského svého pa- 
vodee a% do skondni svéta syobodné pro- 
vozovati mad neméné nad jednotlivymi élo- 
véky, jakoZ nad ndrody, prondrody i je- 
jich knizZaty, i aby v niveé byla obracena 
ona vzdjemnd mezi knézskym a panovni- 
ckym ‘adem sdilnost rad a svornost, jenZ 
Cirkvi i obéanstvu vZdy byla k prospéchu 
a blahu!*) Vsak o tom, Velebni Bratii, do- 
bre vite, Zet za tohoto éasu nemalo se na- 


wove 


obéantiv toho veskrze vyhledavaly, aby 
lidska spoleténost ustavena a spravovana 
byla beze vSeho ohledu na nabozenstyi tak, 
jakoby ho ani nebylo, aneb alespoti bez 
ohledu na rozdil mezi naboZenstvim pravym 
a vérami bludnymi.“ Podobné naproti uéeni 
svatych Pisem, té%Z Cirkye a svatych Otetiv 
neostychaji se tyrditi, ,zeby obecné dobro 
bylo nejlépe tam opatireno, kdez se panu- 
jici moe k tomu nezna, by povinna byla 
trestati po zdkonu ruSitele katolického na- 


*) Gregor XVI, Epist. encycl. Murari 15. aug. 1832. 
° 3% 


bogenstvi, leé pokud toho Zdda& verejny 
okoj.“ Vychdzejice od této o vladé spo- 
eéenské zhola bludné mySlenky neobavaji 
se nikoliv hovéti jinaké rovnéZ% bludné a 
Cirkvi katolické i dui spdse zdhubné do- 
ponte byl blahé paméti Rehot XVL., 
ptedchtidce Na8, bldznovstvim nazval,*) to- 
tiZ, Ze volnost svédomi a svoboda v nabo- 
Zenstvi jest kazdého ¢lovéka pravem pfiro- 
zenym, co% by v- kazdé dobre zrizené spo- 
leénosti zikonem vyhlaSeno a uruéeno byti 
mélo; obéané pak Ze maji pravo k svreho- 
vané svobodé, mySlenky syvé véeliké. usty, 
tiskem i jinakym zptisobem zirejmé a ve- 
fejné vyjadrovati, v ném%Z by ani Cirkvi 
ani svétskou moci ztenéovani byti neméli.“ 
Coz drze zastavajice zajisté na mysli neuva- 
zili, Ze ,svobodu zahuby“ **) hlasaji, a ,,do- 
pusti-li se lidem ustaviénd hadka o jich 
presvédéeni, pak Ze nikdy nedostavati se 
nebude opovadZlivych pravdé odpiraéiv a 
na hovornost lidského obey teat spolehaéty, 
kdeZto zase vira i moudrost kresfanska 
slovy samého Pana NaSeho JeziSe Krista 
pouéena jsouc znamenda, kterak této nejvys 
skodné marnosti stfici se mda.“ ***) 
Ponévad% tam, kdekoli z obéanské 
spoleénosti naboZenstvi bylo odstranéno, a 
zapuzeno ucéeni 0 Bozim zjeveni i vaznost 
jens, té%Z samo ryzé ponéti spravedlinosti a 
idského prava v zatméni ubiha a se vy- 
traci, a na misto tadné spravedlnosti a 
zakonitého prdva hmotnd jen moc zaseda: 
jde z toho na rozum, ¢im to, Ze nékteri 
nejjistéjsich dobrého rozumu_ pravidel nic 
nedbajice a jimi opovrhujice sméji provo- 
lavati, ,,Ze vile ndrodu verejnym, jakzZ 
rkou, minénim neb jindé vyjevena ustavuje 
svrchovany, ani Bozim ani lidskym kterym 
pravem obmezeny, zdkon; vtddu pak zemské 
spravy ze dokonané déje jiz tim samym, Ze 
jsou dokonany, platnosti pravni nabyvaji.“ 
Véak kdo medle hevidi aneciti, Ze lidska spo- 
leénost, nabozenstvi a ftadné spravedlnosti 
vazeb oprosténa, jiného predsevzeti a uéelu 
miti nemtize krom toho, aby vezdejSich 
statkti nabyvala a je hromadila, aniz jakym 
pravidlem v jedndni svém se Fidila leé 
neukrocenou baZivosti po rozkoSich a uiZit- 
cich, jim% by otroéila? Tim jest to, Ze 
taci lidé rodiny teholni 0 Cirkev, obéanstyo 
i literni vzdélanost velmi zaslouzilé s krutou 
nendvisti prondsleduji a vylhané Zvastaji, 
Ze nejsou k delSimu trvdni nikoli opravnény, 
takto i kacittiv smySlenkém prihukujice. 
Nebot, jak% nékdy Pius VI., Nas pred- 
chtidce, velemoudye byl uéil, ,uktivduje ru- 


“) Eadem Encyel. Mirari. 
**) §. Aug. Epist. 105, al. 166. 
*e*) S. Leo. Epist. 164, al. 133. §. 2. edit. Ball. 


Xenf ¢adéi teholnich pravu slavného vyzna- 
vani rad evangelickych, ublizuje sptisobu 
zivota v Cirkvi schvalenému pro jeho shodu 
s utéenim apoStolskym, a dotyka se rouhavé 
i slavnych zakladatelfv od nds na oltati 
cténych, kte#i jenom Bohem nadSeni ta 
spolevenstva ustanovili“*), Rozhlaguji také 
bezbozné, Ze sluSi zbaviti obéanstvo i Cirkev 
onoho povoleni ,dle ného% k téelim lasky 
krestanské almudzny vekejné sbirati sméji,“ 
a zdkon ten Zeby zruSiti naleZelo, ,kterymz 
v uréené dny k viéli sluzbé Bozi sluzebna 
race zakazana jest,“ oSemetné predstirajice, 
jakoby zminéné povoleni.a keteny zakon 
se pricily pravidlim nejlepSiho narodniho 
hospodarstvi. AvSak na pouhém odstranéni 
ndbozenstvi z Zivota verejného nepfesta- 
vajice radi by totéZ i z domdcnosti rodin 
vyklidili. Nebot nejzthubnéjsi blud kom- 
munismu a socialismu rozhlaSujice a vy- 
mavajice tvrdi, ,%e spoleénost domaci éili 
rodina ptivod a zdklad svého trvani ma 
jediné v pravu obéanském, Ze tedy vselika 
prava roditi v pritiné ditek jenom z prava 
obéanského plynou a na ném visi, predné 
pak pravo péée 0 vyuéovani a vychovavani.“ 
Takovymi bezboznymi domnénkami a ukla- 
dy obmySleji tité% Istivi mamici predevsim 
spasitelné uéeni a ptsobeni Cirkve kato- 
lické z vyuéovani a vychovani mladeZe na 
prosto vylouéiti, tak aby utlé a podajné 
duse mladeZe vSemi zdhubnymi bludy a 
nerestmi bidné byly napustény a pokazeny. 
Vadyt pak kdoz se koliv byli pokouSeli o 
zmatky v Cirkvi i statu, o zvréceni dobrého 
radu v spoleénosti, a o vyhlazeni BoZského 
i lidského prdva, tito véickni soustredili 
jsou pokazdé vSechnu zlovolnou radu, snaz- 
nost a praci v tom, aby, jakZ svrchu pra- 
veno, zvla8t neopatrnou mlddezZ podskoéili 
a porusili, na jejizto zkdze vSecku svou 
nadéji zakladali. Proée% i bez ustdéni tak 
cirkevni jak teholni duchovenstvo, jez po- 
dle skvélého svédectvi pravdivych pomniktt 
déjinnych kéestanstvu, stdtu a osvété k 
hojnému slouZilo prospéchu, jakym_ koliv 
nejhorsim sptsobem tyraji, fikajice Ze 
nutnof, aby duchovenstvo jakoZto protivnik 
pravého a uZiteéného pokroku védy a vzdé- 
lanosti od péte a ttadu vyuéovani a vy- 
chovavani mladeZe bylo odstranéno.“ 

Jini zase opakujice ktivé a tolikkrat 
odsouzené cs are novotariv, s neoby- 
éejnou nestydatosti opovazuji se, svreho- 
vanou Cirkve a této ApoStolské Stolice pra- 
vomocnost, od Krista Pana ji udélenou, 
podruéovati soudu mocnosti svétské a vSecka 
té% Cirkve a Stolice prava upirati, pokud 
se vnéjSiho tadu deotykaji. Nebot neosty- 


*) Epist. ad Card. De la Rochefoucault, 10. mart. 1791. 


aan = 


chaji se tvrditi, ,Ze zakony Cirkve neza- 
vazuji v svédomi, let by je mocnost svétska 
sscohildailad ukontim a ustanovenim Rim. 
skych papezi v priciné ndbozZenstyi a Cirkve 
Ze jest se strany svétské mocnosti zakoni- 
tého stvrzeni a schvaleni a neb aspoii pri- 
svédéeni potkebi; ustanoveni Apoktolska*), 
ktera% zatracuji tajné spolky, necht se v 
nich pfisaha na Setreni tajemstvi vyZaduje 
a nebo nic, té% jich stoupence a priznivce 
vyloutéenim z Cirkve trestaji, Ze pry ne- 
maji platné moci tam v téch zemich, kdez 
takovych spolka svétska vlada trpi; kletba 
od obeeného snému Tridentského a Rimsky¥ch 
papeztii na najezdniky a urvalce pray a 
statkii Cirkve dana Ze ma zdklad v zma- 
tenych pomérech duchoyniho, obéanského 
i politického tadu, slouzic k vymahani jen 
svétského prospéchu; Cirkevy Ze z ohledu 
uZzivani véci Gasnych nesmi Geho ustanoviti, 
¢imz by svédomi véricich bylo svazano ; 
Cirkvi Ze neprislusi pravo zkrocovati Gas- 
nymi tresty ruSitele jejich zakoni; Zet se 
shoduje se zdsadami svatého bohoslovi a 
see obecného, aby se majetnické pravo 
statkim kostelitv a klaSteritv i jinych 
poboznych ustaviv zemské vladé prirklo a 
prisoudilo.* Bez studu zastavaji zjevné a 
verejné vyréeni a pravidlo kaciriv, pivod 
tolikych preyracenych domnének a bludai, 
bikajice ,%e mocnost cirkevni po BoZském 
pravu neni oddélend a nezavisla od moc- 
nosti svétské, a Ze nemozno, aby oddélenost 
a neodyislost takovd se udrzela, aniz by 
Cirkey napadala a uchvatila podstatna prava 
mocnosti svétské.“ 'Také Nam mléenim po- 
minouti nelze opovazlivosti onéch lidi, kteri, 
zdravého uéeni nesndsejice, tvrdosijné toto 
své zdani zastdvaji, ,ze bez hrichu a bez 
odvrzeni vyznani katolického smi se ode- 
priti ochotné poslusenstvi vsem takovym 
Stolice Apostolské isudkim a ustanovenim, 
jejichz predmét, jak se vyklada, eli k 
obecnému dobru Pivievé jejim pravim a 
kazni, jen kdy% @lnké viry a mraviv se 
nedotyka.“ WVsak nebude nikoho, jenz by 
jasné a z¥ejmé nevidél a nepoznaval, jakou 
mérou se toto pri¢i ¢lanku katolického uéeni 
o plné moci od samého Krista Pana Rim- 
skému papezi pravem Bozskym udélené, aby 
vexkerou Cirkey pasl, ‘dil a spravoval. 
Pri tak ndramné prevracenosti poru- 
Senych domnének My ApoStolského uradu 
Svého dobfe jsouce pamétlivi a velmi sta- 
rostlivi o nejsvétéjsi nase naboZenstvi, 0 
zdravé uéeni a dusi Bohem Nam svérenych 
spaseni, jakoZ i o blaho lidské spoleénosti 


*) Clement, XII, ,,In eminenti.“ Benedict. XIV. Pro- 
vidas Romanorum.“ Pii VII. ,,Ecclesiam.“ Leonis 
XII. ,,Quo graviora.“ 


vibec, uznali jsme za potrebnou vée pozdvi- 
hnouti opét se ere a8 hlasu Svého. Pro- 
éez vsechny a jednotlivé krivé domnénky 
a uéeni zylast v tomto listu zpomenuté 
moci Svou Apostolskou odmitdéme, zavrhu- 
Jeme a odsuzujeme, chtice tomu a prika- 
zujice, aby je v8ecky ditky katolické Cirkve 
jistotné pokladali za odmitnuté, zavrzené 
a odsouzené. 

Mimo to, Velebni Bratii, jest Vam pre- 
dobre povédomo, kterak za téchto Gast 
nenavistnici vSi pravdy a sprayedlnosti a 
uhlavni naseho nabozenstvi protivnici kni- 
hami, spisky a novinami morovinou pro¢i- 
chlymi a po Sirém svété roztruSovanymi 
narodtv podvadéjice i zlomyslné lhouce 
mnoho jinych bezboznych nauk rozsévaji. 
Aniz Vas tajno, Ze v touZ nasi dobu nékteri 
se nalezaji, jenz navodem a popudem ducha 
satanova tak hluboko v bezboznost zabredli, 
ze strachem netrnou Panoynika Pana Na- 
Seho Jezise Krista zapirajice a proti Jeho 
Bozstvi s ohavnou nestydatosti zpurny bo} 
vedouce. ‘Tu pak nelze jinak, nez abychom 
Vas, Velebni Bratri, preslavnymi, jichz 
zasluhujete, vyvysovali chvalami, Ze jste 
proti takové bezboZnosti biskupskeho hlasu 
svého co nejhorlivéji pozdvihnouti. nikoliv 
neobineskali. 

Proéez timto listem Svym znova pre- 
laskavé oslovujeme Vas, kteriz jsouce k 
ucéastenstvi v péci Nasi povoldni, nejvétsi 
jste v této Nasi nejtrpéejSi Zalosti Nam 
utéchou, radosti a potéSenim, svou vyteénou, 
jakou vynikate, naboZnosti a zboZnosti, téz 
ku podivu vzacnou laskou, vérnosti a po- 
slu’nosti, jakouz Nam i této Stolici Apo- 
Stolské jednomyslné vsickni oddani jsouce 
pretézky urad svij biskupsky stateéné a 
pilné vykonavati usilujete. A v tuto Vasgi 
vyteénou horlivost pastyrskou vzkladdme 
Svou divéru, ze vezmouce meé ducha, jenzZ 
jest slovo Bozi, a utvrzeni v milosti Pana 
Naseho Jezige Krista, s dvojndsobenou pri- 
Cinlivosti na kazdy den miti budete peci, 
aby vérici VaSi spravé svéreni ,se zdrzZo- 
vali jedovatych pyiy jichZto nepéstuje Jezis 
Kristus, ponévadz nejsou &tipeni Otcovo.* *) 
A neustavejte pripominati témzZe prayovér- 
nym, Ze se vSecko opraydové blaho lidem 
pryéti jediné ze svatého naseho nabozenstvi, 
z jeho uéeni a vykondvani, a Zet ,,blaho- 
slaveny lid, jeho% Bohem jest Hospodin.“ **) 
Uéte, ze na zdkladu katolické viry kra- 
lovstvi trvanlivé stoji, ***) aze neni véci jaké 
tolik zhoubné, zkazonosné a vsem nebez- 
pecim vystavené, jako to domnéni, jako 


*) §. Ignatius M. ad Philadelph. 3. : 
**) Psal. 143. 
*#**) §. Coelest. epist. 22 ad Synod. Ephes. apud Coust. 
p. 1200. 


wee: SR ca 


by nam na védy postatoval dar svobodneé 
vile, s nim% jsme se narodili, tak ze by 
nebylo, za% bychom Boha je&té prosili, — 
to jest, abychom na Stvoritele svého zapo- 
menouce k doliéeni své svobody Jeho vie- 
mohoucnosti se odprisahli.4*) Aniz opomi- 
jejte uditi o krdlovské moci, Ze dana jest 
netoliko k spravovani svéta, nybrZ tim spise 
k obranovani Cirkve, **) a Ze nestava niéeho, 
co by panujicim knizZatim a kralim k 
vétSimu prospéchu a k vét&i slavé slou- 
aiti mohlo, jako kdyz — dle dopist sv. 
Felixe, téZ NaSeho véhlasného a prestateé- 
ného predka, k cisari Zenonovi — kato- 
lické Cirkvi jejich zdkonty uZivdni priti, 
aniz komu, aby jeji svobodé vadil, dopoustéti 
budou.... Nebt jisto jest, ze to jejich 
véci bude k prospéchu, pakli, kdyZ se jedna 
0 véci Bozi, dle Jeho ustanoveni panovnickou 
vali svou knézstvu Kristovu podrizovati a 
ne nadsazovati se vynasnazi.* *** 

Aékoli nim toho, Velebni Bratti, vzdy- 
cky potrebi, prece zvlaStné v té nynéjsi 
veliké tisni Cirkve i spolecnosti obéanské, 
v tom a takovém protivnikt: proti véci ka- 
tolické a této Stolici apostolské spiknuti 
a v té a takové bludiv smésici nejvys 
nutno, pristoupiti s doufanlivosti k trimu 
milosti, abychom dosli milosrdenstvi a na- 
lezli milost k prihodné pomoci. Za touz 
pricinou ustanovili jsme u sebe, vyzvati 
zboznost vSechnéch véricich, aby s Nami 
a s Vami zaérovei nejmilostivéjsiho Otce 
svétel a milosrdenstvi na nejhoroucnéjsich 
a nejpokornéjsich modlitbach ustaviéné 
vzyvajice prosili a v- plnosti viry pordd se 
utikali k Panu NaSemu Jezisi Kristu, jenz 
nas vykoupil Bohu v krvi své; at se tedy 


Jeho nejsladsiho Srdce — této obéti nej- 
plapolavéjsi k nam milosti — vroucné a 


stale doprosuji, by svazkem své lasky 
vsechno k sobé samému pritahnouti raéil, 
aby vsickni lidé Jeho nejsvétéjsi laskou 
rozplamenéni podle Srdce Jeho chodili 
hodné Boha, ve vsem Jemu se: libice, v 
kazdém skutku dobrém ovoce vydavajice. 
Ponévad% ale nepochybné prijemnéj$i jsou 
Bohu prosby véricich s dokonale o¢isténym 
svédomim k Nému_ pfYistupujicich, protoz 
ustanovili jsme nebeskych Cirkve pokla- 
div, sprévé NaSi svérenych, vérnym Kri- 
stovym s Apostolskou stédrosti otevyiti, 
aby tité% vérici k opravdové poboznosti vice 
rozniceni a skrze svatost pokdni od hticht 
skvrn obmyti tim dtivérnéji své prosby 


*) S. Cyprian. Epist. 11. 
**) S. Bernard. Serm. de duodecim praerogativis B. 
M. V. ex verbis Apocalyp. 
*#*) §. Innocent. I. epist. 29, ad Episc. conc. Carthag. 
apud Coust. p. 891, 


——<—<—<—<———$——— 


pred Bohem vylévali a Jeho milosrdenstvi 
a milosti dochazeli. j 
Timto tedy listem Apostolské z moci 
Své véem i jednotlivym obého pohlavi vé- 
ricim po celém katolickém svété udélujeme 
na sptisob Milostivého léta plnomocné od- 
pustky, ve Ihité s jediny toliko mésic a% 
do vyjiti budouciho roku 1865 a_nikoliv 
déle, kteryZto mésic Vy, Velebni Bratri i 
jini rddni pomistni vrchni zejmena urtite ; 
a tyto odpustky udélujeme v ten samy 
spisob, vjakyz jsme takovych z poédtku 
nejvySsiho NaSeho papeZovani byli povolili 
ApoStolskym listem Svym ,Breve“ reéenym, 
20. dne mésice listopadu roku 1846 danym, 
veSkerému biskupskému radu VaSemu po- 
slanym a naéatym témito slovy: ,Arcano 
Divinae Providentiae consilio,“ — a udé- 
lujeme je se vSemi vyhradami od Nas v 
tomtéz listu proptijéenymi. Chceme vSak, 
aby dodrzeno bylo vSecko to, co jsme v 
podotéeném listu predepsali, a vyjmuto bylo, 
co jsme za vyjmuté prohlasili. A to udé- 
lujeme, aniz by co na odpor znéjiciho va- 
diti smélo, byt i zejmena zminky a odvo- 
lini zasluhovalo. Aby pak véelika pochyb- 
nost a nesndz byla odstranéna, rozkazali 
jsme poslati Vam onoho listu vytisk. 
»Prosme%, Velebni Bratri, 2 hlubokosti 
srdce a ze vsi mysli své Boha za milosr- 
denstvi, neb On sdm dolozil, tka: milosr- 
denstvi pak svého nerozptylim od nich. 
ProsmezZ a vezmeme; jestlize bychom vsak 
hned nevzali pro vinu syou velikou, tlucmezZ, 
nebt i tlukoucimu bude otevreno, aé bude- 
meli na dvére tlouci modlenim svym a vady- 
chanim a pliéem, vy GemZ ustavati nesmime, 
a budeli modlitba jednomysina...; kaz- 
dinky aft se modli Bohu nejenom za sebe, 
ale i za vsecky bratry, jakoZ nds Pan uéil, 
modliti se.“*) By pak tim ochotnéji Btih 
Nase, VaSe a véech véricich prosby a prani 
vyslysel, s dokonalou divérou vyvolmez% k 
Nému orodoynici, Neposkvrnénou a nejsvé- 
téj8i Rodiéku Bozi, Pannu Marii, kterdz 
pottela vsecka kacitstvi po celém svété, a 
jest vSech nas Matka nejlaskavéjsi, ,,pre- 
sladka... a milosrdenstvi plnd,... vsem 
uprositelna, vSem milosti naklonéna, jenz 
potteby vsech laskou slitovnou objima,“ **) 
a jakozto krdlovna po pravici stojic Synu 
svému jednorozenému, Panu Nagemu JeZixi 
Kristu v odévu pozlaceném, ozdobena roz- 
liénosti, mize na Ném vsecko vyprositi. 
Pilné té% vyhleddvejme ptimluvy nejblah. 
Petra, knizZete apoStoliv, a jeho spoluapo- 
Stola Pavla, i vsech Svatych nebeStanty, 


kteri jsouce jiz pfdtely Boz%imi utinéni 


*) §. Leo. Epist. 156. al. 125, ; 
**) Pius VII. Epist. Encycl. ,,Diu satis,“ 15. Maji 1800. 


ae MA) i, 


dostali se do nebeského kraloystyi, a koru- 
novani palmu drZi, a nesmrtelnosti svou bez- 
petni, starost maji 0 nase spaseni. 

Posléz vsech nebeskych darf hojnost 
Vam na Bohu ze srdce prejice, obzvlastni 
lasky Nasi k Vam zadvdavek, ApoStolské 
pozehnani, z hloubi srdce Vaém samym, 
Velebni Bratti, té% veSkerému duchoven- 
stvu i svétskym Vaii péti syérenym pravo 
véricim prelaskavé udélujeme. 

Dano v Rimé u sy. Petru dne 8. pro- 
since roku 1864, od slavného za tlanek 
viry vyhlaSeni Neposkvrnéného Poéeti Ro- 
ditky Bozi, Panny Marie léta desdtého. 

PapeZovani NaSeho léta Devatenactého. 

PIUS PP. IX. 


; Seznam*) 

zahrnujici predni naseho véku bludy, vy- 

tknuté v allokucich konsistornich, v ency- 

klikach a jinych apoStolskych listech Jeho 
Svatosti papeze Pia IX. 


A 


Pantheismus, naturalismus a absolutni ra- 
tionalismus, 


vv 


1. Neni Zadné nejvyssi, nejmoudéejsi a 
nejvys pominariagl bytosti Bozské, rozdilné 
od yeSkerensiva téchto véci, a Bth jest 
totéz co priroda, a protoZ jest zméndm po- 
droben, a Bah se vlastné stava v élovéku 
a ve svété, a vsecky véci jsou Bah, majice 
viastni Bozskou podstatu; a jedna a taz 
vée jest Bah i svét, tudiz i duch a hmota, 
nutnost a syoboda, pravé i nepravé, dobré 
i alé, spravedlnost i nespravedlnost. 

Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862. 

2. Slusi upirati vsecku Ginnost Bozi 
pri lidech i ve syété. 

Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862. 

3. Rozum lidsky bez jakéhokoli ohledu 
na Boha jest jediny rozsudi o pravém a 
neprayém, o dobrém a zlém, on jest sam 
sobé zakonem a ptirozenymi svymi silami 
postati k opatreni blaha lidi a narodi. 

Alloc. Mawima quidem 9. éervna 1862. 

4. Véecky ndbozenské pravdy plynou 
z vrozené moci lidského rozumu; tudiz jest 
rozum hlayni méridko, dle kterého Glovék 
poznaéni véech pravd jakéhokoli sptisobu 
dosici mize a ma. 

Encyk.: Qui pluribus 9. listop. 1846. 
Encyk.: Singulari quidem 17. brez. 1856. 
Alloc. Maxima quidem 9, ¢ervna 1862. 

5. Zjeveni Bozi jest nedokonalé a pro- 
to% podrobeno stdlému a nekoneénému po- 
kroku, jenZ s vyvojem lidského rozumu 
shodovati se ma, 


*) Syllabus etc. Preklad ,Blahovésta.“ 


Encyk.: Qui pluribus 9. listop. 1846. 
Alloc. Maxima quidem 9. ervna 1862. 
6. Vira Kristova priti se lidskému 
rozumu; a zjeveni Bozi netoliko nepro- 
spiva, alebrz i Skodi zdokonaleni Glovéka. 
‘Encyk.: Qui pluribus 9. listop. 1846. 
Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862, 
7. Proroctvi a zazraky v Pismech syva- 
tych uvedené a vypravéné jsou smySlenky 
basnické, a tajemstvi viry krestanské sou- 
hrnem filosofického baddéni; a v knihdch 
obou Zakont (obsazeny) jsou ndlezky bé- 
jetné, i sim JeZis Kristus jest vymysl ba- 
jecny. 
Encyk.: Qui pluribus 9. listop. 1846. 
Alloc, Mawima quidem 9. éervna 1832. 


g. IL. 


LZmirnény rationalismus. 


8. Jelikoz rozum lidsky na rover se 
stavi s nadboZenstvim, proto ma 'se s védami 
theologickymi pravé tak jako s filosofickymi 
zachazeti. 

Alloc. Singulari quadam perfust 9. pros. 1854. 

9. Vsecka dogmata (uéeni viry) ndbo- 
zenstvi Siena bez rozdilu jsou pred- 
métem prirozené védy Gili filosofie; a lidsky 
rozum, je-li jenom historicky vzdélan, mize 
ze svych prirozenych sil a prvké pfrijiti 
k pravé zndmosti o vSech té% skrytéjsich 
dogmatech, aé byla-li tato dogmata rozumu 
co predmét predvedena. 

List k arcib. Frisin. Gravissimas 11. 

1862. 

List k témuz Tuas libenter 21. pros. 1863. 

10. PonévadZ jiné jest filosof, jiné 
filosofie, ma onen pravo a povinnost, po- 
drobiti se autorité, kterou sam za pravou 
byl uznal; viak filosofie ani nemtZe, ani 
nesmi se podrobiti kterékoli autorité. 

List k arcib. Frisin. Gravissimas 11. pros. 

1862. 

List k témuz Tuas libenter 21. pros. 1863. 

11. Cirkev netoliko nesmi filosofii nikdy 
stihati, alebrz ona musi i bludy té filosofie 
snadseti a ji zlustaviti, aby se sama opravila. 
List k arcib. Frisin. Gravissimas 11. pros. 

1862. 

_ 12. Vynosy (decreta) apostolské Stolice 
a Rimskych kongregaci prekdzeji svobod- 
nému védy pokroku. 
List k arcib. Frisin, Tuas libenter 21, pros. 

1863. 

13. Methoda a zasady, dle nichzZ stati 
uéitelové scholastiéti yzdélavali theologii, 
docela se neshoduji s potrebami nasich 
éasi a s pokrokem véd. 

List k arcib. Frisin.’ Tuas libenter 21. pros. 

1863. 

14. O filosofii ma se vykladati bez 
véeho ohledu na zjeveni nadprirozené. 


pros. 


as je as 


List k arcib. Frisin. Tuas libenter 21. pros. 

1863. 

NB. S soustavou rationalismu souviseji 
z vétSiho dilu bludy Antonina Giinthera 
zavrzené v listu ku kard. arcib. Kolinskému 
Eximiam twam 15. éervna 1847, a v listu 
k bisk. Vratislavskému Dolore haud me- 
diocri 30. dubna 1860. 


a Pri 


Indifferentismus, Latitudinarismus. 


15. Volno jest kaZdému élovéku pri- 
jmouti a vyzndvati to ndbozenstvi, které by 
kdo, veden jsa svétlem rozumu, za pravé 
pokladal. 

Apost. list Multiplices inter 10. éervna 1851. 
Alloc. Maxima quidem 9, éervna 1862. 

16. Lidé mohou u vyznavani kterého- 
koli naboZenstvi cestu vééného spaseni na- 
leznouti a vééného spaseni dojiti. 

Encyk.: Qui pluribus 9. listop. 1846. 

Alloc. Ubi primum 17. pros. 1847. 

Encyk.: Singulari quidem 17. 

1856. 

17. Aspon dobrého jest se naditi o 
véténém spaseni vSech téch, kdoZ nikoliv 
se nenalézaji v pravé Cirkvi Kristové. 

Alloc. Singulari quadam 9. pros. 1854. 
Encyk.: Quanto conficiamur 17. srpna 
1863. 

18. Protestantismus neni nic ‘jiného, 
nez% rozdilnd forma tého% pravého naboZen- 
stvi krestanského, v kteréZ Ize jest rovnéz 
jako v Cirkvi katolické Bohu se libiti. 
Encyk.: Noscitis et Nobiscwm 8. pros. 1849. 


§. IV. 

Socialismus, komunismus, tajné  spolky, 
biblické spolecnostt, duchovensko - liberalni 
spolky. 

Toho druhu hlizy zavrhuji se Gasto a 
nejtéz8imi slov formulemi v okruZnim listu 
Qui pluribus 9. listop. 1846; v alloc. Qui- 
bus quantisque 20. dubna 1849; v okruznim 
listu Noscitis et Nobiscum 8. pros. 1849; 
v alloc. Stngulari -quadam 9. pros. 1854; 
v okru%. listu Quanto conficiamur moerore 


10. srp. 1863. 


biezna 


S.7V- 

Bludy o Cirkvi a jejich pravech. 

19. Cirkey neni pravaé a dokonald spo- 
leénost uplné svobodna, nema té% svych 
vlastnich a stdlych prav sobé od Bozského 
zakladatele svého udélenych, nybrz svétské 
moci prileZi stanoviti, kterd jsou Cirkve 
prava a meze, v kterych by tato prdva 
vykonavati sméla. 

Alloc. Singulart quadam 9. pros. 1854. 
Alloc. Multis gravibusque 17. pros. 1860, 
Alloc. Maxima quidem 9. éeryna 1862. 


20. Cirkeyni moc nesmi pravomocnost 
svou konati bez povoleni a souhlasu vlady 
svétské. 

Alloc. Meminit unusquisque 30. zat 1861. 

21. Cirkey nemd& moci dogmaticky 
rozhodnouti, ze ndbozenstvi Cirkve kato- 
lické jest jediné pravé naboZenstvi. 

Apost. list Multiplices inter 10. éervna 1851. 

22. Povinnost, kterou katolitti uditelé 
a spisovatelé vesmés jsou vazdni, obmezuje 
se toliko na to, co nepochybitelnym Cirkve 
vyrokem stanoveno jakozto dogmata viry, 
kteraZ vSickni maji vériti. 

List k arcib. Frising. Tuas libenter 21. pros. 

1863. 

23. Rim&ti papeZové a obecni snémove 
cirkevni (koncilia) vySinuli se z mezi své 
moci, prava knizat urvali a té% v stano- 
veni véci viry a mrava pobloudili. 

List. apost. Multiplices inter 10. éervna 1851. 

24, Cirkey nema prdva, prinucovati 
moci, aniz md jakékoli moci primé neb 
neprimé. 

List. apost. Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

25. Mimo pravomocnost spojenou s ura- 
dem biskupskym jina jest pripojena moc 
svétska udélena vlddou obéanskou bud 
zrejmé, bud mléky, a mize tedy od vlady 
svétské, kdyby se libilo, odvolana byti. 
List apost. Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

26. Cirkev nema vrozeného a po za- 
konu nalezitého prava nabyvati a v drzeni 
initi. 

Alloc. Nunquam fore 15. pros. 1856. 
Okruzni list Ineredibili 17. za%i 1863. 

27. Posvéceni sluhové Cirkve a Rim- 
sky papeZ% maji ode vi éasnych véci spravy 
a majetnosti naprosto vylouéeni byti. 

Alloc. Maxima quidem 9. éeryna 1862. 

28. Biskuptim nepfislusi prdavo bez 
povoleni vlady ani listh papeZskych prohla- 
Sovati. 

Alloc. Nunquam fore 15. pros. 1856, 

29. Milosti papezem Rimskym proptj- 
éenych pokladati dluZno za neplatné, ne- 
bylo-li o né proSeno skrze vlddu. 

Alloc. Nunquam fore 15. pros. 1856. 

30. Nedotknutelnost (immunitas) Cirkve 
a osob cirkevnich méla svij piivod v pravu 
obéanském. 

Apost. list Multiplices inter 10. éervna 1851. 

31. Cirkevni soud pro éasné duchov- 
nich zaleZitosti bud obéanské, bud trestni 
sluSi na prosto zrusiti i bez védomi apo- 
8tolské Stolice i proti jejimu odporu. 

Alloc. Acerbissimum 27, zat 1852. 

Alloc. Nunquam fore 15. pros. 1856. 

32. Bez vSeho poruseni prirozeného 
prava a sluSnosti smi zruSena byti osobni 
nedotknutelnost (immunitas), kterouZ du- 
chovni vyjmuti jsou od podstoupeni a ko- 


ey. 


nani povinnosti. vojenské; anobrz tohoto 
zruseni vyZaduje obéansky pokrok, ob- 
zvlasté v spoletnosti na zsticoly svobodnéjsi 
vlady ztizené (konstituované). 

List k bisk. Monreal. (Mondovi): Singularis 

Nobis 29. zati 1864. 

33. Neprinadlezi jediné k prayomocnosti 
cirkeyni z ylastniho a prirozeného prava 
riditi uéeni véd theologickych. 

List k arcib. Frising. Tuas libenter 21. pros. 

1863. 

34. Uteni téch, jen% ptirovnavaji Rim- 
ského papeZe kniZeti svobodnému a moc 
svou u ve&Skeré Cirkvi vykondvajicimu, 
jest uteni, které prevladalo y stredovéku. 

List apost. Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

_ 85. Nie nebrani, vyrokem nékterého 
obeeného snému cirkeyniho (koncilia) aneb 
émem vSech narodty papezstvi z Rimského 
biskupa a mésta prenésti na jiného biskupa 
a jiné mésto. 

Apost. list Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

36. UsneSeni ndrodniho koncilu nepfi- 
pousti Zadného dal&iho rozboru, a sprava 
obéanska mize véc aZ k témto krajnostem 
hnati. 

Apoit. list Ad apostolicae 22. srp. 1851. 

37. Mohou ztizeny byti ndrodni cirkve 
- od autority Rimského papezZe odtazené a 
zrejmé oddélené. 

Alloc, Multis gravibusque 17: pros. 1862. 
Alloc. Jamdudum cernimus 18. biez. 1861. 

38. K rozdéleni Cirkve ve vychodni a 
zapadni prispéla prilisnd libovile Rimskych 
papezu. 

Apo’t. list Ad apostolicae 22. srpna 1851. 
§. VI. 


Bludy o* spolecnosti obcanské samy v sobé 

t ohledné pomeri: jejich k Cirkvi. 

39. Stat (reipublicae status), jakoZto 
piivod a pramen véech pray, ma jakési 
pravyo neobmezené Zadnymi hranicemi. 

Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862. 

40. Uéeni Cirkve katolické priti se 

blahu a prospéchu spoleénosti lidské. 
Okruzni list Qui pluribus 9. listop, 1846. 
Alloc. Quibus quantisque 20. dub. 1849. 

41. Svétské vlddé i od nevériciho pa- 
novnika provozované prislusi moe neprima 
negativni, co do véci naboZenskych ; ji tedy 
prisluSi netoliko pravo, které% zovou exe- 
quatur, alebrz té% pravo nazyané appella- 
tionis ab abusu (odvolani se z domnélého 
zneuziti.) 

Apost. list Ad apostolicae 22. srp. 1851. 

42. V rozporu zakoniv obou mocnosti 
vice vazi (p¥edchdai) ae obéanské. 

Apoit. list Ad apostolicae 22. srp. 1851. 

43, Obéanské vldda ma moc slavné 

smlouvy (viibec konkordaty) o vykonavani 


prav k svobodé cirkevni piislugnych uza- 
vrené s apoStolskou Stolici, bez jejiho vé- 
domi, ano i kdyby odporovala, obmeziti, 
za neplatné prohlasiti a neplatnymi uéiniti. 
Alloc, In Consistoriali 1. listop, 1850. 
Alloc. Multis gravibusque 17. pros. 1860. 

44. Svétska vldda smi se michati do 
véci k ndbozenstvi, kézni a vlddé duchoyni 
ndleZejicich. TudiZ smi souditi o rozka- 
zech, jakéZ pastyrové Cirkve moci titadu 
svého vydavaji k fizeni svédomi, ba smi 
té% rozhodovati 0 prisluhovani svatych tajem- 
stvi a k jejich prijeti potrebné pripravé. 

Alloc. In Gonsitiorialé 1. listop. 1850. 
Alloc. Maxima quidem 9. éeryna 1862. 

45. V&8ecko vedeni verejnych skol, v 
nichz mlddeZ nékterého kresfanského statu 
se vzdélava, s vyjmutim toliko v jistém 
ohledu Bie legepalahek seminari, mize a musi 
se pridéliti autorité civilni a sice tak pfi- 
déliti, Ze ZAdné kterékoli jiné autorité se 
nepripouSti pravo michati se do Skolni kdzné, 
do fizeni studii, do udileni stupié (hodnosti 
akademickych), do volby a potvrzeni uéitelt. 

Alloc. In Consistoriali 1. listop. 1850. 
Alloc. Quibus luctuosissimis 5, za¥i 1851. 

46. I v samych semindtich duchoven- 
skych podrobena jest k uvedeni obrand 
methoda studii atitorité civilni. 

Alloc. Nunquam fore 15. pros. 1856. 

47. Nejlepsi ztizeni obéanské spoleé- 
nosti Zada, by narodni Skoly, oteviené vSem 
détem kterékoli ttidy lidu, a vibec verejné 
ustavy, urcéené pro védecké a vy8si vzdé- 
lani a vychovani mladeZe, ode vii autority, 
ridici moci a vplyvu Cirkve vyjmuty a 
zcela podrobeny byly vedeni autority civilni 
a politické e libosti panujicich a vedle 
miry béznych nahledi toho véku. 

List k arcib. Fryburg. Quum non sine 14. éer- 

vence 1864, 

48, Muzové katoliéti mohou schvaliti 
ten sptisob vzdélani mlddeze, jenz by od- 
délen byl od viry katolické a od moci Cirkve 
a jenZ k pouhé znadmosti véci prirozenych 
a k snaham spolecenského Zivota Ae 
ského jediné neb alespon hlayné éeli. 

List k arcib, Fryburg. Quum non sine 14. éer- 

vence 1864, 

49. Obéanskaé mocnost mize prekaziti 
svobodnou a vzdjemnou sdilnost cirkevnich 
prednosti a pravovérnych ndrodtii s Rim- 
skym papezem. 

Alloc. Maxima quidem 9. éeryna 1862. 

50. Svétska mocnost md sama v sobé 
pravo dosazovati biskupy a miiZe na nich 
vymoci, aby nastoupili spravu diecési drive 
neZ byli prijali od sv. Stolice kanonické 
ustanoveni a listy apoStolské. 

Alloc. Nunquam fore 15, pros. 1856. 
51. Vlada svétské ma dokonce té% pravo 


ey |) eee 


sloziti biskupy s vykondvani Utadu pastyr- 
ského, a neni vazdna posluSnosti Rimskému 
_ papezi v téch vécech, které se biskupskych 
uradu a ustanovent biskupi dotykaji. 
Apost. list: Multiplices inter 10. éeryna 1851. 
Alloc. Acerbissimum 27, zaii 1852. 

52. Vlada mize vlastnim pravem zmé- 
niti stéki Cirkvi predepsané k skladani 
Feholnich slibit tak u Zenskych jak u muz- 
skych, a vsem Yebolnim spoleénostem roz- 
kazati, aby bez jejiho svoleni nikoho nepfri- 
pustili k sloZeni slibtt slaynych. 

_Alloc. Nunquam fore 15. pros, 1856. 

53. Zru&iti treba zdkont, Gelicich k 
ochrané fadu naboZenskych spoletnosti, je- 
jich pray a povinnosti; ba svétska vlada 
smi pomoci prispivati vSem tém, kdo% od 
prijatého stavu reholniho Zivota odstoupiti 
a slavné sliby zlomiti chtéji: a tolikéZ smi 
tatéz teholni spoletenstva, jakozZ i chramy 


kollegiatni a obroti jednoducha, byt i pra- | 


vem patronatnim uréena, na dobro zrusiti, 
a jejich statky a prijmy spravé a villi moc- 
nosti obéanské podruéiti a pritknouti. 
Alloc. Acerbissimum 27. zai 1852. 

Alloc. Probe memineritis 22. ledna 1855. 
Alloc. Cum saepe 26. Servence 1855. 

o4. Kralové a knizata netoliko jsou vy- 
jmuti z prdavomocnosti Cirkve, anobrz v roz- 
poru o otazky pravomocnosti stoji oni nad 
Cirkvi. 

Apodt. list Multiplices inter 10. éervna 1851. 

55. Odtrhnouti slusi Cirkev od statu 
a stat od Cirkve. 

Alloc, Acerbissimum 27. za¥i 1852. 


§. VIL. 
Bludy o mravouce prirozené a kiestanske. 


56. Zakony mrayni nepotiebuji Boz- 
ského potvrzeni (sanctio), a nikoliv neni 
potrebi, aby zdkony lidské byly ve shodu 
uvedeny s pravem prirozenym aneb aby 
moc zavazovaci obdrzely od Boha. 

Alloc. Maxima quidem 9. éeryna 1862. 

57. Filosofie a filosoficka ethika, jakoz 
i zakony obéanské mohou a maji se riiz- 
niti od BoZské a cirkevni autority. 

Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862. 

58. Jinych sil nesluSi uznavati kromé 
ve hmoté spotivajicich, a véecka mravni 
kazen a pocestnost ma se zaklddati v shro- 
maZdéni a mnozeni bohatstvi jakymkoli 
spisobem a v hovéni ndruzZivostem. 

Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862. 
Encyk.: Quanto conficiamur 10. srpna 1863. 

59. Pravo zalezi v bmotném éinu, a 
povinnosti lidi jakékoli jsou prazdné slovo 
a vsecky Giny lidské maji moc prdvya. 

Alloc. Maxima quidem 9. éervna 1862. 

60. Autorita neni nic jincho, neg poéet 

a souhrn hmotné sily. 


Alloc. Maxima quidem 9. ceryvna 1862. 

61. Nespravedinost. zdatencho Cinu nic 
neni na ujmu svatosti prava. 

Alloc. Jamdudum cernimus 18. brezna 1861. 

62. Rozhlagovati a zachovavati slusi 
zasadu, kterouZ nazyvaji nezakrocovanim. 

Alloc. Novos et ante 28. zari 1860. 

63. Zakonitym kniZatim posluSnost od- 
pirati, ba i odboj proti nim zdvihnouti, do- 
voleno jest. 

Encyk.: Qui pluribus 9. listop. 1846, 

Alloc. Quisque vestrum 4, Hjna 1847. 
Encyk.: Noscitis et Nobiscum 8. pros. 1849. 
Apost. list: Cum catholica 26. brez. 1860. 

64. Tak poruSeni kazdé i nejsvétéjsi 
prisahy, jak jedndni jakkoli neSlechetné a 
ohayné a zdkonu véénému odporné netoliko 
neni hodno zamitnuti, nybrZ jest naprosto 
dovoleno a nejvy88i pochvaly zasluhuje, 
stalo-lisse to z lasky k vlasti. 

Alloc. Quibus quantisque 20. dubna 1849. 


8. VILL 


Bludy o manéelstvi krestanském. 

65. Na zidny sptsob nelze pripustiti, 
ze Kristus povysil manZelstvi na dtstojnost 
svatosti. 

Apost. list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

66. Svatost manZelstvi neni leé jakysi 
k smlouvé pridavek vedlejsi, od niz se od- 
déliti mize, manZelstvi pak samé zaleZi to- 
liko a jediné v poZehndni siatku. 

Apost, list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

67. Dle piirozeného prava neni svazek 
manZelsky nerozluéitelny, a v rozliénych 
pripadnostech mtize rozvedeni v prayém 
smyslu pravomocnosti svétskou stanoveno 
byti. 

Ap. list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 
Alloc. Acerbissimum 27. zati 1852. 

68. Cirkevy nema moci, uvadéti pre- 
kazky manZelstvi zruSujici, nybrZ tato prayo- 
mocnost prinalezi vrchnosti svétské, kterézZ 
i prekazek stavajicich odstraniti sluéi. 
Apost. list Multiplices inter 10. éervna 1851. 

69. Cirkev vy pozdejSich stoletich jala 
se uvadéti prekazky zrusujici, nikoliv prd- 
vem vlastnim, ale toho prava udZivajic, které 
od mocnosti svétské byla prevzala. 

Apost, list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 

70. Stanovy (canones) snému Trident- 
ského trestem. vyobcovani stihajici ty, kdoz 
se osméluji upirati Cirkvi pravo uvadéti 
prekazek zrusujicich, bud nejsou dogmatické 
aneb maji rozumény byti o té pravomoc- 
nosti prevzate. 

Apost. list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 
_ TL. Tridentska forma (siatku) nezava- 
zuje pod. trestem neplatnosti, kdekoliv zé- 
kon obéansky jinou formu (zptisob siiatku) 
v pred stavi, a tomu chee, aby manielstyi 


> fo 


latnosti mélo, zachovava-li se tato jinaka | 


orma. f 


Apost, list Ad apostolicae 22. srpna 1851. 
72. Boniface VII. prvni tvrdil, Ze slib | 


cistoty, u¢inény pri vySSich svécenich siia- | 


tek manZelsky neplatnym Cini. 
Apost, list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 


73. Moci pouhé obéanské smlouvy mize | 
stavati mezi krestany pravého manéZelstvi, | 
a krivé jest, Ze bud smlouva manielska | 
mezi krestany vzdy jest svatosti, aneb Ze | 


neplatnd jest smlouva, vylouéi-li se svatost. 
Apost. list Ad apostolicae 22. srpna 1851. 
Psani J. Sy. PialX.k kraliSardinskému 9. za¥i 1852. 
Alloc, Acerbissimum 27. za%i 1852. 

Alloc. Multis gravibusque 17. pros. 1860. 

74. Zalezitosti manzelské a zasnoubeni 
naleZeji prirozenou mérou pred soud svétsky. 

Apost. list: Ad apostolicae 22. srpna 1851. 
Alloc. Acerbissimum 27. zdii 1852. 

NB. Sem naleZeji dva jiné bludy o zru- 
Seni bezZenstvi duchovnich, a ze by stay 
manZelsky prednost mél pred stavem pa- 
nickym. Zayrhuji se, prvni v okruznim 
listu Qui pluribus 8. listop. 1846, druhy v 
listu apoSt. Multiplices inter 10. ervna 1851. 


StL 4 
Bludy o suétském panstvt Rimskcho papeée. 


75. O spojitelnost panstvi svétského 
s vladou duchoyni hadaji se vespolek synové 
Cirkve krestanské a katolickeé. 
Apost. list: Ad apostolicae 22. srpna 1851, 

76. ZruSeni svétského panstvi, které 
apostolska Stolice ma v drzeni, co nejvice 
by pfrispélo k svobodé a blahu Cirkve. 

Alloc. Quibus quantisque 20. dubna 1849. 

NB. Mimo tyto vyslovné vytknuté bludy 
zavrhuji se nezrejmé (implicite) premnohé 
jiné vylozenou a utvrzenou naukou o syét- 
ském panstvi Rimského papeze, kterouz 
vsickni katolici co nejpevnéji drzeti maji. 
Takové uéeni vyklada se jasné v allokuci 
Quibus quantisque 20. dubna 1849; v allok. 
Si semper antea 20. kvétna 1850; v listu 
apost. Cum catholica Ecclesia 26, brezna 1860; 
v alloc. Novos 28. zari 1860; v alloc. Jam- 
dudum 18. brez. 1861; v alloc. Maxima 
quidem 9. éervna 1862. 


Paik. 


Bludy vztahujict se k nynéjsimu liberalismu. 


77. V tomto na’em véku vice nepro- 
spiva, aby ndbozenstvi katolické bylo po- 
vazovano za jediné nabozenstvi statu s vy- 
louéenim ostatnich jakychkoli vyznani. 

Alloc. Nemo vestrum 26, éervence 1855. 

78. Proéez chyalitebné v nékterych kra- 
jindch, které se katolickymi zovou, zdko- 
nem postardno jest o to, aby lidé tam se 


| plnd moc, jakéko 


stéhujici vetejné sméli vykondvati jeden- 
kaZdy vlastni své vyznani. 

Alloo. Acerbissimum 27. za%i 1852. 

79. Neb ktivé jestit, ze stdtni kazdého 
vyznani svoboda, oe i vSechném udélend 

i domnénky a ndhledy 

zrejmé averejné pronadseti, vede k brzkému 
poruseni mravtiv a mysli ndrodtiv a k roz- 
Siteni moru indifferentismu (ndbozenské lho- 
stejnosti). Alloc. Nunquam fore 15. pros. 1856. 

80. Rimsky papeZ mize a ma sg po- 
krokem, s liberalismem a novyovékou ci- 
vilisaci se smifiti a shodnouti. 
Alloc. Jamdudum cernimus 18. biezna 1861. 


Dopisy. 


Z Klatov 18. ledna 1865. 
(Oprava chramu.) 

Je tomu asi tri nedéle, co vybor mésta 
naseho povolil obuoveni byvalého chrému 
Dominikanského pri zdejSim gymnasiu, 
ktery pres 70 let zavten neslouzil sluzb4m 
Bozim, ale byl vojenskou zdsobérnou. Od 
mnohych let tlacil na obnoveni kostela toho 
velebny p. Vac. Sanda, jenz byl drahné 
let tiditelem naSeho gymnasia, ale nikdy 
nemohl proniknouti hlas jeho, aZ koneéné 
dokonan u nds minuly rok s tim umyslem, 


| Ze letos hned s jara poéne se zevnéjsi 


oprava kostela, ovsem nebude to tak hned, 
aby téZ vnitr byl k sluzbam Bozim za- 
rizen, neb schazi k tomu hlavni vée — 
totiZ penize ; doufame vsak, ze ndm Bth zbudi 
dobrodince, jenz by slechetné toto predse- 
vzeti pomohli ve skutek uvésti. V_ éele 
takovychto spanilomyslnych dobrodinet jiz 
stoji nejdistojnéjsi nas pan Rep Budé- 
jovicky, obétoval€ 500 zlatych! Bah jemu 
za to Zehne}! 

_  Velice je z toho potésen velebny knéz 
Sanda, Ze tolikaletaé snaha jeho snad bohda 
ve skutek se uvede; a bude tim potésen 
i kazdy rodak nas, Ze svatyné, v nizZ pred 
davnymi lety tranil Beranek Bozi, opét 
vyéisténa a Jemu pyipravena bude za dt- 
stojuy pribytek, a ze tedy nezanikne dilo, 
jenZ se jiz rozpadavat zacéalo. 

Véru, jiz nutno, predejit sesuti starého 
krovu a tudy i vSem moZnym pohromam, 
neb kaZdodenné tolik studujicich musi cho- 
dit okolo a snadno by je mohly cihly dolt 
padajici poraniti. Gymnasidlni kaple je 
velmi skrovna pro Ziky ze vSech osmi ttid, 
i proto tedy zapotiebi yél8i prostrannosti. — 
Pred dvéma lety byl farni nds kostel vnitr 
i zeynitr obilen a obnoven a to jenom Sté- 
drou rukou zdejSich dobrodinct. Jako o 
zavod snazili se i sluzebni prispéti néjakym 
dirkem a dojimavé bylo podivani, kdy% se 
prikroéiti mélo k éisténi podlahy: tu mnohé 


ee 


méstanky a jich dcery nestydély se nositi- 


vodu a myti dlazbu kostelni. Lonského 
roku konala se opét sbirka na obnoveni 
kostela na zdejSim hrbitové a k tomu 
— uéelu ddvdno téz divadlo. Takovymto zpt- 
sobem jevi se u nas duch kresfansky ; kyz 
nam Buh prispéje svou milosti, aby se sv. 
vira vy kazdém srdci a vy kazdém ohledu 
vic a vice rozvijela, pak by snad pominuli 
té% zli éasové, na které sobé i zde stale 
stéZujeme. Jan Janda, zahradnik, 


@ Béana 1. ledna 1865. (Opozdeno.) 
(Sv. Sylvestra. Encyklika. Kard. de Luca, d’Andrea; socha Her- 
kulova. Sv. Otec.) 


V poslednim ¢isle ,,Blahovésta* min. 
roku davaje ¢tenariim a nam dopisovatelim 
»8 Bohem“ dodal jste: ,. Na shledanou v roce 
novém!“ PosluSen tohoto vyzvani Vaseho 
pouzil jsem poslednich hodin louéiciho se 
s nami roku k tomuto dopisu. V8ak ne- 
otekdvej nikdo, Ze bude vypravéti o ho- 
stindch a pripijeni hojném, jimZ se vazny 
prechod ze starého do novyého roku v 
mnohych krajindch oslayuje. V Rimé 
jsem nic podobného nespatril. Za to véak 
byla vyznamenana pamatka sy. Sylvestra 
tim, ze sdm sv. Otec mél ve 4 h. odp. 
»le Deum“ a pozehnani udélil v chramé 
al Gesu, odkudZ proyazen jsa hluénym 
provolanim do Vatikanu se navratil. Po- 
dotknul jsem v jednom dopisu, Ze se mi 
to hlasité volani nelibi, a ze mam za mno- 
hem slusnéjsi uvitani papeze — tiché mléeni 
lidu, jenZ kleée prijima pozehnani zastup- 
ce Kristova. Vsak co platno, od_nékolika 
let ono hluéné pokyikovéni vy Rimé tak 
veslo v obyéej}, ze jsem véera ani jd ne- 
mohl odolati, abych nezyolal s jasajicim 
mnogzstvim: ,lvviva il nostro Pontefice- 
Re“, kterymizto slovy jsem co nehodny 
syn pronesl své novoroéni blahoprani. sy. 
Otci. PapeZové od davnych Gast posledni 
den v roce slavivaji v chrdmé jesuitském 
al Gesu; jestit chram ten zasvécen nejsy. 
Jménem Jezis, a na novy rok kona se 
v ném vyroéni pout, jesto dle evangelii no- 
vorozeny Spasitel v osmy den po narozeni 
svém nazvan byl jménem Jezis. Navitévu- 
jice na konci roku tento chrdm poukazuji 
papezove zjevné ku pramenu véeho blaha, 
ku Kristu, od Néhoz se jediné v roce na- 
stavajicim Ize naditi opravdového pozehnani. 
I kdyz po celém svété hrozi vilka, vy- 
chazi z Rima jen mir a pokoj v Panu. Mir 
tento zjevné hlasd sv. Otec, an judilejni 
odpustky veSkerému kiestanstvu udéluje 
nyni, kdyz jedno desitileti bylo od r. 1854 
spate v némzZ Neposkyvrnéné Poéeti 
Marie Panny za Glanek viry slavné jest 
prohlaseno. A Ze papez% v encyklice své 


hlayni bludy novovéké, apoStolskou Stolici 
jiz ditive zavrzené, nyni opét odsuzuje, 
Gini to zajisté jen v témZ umyslu, aby mir 
a pokoj i v duchu lidském opét mista na- 
leazl. Davno jiz chtél nejvyS88i uditel Cirkve 
por hlasu svého; vSem biskuptim, 

teriz'r. 1862 pri svatoreceni muéeniku Ja- 

onskych v Rimé se nalezali, bylo téchto 
0 vét predlozeno; a ten biskup, jenZ prvni 
se o nich prohldsil, po navratu svém do 
vlasti prvni se odebral na vétnost — bylté 
to slovitny biskup Lavantsky, Ant. Martin 
SlomSek. V Rimé tudiz encyklika nikoho 
neprekvapila, jeSto se po dvé leta o ni mlu- 
vilo. — Za to v8ak prekvapilo kazZdého 
ustanoveni kardinala de Luca za prefekta 
konkregace Indicis. Jesti to jeden « nej- 
dilezitéjsich tradi, protoze prefektu této 
kongregace hlayné prinalezi rozhodnuti o 
tom, kterd kniha neb které bludné uéeni 
mad zapovézeno byti. Od navratu svého z 
Vidné, kde% nunciem byval, nemél kard. 
de Luca Zadného obzvlastniho uradu; Ze 
pak nyni nabyl takové distojnosti, poklada 
se za dobré znameni, jelikoz kardinal tento 
proslul uéenosti i rozhodnosti svou, Byl 
drive profesorem na Sapienze v Rimé i 
radaktorem bohosloveckého Gasopisu. O 
pevné jeho povaze vypravovali mi v Castel- 
lamare tento priklad: Roku 1848 proptjél 
tehdejsi kral Neapolsky lidu_ konstituci; 
pozdéji vsak ji chtél zase zrusiti, a dota- 
zoval se pro upokojeni syého syédomi sy. 
Otce o radu. Pius LX. naridil dvéma vy- 
teénym kanonistim, aby své zdani v té 
véci pronesli; jeden z nich byl de Luca, 
tehdaz biskup v Averse. Aékoliv toto bis- - 
kupstvi nalezi mezi nejvyynosnéjsi vy Nea- 
polsku, a de Luca mohl védéti, ze upadne 
v nemilost kralovu, nicméné vysloyil po 
hlasu svédomi svého zdani své v ten smysl, 
aby kral svobody proptjéené nikoli neod- 
volal. Nevime, zdaz by kral, uposlechna 
rady této, aspon o nékolik let déle byl ne- 
zachoval trin svtj pred témi nehodami, 
kteréz ho zastihly; tolik jisto, Ze sv. Otec 
nahlizeje, Ze de Luca nemtz déle biskupem 
v Averse ztistati, je} svym nunciem v Mni- 
chové ustanovil; pozdéji stal se nunciem 
ve Vidni a kardinalem. — Novinaéri vypra- 
vuji velmi mnoho o ndyktévé, kterou%Z kar- 
dinal d’Andrea uéinil kralevici Piemont- 
skému i Neapolskému Humbertoyvi. Mnozi 
pravili, Ze tento kardinal se vice do Rima 
nenavrati; slySeli pry to od vlastniho otce 
kardinalova. Na nestésti ty% kardinaliv 
otec jiz plnych 20 let odpotiva pod chlad- 
nym mramorem v chrémé dominikanském 
v Neapoli; z toho Ize posouditi, mnoholi 
as pravdy jest v ostatnich okolnostech té 
navstévy, Jak ji noviny ob’irné vypsaly, 


jako na pr., Ze kardinal rozmlouval s kra- 
tickych atd. — Zaddte ode mne zpravy o 
sose Herkula, kterd% nedayno byla nalezena. 
Vidél jsem ji pred tremi tydny; leZelat na 
podstavku blize mista, kde ji nasli, ma asi 
dva sahy zdéli, je celA z kovu ulita, bohaté 
pozlacena a dobfe zachoyald, jen leva noha 
Je ulomena. Znaleové prohlasuji sochu tu 
za jednu z nejslavnéjSich uméleckych pa- 
matek starovékosti klasické, a kladou ji na 
treti misto mezi vsemi pamatkami_ kovo- 
vymi, tak Zeby jen dvé jiné pamdtky se 
nalezaly na svété, kteréy eat ni predéi. 
Neni tedy divu, Ze z mnoha stran, z Fran- 
couzska, Ruska i Anglicka podavali mnoho 
penéz za tuto pamatnost. Vsak brzy ozvalo 
se vubec prani, aby socha zfistala v Rimé. 
Sv. Otee ulozil sboru umélei, aby se o cenu 
sochy té shodli. Usudek jejich vSak nebyl 
ztenéené pokladnici papezské tuze pfizniy. 
Uéinén jest nayrh, aby byla ptedseyzata 
sbirka u vSech, kdo% od Pia [X. dostali 
rady neb jina vyznamendni; k ¢emuz vSak 
sy. Otee nesvolil. Konetné vSecky pfekva- 
pila neoéekavana zprava, Ze ndlezce sy. Otci 
sochu daroval. AvSak papez nedal se &té- 
drosti takovou zahanbiti, nybrz naridil, aby 
nalezci bylo vyplaceno 50.000 skudi, kte- 
rouZto cenu Rusko bylo poddvalo. Odkud 
ty noes prisly, nikdo nevi; pravi se, Ze 
snad kdosi nezndmy daroval je sv. Oitci; 
ale i jest-li to vyplaceno z halite sy.-Pe- 
trského, nemtiZeme se nad jednanim pa- 
peZzovym horsiti. Halir ten neni dan nutna, 
nébr% z dobré vile obétovana, a papez tedy 
neni povinen darctim sloZiti uéty z prija- 
tych dart. Halit ten ma za uéel neodvis- 
lost, éest a slavu Stolice apoStolské ; a ne- 
slouziliz papezZi zakoupeni sochy Herkulovy 
ke cti? Nejsouliz to pravé ty velkolepe, 
éetné sbirky véci uméleckych a starozitno- 
sti, na jejichZto zachovani a zvelebeni pape- 
zové nelitovali ani nejvétSich obéti, neniliz 
to lesk a sldva papezstvi, kteraz co rok 
privadi do Rima tisice cizinch, a nemaliz 
velka Gast obyvatelstva Rimského od téchto 
cizinci svou vyzivu? Kdyby se stal papez 
opét chudym rybdtem, pak by to vyhlizelo 
vy Rimé jako za téch dob, kdeZto papeZové 
y Avignoné sidlili, trava by opét rostla po 
ulicich Rimskych. Sami mate priklad na 
blizku; im byl Mnichov pied 50 lety, a 
tim jest nyni? Kdyz kral Ludvik zakou- 

il kdysi sbirku obrazi do pinakotéky za 
500.000 zl., zapovédél pry pea clin, 
aby nikomu nerekl, zaé kral obrazy kou- 
pil, tka: ,,.Kdybych v herné za jednu noc 
tolik penéz prohral, nikdo by se nad tim 
nehorsil, ale Ze jsem je vynalozil na po- 
klady umélecké, zajisté by mi mnozi za 


evicem 0 vkech dilezitych otazkach poli-. 


45 


zlé pokladali.““ A hledte, nyni m4 Mnichov 
slayné jméno a zvelebené mésto Cité a vita 
co rok na-tisice cizinei, kteri tam k vili 
sbirkim uméleckym pfichdzeji. — Papez 
Urban VIII. (z rodu Barberinif&) dal uliti 
taberndkul do chramu_ sy.-Petrského z ko- 
vovych mfyriZi poztstalych z pohanského 
Pantheonu, zaéez nyni ve ySech cestopisech 
oném stoji malo lichotiva pozndmka: ,,Quod 
non fecerunt Barbari, fecerunt Barberini“ 
(co. neutinili ani cizi neptatelé, to uéinili 
Barberiniové). — Mohl by véak nékdo na- 
mitati, proé papeZ darovanou sochu nepti- 
jal zdarma, aneb proé nedal méné penéz 
za ni? Na to odpovidadm: Nalezce sochy 
neni bohaé a vydal mnoho penéz na pfii- 
prayné prace, neZli se sochy Sokoral a 
neZ ji na vrech zemé vytahli. Odekavalo 
se, Ze sv. Otec se prijde s4m na sochu po- 
divat; posud se to ale nestalo. Sv. Otec 
jest uplné zdrav, neddvno jsem jej vidél, 
an se na yrehu Pincio prochazel, anizby 
se byl o pritvodce svého opiral. Btih nam 
ho zachoye}! K. J; 


Kronika. 


“% Prahy. K prvni duchovenské po- 
radé d, 17.t.m. seSlo se bez mala 70 knézi 
v poslucharné theologické ¢is. 1. Mimo du- 
chovni spravee byli pritomni J. M. svétici 
p- biskup co generdlni vikar, ¢lenové me- 
trop. kapitoly, profesori theologie, predsta- 
veni semindre, fiditeloyé klasternich a ji- 
nych kosteli nefarnich, katechetové stied- 
nich a hlavnich Skol. Stal predsedy byl 
prislusné ozdoben; na stolici uéitelské stal 
ktiz a dvé hofici svice. Poradu zahajil 
JEmin. nejdist. p. kardinal reti v ten smysl, 
ze dnové provincialni a diecesalni synody 
jsou mu milou upominkou, témito pak po- 
radami Ze ma v Zivot uvddéno byti, co na 
onéch snémich bylo prijato a potvrzeno. 
Po té vytknul predmét porady a vyzval 
pritomnych, aby niéeho nebylo tajeno ale 
sméle proneSeno vSe, co k véci prindleZi. 
A ponéyadZ se neslusi, abychom ven vy- 
nédgeli, co divérné bylo povédino, podoty- 
kame toliko, Ze mluveno bylo o kazatelstvi 
plné tri hodiny; a jelikoZ pak nezbyvalo 
éasu k rokovani o druhé otazce, bude po- 
kratovdno v poradé druhé v titery, 31. t.m. 
o 3 h. odp. Predlohou jest uvedeni 40ho- 
dinné poboznosti. 

*_* Alumnt arcib. semindre a klerikt 
feholnich, jen% v nedéli 22. t. m. obdrZeli 
prvni tonsuru, bylo 55. V sobotu o 7 h. 
veéerni ucinil k nim JEmin. nejdtst. p. 
kardinal primérenou reé, a ucini tuto so- 
botu opét k tém, jimZ v nedéli (29. t. m.) 
v domaci kapli své udéli syéceni niZ&i. 


ED 3 ene 


*_* V byvalém chramu sv. Mikuldge na 


Starém Mésté odbyvala se v nedéli 8. t. m. v 
poledne hudebni zkouska, aby se poznalo, ho- 
di-li se velebna tato budova za misto verejnych 
koncerti, ku kterémuz cili chram budoucné slou- 
ziti ma, V_ ,,Slavoji* é 2. podava p. Z. Kole- 
Sovsky zprayu o této hudebni zkousce wu sy. 
MikulaSe dokladaje: -,,Pri této prilezitosti musime 
nase diky pronésti ctihodnym p. P. Jesuitiim za 
tolik velikolepych pamatek stavitelskych. Ve- 
lebny fad tento pfidiiioval se vZdy vSemozné o 
to, aby uméni vSestranné podporoval, umélce do- 
stateéné zaméstnayal a jim napomahal. Vsickni 
chramoyé od nich vystaveni jsou bez odporu dila 
skyostna a nakladna. Nehledic na ySechny krasy, 
maji chramy tyto do sebe té piednosti, Ze jsou 
veskrz dobre a sprayné akusticky staveny... 
Ctihodni OO, Jesuité tomu, jak malo kdo, roz- 
uméli, sprayné akusticky stavéti, a chram sy. 
Mikulase od nich jest vystayen. Jeliko% se pro- 
slycha, Ze se tento krasny chram tiéelu ptivod- 
nimu totiZ sluzbam Bozi vice nenayrati, Gehoz 
jest ostatné velmi litovati, nybrz k provozovani 
koncerttii se upravi, dovolujeme sobé navrhovati, 
aby se yném jenom duchoyni koncerty, oratoria, 
zkousky a koncerty konservatore, zkousky skoly 
varhanické atd, odbyvaly. Kdyz jez byl chram 
ten svému puvodnimu tcelu odnrat, nuge bud 
alespon svatému a vyssimu svéetskému uméni 
hudebnimu vénovan. 

*_* Z Budéjovic. J. M. nejdist. p. bis- 
kup udélil béhem min, roku svatost bitmovani 
na 29 mistech 19.729 véricim. — Na den no- 
vého roku yydal nejdist. p. biskup list k du- 
chovenstvu o yérnosti v povolani a v slayny den 
Zjeveni Pané pastyisky list k véticim o stalosti 
u vire. Na obnovu piaristského chramu Marie 
Panny vénoyal J. M. p. biskup 800 2). 

Ve Vidni zemfel hrabé Hartig, by- 
valy stdtni a konferenéni ministr. V_ po- 
sledni vili své odkézal statni pokladnici 
1000 zl., proto Ze vchazeje z cizozemska 
do Rakouska obmeskdval za nékteré ma- 
liékosti zaplatiti na hranicich clo, aby se 
rychleji dale dostal. Nechtéje ukratiti stat- 
nich prijmii dal zminénou dostatetnou na- 
hradu. Vzdend zajisté svédomitost ! 

Ve Francii dala encyklika podnét bi- 
skupim, duchovenstvu i lidu k skvélému 
osvédéovani oddanosti k sy. Otci. S neo- 
hrozenosti apostolskou odpovidaji biskupové 
jednomyslné p. ministrovi Baroche-ovi, jenz% 
byl zakdzal ohlaSeni papeZského listu okruz- 
niho v ten smysl: Neslusi nam neposlou- 
chati sv. Otce! A k papeZi jakoby volali: 
A kdyby Té véichni opustili, my neopu- 
stime Tebe! Nemdme mista k vyéteni vSech 
téch biskupskych listi a éinf. Snad_po- 
sta¢i, uvedeme-li na ukazku ndasledujici. 
Msgr. Plantier, biskup Nimesky, di v do- 
pisu svém p. ministrovi mimo jiné toto: 


,Jakkoli Vase Excel. o téchto naukach 
smyéli, tolik jisto jest, Ze list (zdkaz) Vas 
is dfivody, na nich% spociva, zavrzen jest 
toutéz listinou, jejiz prohléseni zakazuje. — 
Staini rada Ze ma nad encyklikou rozhod- 
nouti? Tuf mdme véru vzdené divadlo, kte- 
rak protestanti, Zidé, schismatikové, a co 
jeXté nejlepSiho rationalisté zkouSeji, ma-li 
Pius IX. pravo prohlasiti jubileum... Véak 
prihledneme-li k véci blize, jest na biledni, 
ze Vase Excel. nedogla ani milosti ani po- 
volani porozuméti encyklice a seznamu (syl- 
labus). Toto pravo pfislusi jediné bisku- 
tim“ atd. — Z psani arcibiskupa Lyon- 
ského Bonalda vyjimame: ,,Hvangelickym 
pastorim a rabintim jesti dovoleno z kaza- 
telen svyych encykliku vykladati, posuzo- 
vati i zavrhovati, a farati katolickému jest 
zakdzdno, osadnikim encykliku ohlasiti a 
vyloziti a sv. Otce brdniti proti najezdim 
a ttokim pastorii a rabinti.“ 

Z Londyna. JEmin. kard. Wisemann 
se roznemohl nebezpeéné, tak Ze prijal sy. 
eg noe Nebezpeéenstvi posud nepomi- 
nulo. 

Z Rima prinaki ,,Units Cattolica“ na- 
sledujici zpravu. Jisty archimandrita v Bul- 
harsku stal se katolikem. Schismatikové 
obratili se ze msty k vlddé Carihradské 
a vymohli toho lecjakymi pletichami, Ze 
byl uvéznén. Zaddno u velkovezira za jeho 
propu&téni, téZ od vyslance francouzského, 
véak nadarmo. SlySe to sv. Otec naridil, 
by psdno bylo apoStolskému _prefektovi 
v Carihradé, aby jmenem sy. Otce poza- 
dal velkovezira o propuSténi nevinného a 
Pius IX. pripsal sdm ditklivé napomenuti 
prefektovi, aby se véci té viele ujal. Kdyz 
byl velkovezir uzfrel slova psand vlastni 
rukou Pia [X., odvétil: Posud jsem z di- 
vodt' politickych v této zalezitosti nevy- 
hovél zadosti vyslanci nejmocnéjsich statt 
v Evropé; ale Piovi LX. nemohu niceho 
odepritt. 1 rozkazal, aby archimandrita 
hned byl na svobodu propustén a dolozZil: 
AZ budete psati do Rima, napiste, Ze velko- 
vezir Turecka v pokote se uklani nesmrtel- 
nému papeZi, jenZ jediny v Evropé hr- 
dinné se na odpor stayi revoluci. — Svaty 
Otec poselstvim timto velice pohnut poslal 
pamatku dobromyslnému velkovezirovi, jenz 
atkoliv Turek, osvédéil: vétSi oddanost 
k naméstku Kristovu neZ ptemnozi kato- 
lici, jen% se nazyvaji a podpisuji syny Jeho 
Svatosti papeze. 

*—_* Kterak soudt protestanté o pa- 
peaském listu okrugnim? V protest. asopisu 
, Revue,“ ktery v Berliné vydava uéeny pro- 
testant, soudni rada Wagner, stojiusudek 
konservativni strany protest. o encyklice 
papeZské tento: ,Jaky jest suétodéjinny vy- 


re | eee 


znam encykliky této? Ze v tom obecném 
viru, jemu% se klani prepych silnych, opa- 
trnych i sobeti, neozbrojeny pape% jediny 
a nejprv se odvaZil, odkryti pohromu, v 
niZ nynéjSi spoletnost lidska churayi, toté 
svétodéjinny vyznam encykliky od 8. pro- 
since. Papezovani Pia LX. zaujme v dsj 
nach katolického ktesfanstva slavy plné 
stanovisté. Nelzet upirati, Ze katolictyi pod 
timto pepe 'on slaynéjSiho dobylo vitézstvi, 
neZ od stoletis to bylo. Jiz to smélé naii- 
zeni, jimZto Pius IX. zemi anglickou na 
biskupské osady (diecése) rozdélil a arci- 
biskupa do Westminsteru poslal, jen% duke 
yérnych kresfanii okolo sebe shromazditi, 
a duchy odlouéenct opét ziskati mél, byl 
éin vitézstvt. Pak povySeni neposkvrnéncho 
Poéeti P, Marie na nezvratné dogma (véro- 
uéeni) Cirkve stoji za dikaz, ze katolictvi 
v zalezitostech kkest. viry posud vyvoji 
schopno jest. Posléz mucenictvi Pia LN. 
zone vézest Zivota Cirkve jeho. — Na- 
ozenska pochybovatnost a stdtni poroba 
jdou ruka vruce pospolu. Ale lidsky duch, 
jehoz smélost u vybaveni védy z jedné 
nejistoty pada do druhé, davad se konetné 
upoutat tou vétou, Ze rozkoS a podZivani 
statki tohoto svéta jest ¢lovéku cilem: a 
tak yznika mrayni anarchie (bezylddi), v 
nizto kazdy jednotlivec pred utiskem nej- 
silnéjSiho usurpatora (urvalce trfimu) kla- 
néti se musi. Pied takovymto upadkem 
chrant Pius syou kresf. obec spasitelnou 
moct a vaznosti viry. Proto trese se france. 
cisar. On to byl, jen% nebe stéci obmyéslel, 
ale nemtiZe vice; proto také papeZ Pius 
nedayno Francouzskému generalovi ‘¢ekl: 
»Justitia et judicium praeparatio sedis“(spra- 
vediInost a moudrost jest trinu zdklad). 
Jesti -yéru sméSné, kdyZ mnohé malé i 
velké listy (noviny) pozorujeme, kterak Ze 
to poselstvi papeZovo prondsleduji. Papez- 
stvi Ze pry zataéi do stredovéku, pravi 
velké a dic nich malé listy papouskuji. Ne, 
nikoli, kdaravé pripomenuti papezovo jesti 
pokrok, lék proti zakysani, v néZ nas na- 
poleonské pochybnistkdtstvi (skepticimus) 
uvrei obmyslelo! A toto zakysdni jesti to 
predstiedovéké —a kdybychom vonu dobu 
nayratiti se méli, ubéhli bychom v takou 
duSeyni rozhazenost, jaka byla ve svété za 
éasu pohanskych cisari. Od té a takové 
rozptylenosti mysli chrani otec vSeho kre- 
stanstva, papez Pius [X. veskeré lidstvo !* 
— Tak pise organ protestanti v severnim 
Némecku! KyZ by mnozi katolici z toho 
si vzali nauéeni a nabyli k na&i strané pravdy 
a spravedI|nosti. GeZ. 
Z Ameriky. V Bostonu konaji se ve- 
rejné modlitby za téZce nemocného biskupa 
Fitzpatrika. 


Literni oznamovatel. 


*—* | Posvdtnd kazatelna,“ éasopis kaza- 


telsky. Vydava B. M. Kulda, fara Chlumsky, 


kniz, arcib. stiidnik, s mnohymi spolupracovniky. 
Roénik II. Svazek 3. (tinorovy Gili hromniénf) 
obsahuje feci: Na slavnost Odistovani P. Marie: 
Maria vzneSenost svou osyédéila poslusnosti. Na 
ned. V. po Zjeveni Pané: I. Proé Buh zlych 
lidi nechavé mezi dobrymi. II. Dobré jsou boure, 
lepsi vSak pokoj, toho ale nebude — bez viry. 
Na ned. Devitnik: I, NaboZenstvi Zidovské v 
St. Zakoné bylo prayé, a ySeobecnost jest znam- 
kou nabozenstvi prayého, II, O zavisti. III. Vy- 
klad sy. evangelia, Na ned. I, po Devitniku: 
I, Jak se choyati slu’i pred, piri a po kazani, 
aé ma-li slovo Bo#i uzitek prinaset. I. Sila 
kiestanska. Na ned. Il. po Devitniku: Meze a 
pravidla kiesf, samolasky. — Promluva pri své- 
ceni kiiZe na novém mosté v Radidi. Kazani 
instalaéni: Pretézky utad knéze katol. a povin- 
nosti svétené osady k nému. Red pti svéceni 
praporu zpévackého spolku Roudnick¢ho ,,Ripu.“ 
Promluya piri poh*bu manzelky. — Svazek 4, 
(bieznovy) ptinasi na stfedu popeleéni teé: Kiiz 
Pané hlasd yelikost hifchu a povzbuzuje k po- 
kani; pak vyklad sy, evangelia ned. I—lV. v 
posté, téZ o slaynosti Zvéstovani P. Marie. Na 
slavnost sv. Josefa fet: Jak se vyobrazuje sy. 
Josef, a éemu se udime z tohoto vyobrazeni; a 
na slaynost sv. Benedikta: Hledejmez za pit- 
kladem sy. Benedikta statkiiv nehynoucich. Na 
konci tohoto svazku nalezd se pocatek sedmera 
¥eci postnich od Jos. Krejéiho, kaplana Vyso- 
komytsk¢ého, jichéto predmétem jest: ,,JeziS Kris- 
tus pravy Bib.“ K feéem témto pro dobu, v 
které Zijeme, piihodnym a bedlivé sestayenym 
obracime zyetel vel, pp. kazateli. Piedloha prv- 
nich dvou ‘¥eti jest: Jezi8 Kristus jest Buh; to 
dosvédéuje a) vedkeré tvorstvo, to hlasa 6) spa- 
sitelsky Jeho wtitad i veikeren pozemsky Jeho 
Zivot. (V svazku 5. bude pokraéoyani.) 

*—* \Ldska bratrska“ aneb: Ukrutny 
kral a citelny léka¥, Povidka z doby patnactého 
véku pro mladeZ a pfatele jeji. Dle vypravo- 
vani od G. Nieritze vzdélal Josef Pedtirka, S 
obrazkem. Nakladem knihkupectyi B. Stybla 
v Praze 1865. Stran 112. Povidka tato jest 
spisi Nieritzovych svazek 5. 

** | Matice Slovenska“ poctila diplomem 
zakladateli Dédictyi sv. Jana Nep. a sy. Pro- 
kopa v Praze, sv. Cyrilla a Methodéje y Brné, 
té% Matici Ceskou, Moravskou, Ilirskou a Srbskou 
a poslala dotéenym ustavyim prvni dila sya: 
Letopis Matice Slovenskej, y tisicroéna pamat 
pokrestanenia Slovakoy a zayepenia pisemnosti 
slovanskej MDCCCLXIII zalozenej. Roénik pr- 
vy. Z nalozenia prvého valného shromazdenia 
yejZe Matice sostayil Michal Chrastek, tajomnik 
Matice Slov. Mati¢nych spisov ¢islo I. Vo Viedni, 
1864. Tlat Karola Goriska, — ,,Slovensku 


ie 


éitanka.“ Pre nidsie gymnasia sostavil Emil 
Cerny, profesor na kr. kat. vyss. gymn. batisko- 
bystrickom. Diel I. Matiénych spisovy ¢islo 2. 
Vo Viedni 1864. Tla¢ Karola Goriska. — K 
letopisu. prilozena jest Rec, kterou II. valné 
shromazdéni Matice Slov. zahajil JExcel. osy. a 
nejdust. p. Stépan Moyses, biskup_ b.-bystiicky, 
piedsedlan Matice Slovenské. 

* ,Cyrill a Method“ oznamuje, ze bude 
vychizeti trikrat a ,,Slovesnost“ dvakrat za 
mésic. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési PraZzské. 
Vyznamenan jest: 

p. Josef Suchan, farat na Hradediné, obdrizel 
expositorium canonicale. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Frantisek Hska, vikarista a kooperator na 
Vysehradé, za farate do Michle; 

p. Ignac Chlumecky, administ. dékanstvi v 
Mnichovicich, za administratora fary Ondie- 
jovské, 

Uprazdnéné miste: 

Ondejov, fara patron. p. Richarda knizete z 

Kheyenhiiller-Metsch od 12. ledna. 
V diecési Kralohradecké, 


Wyznamenani jsou: 

p. Frant. Gruss, rektor b. seminaie a konsist. 
rada, stal se sidelnim kanovnikem kathedralni 
kapitoly v Kral. Hradci; 

p. Jan Klein, spiritual, jmenovan rektorem bisk. 
seminate ; 

p: Alois Frydek, dr., supl. profes, biblic, stu- 
dium St. Z., spiritualem v bisk. seminaii ; 

p. Jan Traspe, farat vy Roztokach, obdriel 
collare canon.; s, 

p. Frant. Mokrtz, kaplan v Pieloudi, obdrzel 
farni synodalie. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Jan Lauschmann, farat vy Ném. Rybné, za 
farafe do Jasené; 

p. Frant. Leder, fara vy Malé Upé, za fardve 
do Niederhofu ; 

P, Pankrac Drechsel, knéz ¥. sy. Benedikta, 
za koop. do Martinkovic (Marzdorf) ; 

p- Ondiej Nydrle, admin, vy Niederhofu, za 1. 
kaplana do Vrchlabi; 

p. Vine. Kréhn, admin. ve Vrchlabi, za admin, 
do Malé Upy. 

Uprazdnéna mista: 

Némecka Rybnda, fara patron. lib. collat. od 9. 
ledna, do 20. dnora, 

Mala Upa, fara patron. naboz. matice od 10. 
ledna do 21. tnora. 

V diecési Budéjovickeé: 
W Panu zesnuli: 

p. Vine. Janda, fara¥ vy Cetorazi, bisk. notai, 
25. pros. 1864 (nar. 9. biez. 1803, knéz od 
24. srp. 1819); 


p. Vit Cyza, osobni fara na odpot. 31. pros. 
1864 (nar. 21. kvét. 1791, knéz od 15. 
un. 1815); 

p. Jan Kilinger, farat vy Ziroynici, 7. ledna (nar. 
vy Praze-27. ledna 1797, knéz od 15. srpna 
1822). : 

Vyznamenani jsou: 

p. Jos. Zdtka, farat vy Neustupové, konsist. rada 
b, vikai a Skoldozorce st¥idnictvi Jistebnického 
jmenoyan nejvyS. rozhodnutim J. c. k. apost. 
Velié. ddo 3. pros. 1864 inful. probostem v 
Jindiichové Hradci. Kanonicky investovan 10. 
ledna t. r. 

p. Tomas Sladovnik, c. k. polni kaplan 14. 
pés. pluku velkovévody Ludyika Hessenského, 
obdrzel za své zasluzné piisobeni ye vypravé 
Slesvicko-Holitynské od J. c. k. apodt. Velié. 
sttibrny zasluzni kiiZ pro piis meritis; 

p- Ant. Schiel, dékan y Svinech Trhovych, jme- 
novan skuteé. radou bisk. konsistore, a b. 
vikatem a Skoldozorcem stiidnictyi Novohra- 
deckého; _ 

p. Vojtéch Sasek, b. vikat, Skoldozorce a Pica 
Taborsky, jmenovan ordinariatnim komisarem 
na realnim gymnasiu v Tabofe. 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Martin Novdk, far. Suchdolsky, za dékana 
v Sobéslavi; 

p. Karel Miiller, kapl., za administrat. y Suchdole; 

p. Jan Beran, kapl., za administr. v Cetorazi; 

p. Frant. Noska, kapl., za administr. in spirit. 
v Miroticich ; 

p. Petr Kursch, kapl., za admin. y Ziroynici; 

p. Ant. Bruha, kapl., v Miléiné, za administr. 
do Neustupova. 


Uprazdnéna mista: 
Cetoraz, fara patr. kniz. Lowensteina, do 20 un. 


Suchdol, fara patron. kniz, Schwarzenberga, 
do 20. unora, 

Neustupov, fara patron, p. Ant. Rombalda, do 

Ry 10. brezna; 

Zirovnice, fara patron, studij. fondu do 10. biez.; 

Misto duch. sprdvce pti kathed. chramu y Bu- 
déjovicich. Piijem 420 zl. roéné. Zadosti do 
15. dnora k bisk. Ordinariatu s osyédéenim 
kazatelské vymluvnosti v jazyku éeském. 


Listarna redakce. 

Milodary. Half? sv.-Petrsky pro. sy. Otce: 
dp. Vac. Stulc, kanoynik na _VySehradé, rusky 
pétirubl na zlaté, vp. Alois Skampa, administr, 
na Volsanech 6 zl. r. m. K tomu z Gis. I. a 
IL: 13:2). 30 kr. = 19 zl. 30 kr. a zlaty 
pétirubl. 

p. M. V. u. vJ, V potadku na cely rok. 

p. A. T.: Bude vytisténo. 

p. A. D. v S. Odp. listem po posté. 

»K povyjasnéni jistych otazek“ té% pokra- 
covani povidky atd. piisté, pokud mozna, 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
RMedakce: 


v kniz, arcib. semi- 
nari cislo 190—I. 


Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II. 
Nedoéla isla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. 


PLP LPP LPL PLP LLP PPI LI LPP IDO 


»Spravedlinost zvysuje narod, ale hfich bidné Gini narody.“ 


V Praze dne 5. tnora 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


ee 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 4. 


Predplaci se 
v expedici 

i u véech radnych 
knihkuped 

na rok: @ al. SO kr. 

na pilr.: M 21. BO kr. 


Po poste: 
Celorocné: B zl. — kr. 
pilroné: @ I. SS kr. 


“a 


neprodavaji. 
ARR ARRAAELY 


PPAR LAS 


(Piisl. XIV, 24.) 3 
—_—_————— OE 


Pastyrsky list o pap. pijéce. 
Biskupové 


cirkevni provincie Ceské 


vzkazuji knézim a véticim diecési svych 


urchnopastyrské pozdravent a pozehnani 


ve jménu Pané! 


Zivot Cirkve Bozi na zemi jest usta- 
viéné bojovdni. Jakmile Cirkev se obje- 
vila mezi lidmi, bylo ji odpirano od téch, 
jenz Petes dobré vile pokoje nehledali 
a neméli, od nepratel svétla a milosti. A 
smime-li se tomu diviti? Nikoliv. Vdzdyt 
vime, Ze Cirkev k tomu jest zrizena, aby 
élovétenstvo skrze ni vyvedeno jsouc z 
otroctvi hrichu a 1zi y svétle pravdy cho- 
dilo, skutky svétla Ginilo a tou mérou 
dosahlo cile od Boha jemu vytknutého. V8ak 
tim uéinén utok na panovani moci nepra- 
telskych hrichu a ]zi, jenz neodstoupily bez 
odporu, alebrZ uzZeji spojené dotiraji na 
Cirkey Bozi, aby ji, by mozna bylo, zniéily 
a pak samy a bez prekazky panovaly na 
zemi. V tomto usilovdni nalezly mocného 
spojence v zlych vasnich nai pokazené 
prirozenosti, jenZ upustiti nechce od hrichu 
a tudiz ani ode 1zi, kterd hrich omlouva a 
vymlouva. Nemize tedy Cirkev na této 
zemi nikdy byti bez boje; ménif se béhem 
éasu toliko zptsob bojovani. 

Za nasich dni obratil se boj, aékoliv 
ve vsech jinych oborech téz zuri, obavlasté 
proti stredu Cirkve, proti posvatnému sidlu 
veleknéze, jemuz vécny Kral vykoupeného 
lidstva jakozto naméstku Svému odevzdati 
racil spravu kralovstvi Svého na zemi._ Pa- 
peZstvi ma zruSeno byti, tent jest posledni 
a nejvy&si cil vSeho nepratelského usilovani. 
Coz kdyby se podarilo, byla by s trvalym 
padem papezstvi jednim razem zdrcena 1 
Cirkey, kterdzto z vile nebeského Pana 


a Mistra spo¢iva na papeZzstvi jako dim 
na skale. 

Viak Ze k tomuto konci nepratelé Cir- 
kve sméruji snahami svymi: to zrejmé vy- 
znati podnes si netroufaji, alebrZ snaZi se 
tyto tajné zamysly své lzi a pokrytstvim 
zakryti pred lidmi kratkozrakymi a méné 
vzdélanymi, aby pak cile svého tim jistéji 
dosahli. 

Kralovstvi Kristovo na zemi jest ovSem 
nejprve a vlastné kralovstvi duchovni, kte- 
rézZ narody vSech zemi a jazyki v jednotu 
viru ma shromaZditi, spojiti a ve viech 
pripadnostech, jakym krdlovstvi tohoto svéta 
jsou vystavena, chrdniti aZ do skondni 
svéta, vychovavajic je pro krdlovstvi Kri- 
stovo na nebesich. VSak nicméné postaral 
se v proz¥etelnosti své neviditelny Pan 
Cirkve a pisobenim jeho kresfansky svét 
o to, aby postaveni ndméstka Kristova, jenz 
jest hlavou veskeré Cirkve, poji8téno a 
usnadnéno bylo tim majetkem svétskym, 
které se nazyva Dédictvim svatého Petra. 

Proti tomuto majetku aneb panstvi ridi 
zurivi ndhonéi prevratu zradué své utoky. 
Tohoto uzemi usiluji bezboZné umeniovati 
vie a vice, aby je papeZi koneéné na dobro 
vyrvati mohli. Rkou, Ze emai svétské 
nema nic spoleéného s uradem duchovnim, 
kteréhozto ufadovani sv. Otce nikdo pry 
se nedotkne, on Ze jenom ma sproétén byti 
starosti o éasny blahobyt nynéjSich svych 
poddanych. 

Naproti tomu haji a brani sv. Otec 
Dédictvi Petrovo stateéné a neoblomné, a 
to vsim pravem. Nebo aékoli kralovstvi 
Kristovo neni z tohoto svéta, jest predce 
na svété tomto, s nim spojeno, v ném trvati 
a pisobiti ma. Nevyméril ovSem sdm_ne- 
besky Zakladatel Cirkve ndméstku svému: 
na zemi éasného majetku, On ziistavil péci 
tuto véticim. Neméli ovSem prvni papezové 
zidnych pozemki, neb vime, Ze za onéch 
dob papezstvi bylo branou k smrti muée- 
dnické. Viak co papeZzi za Gast ndpo-. 

4 


nie bO- sa 


tomnich vénovdno na statcich Gasnych, to 
mu prindlezi pravem plnym a svatym, tak 
ze prava vétsiho ani byti nemtiZe. 
Nebylot, co papezovo, vydobyto Isti 
neb nésilim, nikoliv; znenaéhla povstal a 
gzrostl cirkevni stét z pomérti distojnosti 
papezské a béhi Gasovych v Italii, jakoz 
i darovanim z dobré vile, a co takto na- 
byto, bylo ve vSech boutich véké minulych 
zachovano témér bez zmény. Jakoz uzna- 
vaji vsickni nestranni déjepiscové, ano i ti, 
jenZ sale s nami v Cirkvi, jest papez 
pinem Rima plnym pravem, a to tim vice, 
jeStoby bez ného Rima vice ani nebylo, a 
nemtizZe Zidné knize a Zidny narod v Evropé 
vykazati se vétSim pravem k uzemi svému 
nezli papeZ k stdtu cirkevnimu. JizZ ale 
ujimaje se tohoto uzemi svého naproti privr- 
zencim prevratu ujima se prava, a pravo 
aby vitézilo a vrch mélo vsude a vadycky: 
na tom zdleZeti musi vSechném bez rozdilu. 
Vsak papeZ ani nesmi’ tohoto prava 
svého se vadati, kdyby i chtél. Nebo co 
v drzeni ma, jest majetek posvdtny, Dé- 
dictvi Petrovo, a nendleZzi jemu, nybrZ 
Cirkvi, jejiz hlavou on jest. Co papez v 
drZeni ma, naleZi veskerenstvu véricich, 
jichZto nejvySSim pastyrem on jest a jenZto 
s nim spojeni slovou a jsou Cirkey; protez 
svatou vazdn jest prisahou: aby v&ée, co 
byl z rukou predchtded svych prijal, nezten- 
éené a nezkracené zistavil svému nastupci. 
Na zachovani cirkevniho statu rdlexi 
koneéné véricim po celém oboru zemském 
rozptylenym: Zadat to jejich vlastni blaho. 
Nebot svobodna a samostatnd musi byti 
hlava Cirkve, ma-li volné vykondvati povin- 
nosti svatého tikadu svého. Slovo Bodi arcit 
nemtize byti uvdzdno, jak di apostol; i u 
vazbé av okovech povznesl by nastupce 
knizete apoStolského hlasu svého za pravdu 
a pravo s neohrozenou mysli a neoblomenou 
silou; avSak nebylo-li by jemu ztizZeno ve- 
deni svatého jeho uradu, nebyla-li by zvi- 
klana divéra a poslu’nost ndrodi, by pa- 
pe% zavislym byti mél od nékterého vladare 
svétského? A kdo medle vypoéte Skody, 
kdo ty hrozné nasledky, jezto by povstaly, 
kdyby uvolnén a koneéné zru’en byti mél 
svazek, jen% stddce poutad k nejvy$Simu 
jeho pastyri? Avéak k tomuto uvolnéni a 
koneénému zruseni duchoyniho véticich spo- 
jeni se svatym jejich Otcem bez pochyby 
sméfuji ti, jenZ k loupeZivym najezdim 
na cirkevni stat podnécuji, jako% i ti, jen% 
jim pochvalu tleskaji a verejné provolavaji. 
Ale uskuteénéni takovychto bohaprazdnych 
zimysltii byloby uplnym vitézstvim proti- 
vnikti kfresfanstvi a zdhubou Cirkve. 
ProéeZ s velikym upokojenim, s radosti 
svatou a hrdosti spravedlivou pohlizeji kato- 


lici véech kon%in zemé na svého sy. Otce, 
jen% jako skdla ve zbourenych vindch stoji 


/nepohnuté nedavaje si vynutiti nizddnym 


———————— ee ‘ 


zptisobem svoleni k loupedi jizZ vykonané 
a novému loupeZeni stateéné se protivuje. 
Jeho proslula odpovéd: ,,Non possumus (Ne- 
miZeme)“ vyfknuta od knizete apoStolského 
a zaéasté opakovand od jeho nastupet po- 
vzbudila a povzbuzuje k divére a vytrva-. 
losti vSech téch, kdozZ slySice o domnélych 
vitézstvich naSich protivniki nepozbyli v&i 
mysli a nadéje. 

Viak jakkoli nezvratna jest stateénost 
Pia IX., nicméné velika jest té% jeho skli- 
éenost. Kdyz za prynich dnt krestanstvi 
prondsledovani, ustrojené proti Panu a Mi- 
stru, od Ného se obratilo proti mladistvé 
Cirkvi, vztahl Herodes ruce, aby suzZoval 
nékteré z Cirkve. I zabil Jakoba, bratra 
Janova, metem. Vida pak, Ze se libilo 
Zidim, dal zajmouti i Petra. Byli viSak 
dnové slaynosti velikonoéni. Proée% Petra 
jatého vsadil na ten Gas do Zaldte a dal 
jej Styrem Stverniktiim vojaki k ostiihani, 
cht&je po velikonoci vyvésti je) lidu. Tim 
zpisobem byl tedy jiz tehdaz utok ucinén 
na Cirkev a sice na hlavu jeji: pastyr be- 
rankii a ovei upél v Zalari a v retézich k 
smrti jsa uréen. A co tu medle G¢inila 
kéestanské obec? Kniha Skutkai apoStol- 
skych uvadi to slovy: Petr osttihan byl v 
zalari. Od Cirkve pak se dala modlitba 
hez prestani k Bohu za néj. A aj, Boh 
Boutal andéla svého a vytrhl Petra z ruky 
Herodesovy a z vieho oéekdvani lidu 2i- 
dovského. 

V_ podobné tisni upi na& sy. Otec, 
Pius [X., a jako tehdaZ% prvotni obec véri- 
cich v Jerusalémé pozdvihuje nyni Cirkey 
po celém oboru zemé, mezi vSemi ndrody 
a po vSech konéinach roz8itenda rukou svych 
k témuZ Bohu snazné prosic a divérné 
oéekadvajic, Ze Jeho ramé, které neni ukra- 
ceno, zajisté pomtze v éas prihodny. K 
témto obecnym modlitbé4m za_ stisnéného 
sv. Otce pfipojili jste se také Vy, Nejmi- 
lejSi, k slovu a vyzvani NaSemu i puzeni 
jsouce téZ hnutim vlastniho srdce. K Bohu 
se utikame, a kam jinam méli by véfici 
Kristovi nejprve obraceti zraki svych, ne-li 
k oném vysostem nebeskym, odkud pomoc 
prichazi? A za koho méli bychom se vice 
a vroucnéji modliti neZli za papeze? On 
jestif nejvyS8i pastyr, jenz stoje v éele 
ostatnich pastyrtii pase stado Kristovo, nage 
duSe nesmrtelné, a my bychom neméli jej 
nejprednéji porouéeti do ochrany Bozi? On 
jestif nas duchovni Otec, jen% potteby véech 
nds v srdci svém veleknézském nosi a Bohu 
prednasi, a my ditky jeho neméli bychom 
tolikéZ rukou svych povandseti k Bohu 


es, 


prosice za néj? On jestit hlava, my udové; 
trpi-li blava, trpi téz kaZdy ud, a my by- 
chom nechtéli uéastenstvi miti vy jeho blahu 
a hori, v jeho radostech a strastech? Za- 
jisté nete¢nym, lhostejnym ku krdlovstvi 

o4%imu byl by ten, kdo by se nestaral o 
dobry a zly osud ndméstka Kristova na 
zemi, kdo by se nemodlil za pastyfe, je- 
muZ nejprve a nejprednéji byl svéren. V 
souzeni premnohém jsa postaven modli se 
Pius, a my bychom nechtéli modliti se s 
nim? On Zdda toho na nds véelikou vaz- 
nosti nejvySsiho knéze, on prosi o to se 
vsi laskavosti otce, a my bychom sméli 
jemu toho odepfiti? Cely sv&ét modli se s 
nim a my bychom méli byti jedini nemo- 
dlici se s nim a za néj? 

JakozZto biskupové duSi Va%ich nemi- 
zeme jinak, neZ napomenouti Vis opét a 
dutklivéji, abyste se modlili za sv. Otce 
tim vrouenéji a staleji, tim vice dodrzZuje, 
mnoZi se a roste jeho souzeni. 

V8ak mysl, kterd horlivost svou osvéd- 
éuje modlitbami za sy. Otce, povznese se 
téz k prislusnym éintim, aby pomohla, po- 
kud miZe. Jako nasi modlitby potiebuje 
sy. Otee i uéinlivé podpory. Pro osobu 
svou potrebuje malo, ale zbaven jsa pre- 
mnohych a nejvydatnéjsich kraji svych, 
nemiize z toho mala, co mu zbylo, zapra- 
' vovati mnohé ty vylohy, jaké spojeny jsou 
se spravou Cirkve a vlddou statu. Nabozné 
a ghmatinins ustavy, jichZ velky jest podéet, 
dovolavaji se jeho stalé péte a nezkracené 
podpory, tolikéz uéinéné smlouvy a zavazky, 
aby vérné a v éas byly plnény: vse tak, 
jakoby nic nebylo odtrzeno a vzato a ja- 
koby sv. Otec posud byl v plném dréeni 
veSkerého stdtu cirkevniho. Z téch a ta- 
kovych pritin ma zapotiebi prispéni an 
stredky éasnymi, kterazto potreba nejbo 
néji se dotyka jeho Slechetného srdce. Da- 
myslna a obstownd laska pravovérnych vsech 
zemi a ndrodi podala jemu ovsem dart 
svych halitem sy.-Petrskym, a obzvlasté 
vérni katolici z Italie revoluci zachvacené 
a hrubé zpustoSené hojnymi prispévky svy- 
mi ukazali pred celym svétem, Ze oni ne}j- 
rednéji maji za povinnost svou, lééiti rany, 

teré jejich krajané byli zasadili. I Vy, 
Nejmilejsi, otevreli jste k slovu nag’emu 
srdce i ruku, prindSejice milodary své pro 
sv. Otce. Hojné poZehndni Bozi, JenZ vidi 
halit vdovy i dary bohdée, bude Vam za 
to odménou hojnou a to tim vice, im méné 
ustavati budete v dobrém a zadsluZném dile 
tomto. 

Ale za téchto mnohondsobné stisnénych 
dni, v nich% cena penéz a béh obchodu 
neustale se kolisaji a méni, vystupujice a 
klesajice, a ponévad% o daru z dobré vile 


est-. 


neda se napfed uréiti, mnoho-li obndeti a 
jak dlouho se davati bude, nemiize jediny 
alit sy.-Petrsky nikoli byti bezpeénym ru- 
kojemstvim, Ze zapraveny budou potteby, 
k jich% uhrazeni s velkou laskou a mysli 
obétovnou se skl4d& k nohdm sv. Otce. S 
téZkym srdcem odhodlal se tedy sv. Otec 
v peyné dtivéte v nezvratnou prichylnost 
krestanskych narodi a jich stdlou oddanost 
k Stolici apoStolské, kterdzZto divéra nikdy, 
ani v nesnaézi nejhorSi ho neopustila, vziti 
utocisté své k ptijéce, jejiz bliz8i okolié- 
nosti niZe jsou udany. 

Jiz pak, Nejmilejsi v Panu, kdo medle 
mél by se v ptijéce této ochotnéji a horli- 
véji zuéastuiti, nezZli katolici, ditky sv. Otce, 
jenz védi, kdo k nim vola ve své nouzi a 
jakou to spravedlivou a svatou vée podpo- 
ruji, Ginice, k Gemu jsou vyzyani? Jiz ta 
ucta k sy. Otci, jakou zajisté vSickni Zivite 
v srdci svém, v némzZ vira a laska vévodi, 
a dileZitost véci, kterouZ on zastava, musi 
vas pobddati, abyste jako o zdvod s kato- 
liky jinych zemi a jazykt horlivé a radostné 
se hladsili o podil v této ptijéce. Dale 
pak vite, Ze uéinénym smlouvam a zavaz- 
kim dosti éini ten, jenZ stoji v Gele Cirkve, 
které slibeno jest trvani vétné, Cirkve, jen% 
jest Bohem ustanovend strazkyné véeliké 
pravdomluynosti, viry a vérnosti. Vite, Ze 
sv. Otec k této pijéce se odhodlal jen proto, 
ponévadZ posud vérné stal a i pristé stati 
chce k povinnostem a zdvazktim spojenym 
s celym stdtem cirkevnim, aé jeho vétSi 
éast nyni v drZeni vice nema. Vira vase 
nepochybuje o tom, Ze Zadoucim téa- 
stenstvim v této ptjéce vykonate skutek 
Bohu mily a zaslugny, jeSto s Géasnymi 
uroky ponese téZ vééné. 

Ponéyadz toto nahlizite a uznavate, ne- 
mame zapotrebi siriti slov, abychom Vas 
k tomuto dilu povzbudili, alebrz oéekavame 
od Vaki éasto osvédéené lasky, Ze vyzvani 
sv. Otce s radosti a horlivé zadost udinite 
a Gast jméni, které Vim Btih k spravedli- 
vému sprayovani svéril, ochotné vynalozite 
k Jeho cti a k prospéchu Jeho fiSe na 
zemi, védouce, Ze tim statek Vas dojde 
ochrany a zastity Nejvyssiho i Jeho poze- 
hndni. V této divére udélujeme Vam z 
plnosti srdce vrehnopastyrské poZehnani, 
a poZehnani toto zistan. s Vami.vzdycky. 
Amen. 


Dano o slaynosti Narozeni Pana a Spasitele 
naSeho 1. 1864. 

Bed?ich, kardinal a arcibiskup Prazsky. 
Karel Boromejsky, biskup Kralohradecky. 
Augustin Bartolomé), biskup Litométicky. 

Jan Valerian, biskup Budéjovicky. 
4* 


eas ER 


Dodatek. 


Ohledné pijéky, kterou sy. Otec vlastno- 
ruénim listem danym dne 26, brezna t. r. uza- 
viiti se odhodlal, uvadi k. arcib. konsistor yv 
znamost nasledujici blizsi ustanovent. 

1. Pajéka mA obnaieti 465.000 timskych 
dolari Gili 2,500.000 franki, co dluh Ipéti na 
statu cirkeynim a 5 ze sta na strib¥e zuroko- 
vyana byti. : 

2. Vydaya se y dluZnich upisech znéjicich 
na ylastnika upisu (au porteur) po 100, 500 a 
1000 franki. Za 100 frankii bere se 45 al. 
rak, mény. 

3. Vyplaceni uroki (kuponi) déje se po 
pulletnich Ihitach, dne 1. dubna a 1. fijna 
kazdého roku podle libosti majiteli dluznich upist 
y hlaynich mistech Evropy: vy Rimé, Neapoli, 
Paiizi, vy Bruselu, Antverpenach, Amsterodamé, 
vy Londyné, Dubliné, Frankfurté nad Mohanem, 
ve Vidni, Praze, Mnichoyé, Berliné, v Luzernu, 
Madridé a Lissaboné. 

4. K umoyeni dluhu udinéna jsou primétena 
opatreni rocitym splacenim 2 procent a jinymi 
prijmy vykazanymi fondu umofoyacimu. 

5. Nad to maji dary, velikomyslné poda- 
vané sy. Otci co halit sy.-Petrsky slouziti téz 
k tomuto Uéelu, jakoz i k rychlejsimu a snad- 
néjsimu vyplaceni uroki a z téch%e dari maji 
se sejiti potrebné penize v rozli¢énych téch mé- 
stech, kde se yyplaceni uroki déje. 

6. Losem se urtuje, které dluzni upisy maji 
vyplaceny byti. Losoyani toto diti se bude od 
r. 1865 v éervenci kazdého léta vy Rimé, Vylo- 
sované dluzni upisy budou se vyplaceti 1. tijna 
kazdého roku a sice po libosti yé¥iteli vy téchZe 
méstech, kde té% uroky se vyplaceji. 

7. Uéastni ci maji sloziti pti subskripci (upisu) 
celou upsanou su mu, zaceZ zdarma dostanou polo- 
letni kupon (poukazku na troky), jenz d. 1. 
dubna t, r. vy placen bude, 

. Rozumi se, Ze se mohou téZ mnozi spo- 
jiti, aby spolecné ziskali jednoho dluzniho upisu. 

9. Pédti o s ubskripce vzal na se velkoobchod- 
nicky dim Maur ice Zdekauer-a v Praze (I—400). 

10. Téz konsisto¥e se uvoluji subskripce 
prijimati a pp. subskribentim davati potyrzeni 
prijatych pe néz a dodati jim dluzni upisy. 


y yr 
Rok cirkevni.*) 
v 
Doba velikonocni. (Cas piripravny.) Knézsky 
urad Jezgise Krista. 

V narozeni Pané o bjevilo se krélovstvi 
BoZi na zemi; ytélenim jednorozeného Syna 
Boziho Pana nakeho Jezike Krista pocatek 
vzalo vykou peni naSe. V nastdvajici pak 
cirkeyni rok slayi se velepamatna a pfe- 


*) Viz ,Blah.“ roé. XIII. (x. 1863) dis. 38-36. a 
roc. XLV. (x. 1864) str. 2. 22. 


$fastnd ona doba, kdy Pan JeZi8 Kristus 
co nejvy$8i knéz nového Zakona obétovav 
se za nds na k¥izi, vykoupeni naSe doko- 
nal, nové krdlovstvi Bo#i. zalozil a smrti 
svoji zpeéetil. ,,Ponizilf sebe samého, uéi- 
nén jsa poslus’nym aZ k smrti, a to smrti 
ktize. Protoz i Bth povysil Ho, a dal Jemu 
jméno, které% jest nad vSeliké jmeno“ (Fi- 
lip. II, 8. 9.) — tof jest obsah a vyznam 
svatkii velikonoénich. Slavi se nejvétki 
ponizent ale i nejvétSi povysent Pana Jezixe 
Krista. 

Jako uvedend slova sv. Pavla nazna- 
éuji Ginnost JeziSe Krista v tomto kruhu 
cirkevniho roku, tak mfiZeme my svojz Gin- 
nost zahrnouti v nasledujicim vyroku téhoz 
sv. apostola: ,Obnovte pak se duchem mysli 
své, a oblecte Glovéka nového podle Boha 
stvorencho v spravedlnosti a svatosti pravdy.“ 
(Efes. IV, 23. 24.) Jezis Kristus hotovi 
se k dokondni dila syého vykupitelského, 
nastupuje bolestnou cestu utrpeni, aby sma- 
zal vinu a trest, a obnovil pokoleni lidské, 
jeZ bylo v Adamovi kleslo. — Na té cesté 
musime Jej provazeti; rozjimati o priciné 
bolestué Jeho cesty a horkého utrpeni; mu- 
sime nahlédnouti do srdce svého, zda-li vise 
v porddku, vstoupiti s Jezisem na Golgothu, 
abychom, jako On tam zemfyel za hiichy 
nage, i my umfeli hrichu, a s Nim povstavse 
k novému Zivotu a posvéceni jsouce milo- 
sti Jeho, uéastnymi se stali spravedlnosti a 
milosti, ovoce to vykoupeni. 

K dosazeni tohoto cile chee nam Cir- 
kev svat’ ndpomocna byti v svatopostnim 
case. Radi a prikazuje nam modlitbu, nd- 
boZné rozjimadni, past, mrtveni sebe, kajic- 
nost, jakoZto nejvhodnéjsi pripravu k du- 
chovnimu obnoveni, ku povstani z hrichu. 
Uvazujic velikost a téZkost provinéni, za 
kteréZ Bath sim v obéf smirnou dati se 
musil, a chtic véticich ku vét%i skrouSe- 
nosti a horlivéjSi kajicnosti povzbuditi: za- 
haluje se sama v roucho smutku a kajic- 
nosti. Pri msi svaté na nedéle a vSedni 
dny v posté odiva se v me&ni roucho barvy 
fialové; oltdte se zahaluji, pri m$i na ne- 
déle a dny postni umlkne radostny chvalo- 
zpév_ ,Gloria,“ islavné ,,Alleluja,“ které se 
v adventé av dobé vanoéni ozyvalo, umlkne 
az do slavného dne vzkriseni Péné. 

Ptist jest prastaré ustanoveni a saha 
az do éast apostolskych; slova sy. apo&tola 
Pavla v 1. ku Korint. V, 7.: ,, Vyéistte kvas 
stary“ atd. ukazuji na pfripravu kYestant 
k hodu BoZimu velikonoénimu; z téchto 
slov také vysvita, Ze jiZ apo&tolové s véri- 
cimi slavili vyro¢ni pamatku tajemstvi smrti 
a zmrtvych ystani Pané. Ptiprava Gili past 
pred svatky velikonotnimi nebyl na véech 
mistech stejné dlouhy; na mnohych mistech 


="53 == 


trval sedmdesdt dnt, jinde Sedesdt; v mno- 
hych krajindch padesat neb jenom ttyricet 
dnt; odtud latinské pojmenovani nedél: 
Septuagesima (Devitnik), Sexagesima atd. 
V Sestém stoleti zaveden vy zdpadni cirkvi 
pust ctyfceti dnu; ale ponévadz% v ten Gas 
pada Sest dni nedélnich, na které se pfist 
nezachovava a proto pak zbyvé jenom Sest 
a tticet dni, nafidil jiz papeZ Rehor Ve- 
liky, aby k doplnéni étyriceti dni zatinal 
svatopostni as stredou pred prvni nedéli 
postni. — 

Cely tento éas priprayny Ize rozvrhnouti 
na tyry oddily, a sice: A) éas od nedéle 
»DVevitnik* az ku popeleéni sttedé; B) sva- 
topostni Gas v pravém smyslu. Do tohoto 
éasu pada C) nedéle ,,smrtelna,“ D) svaty 
tyden*) se svyymi dojemnymi obrady. 


A) Nedéle ,devitnik’’ a éas po devitniku. 


»Devitnik* slove tato nedéle pro to, 
%e mezi ni a velikonotnim hodem BoZim 
lezi devét téhodni. V tomto éase nas Cir- 
kev svata vola, vyzyva, abychom kralovstvi 
Bozi, kterého% zalozeni pamadtka o veliko- 
nocich se kona, v sebe pfijali, a jizZ nyni 
hodné pfripravili se na cestu, po niZ Pana 
Jezise nasledovati budeme, odreknutim se 
svétskych radovanek, a sebranim ducha 
i mysli k uvazovani nejvys dilezitych pravd 
a tajemstvi naSeho sy. ndbozenstvi, zakla- 
di to a podminek obnoveni naseho. 

V cirkevnich hodinkach Cte se prvni 
kniha Mojzi$ova s prislusnymi vyklady sv. 
Otei. Hned na zaéatku vypravuje Mojzis 
o stvoreni Glovéka, o blazeném nadpfiro- 
zeném stayu a koneéném jeho cili. Véak 
élovék zhreSil, nedoSel cile svého, a poné- 
vad% Bah cile toho nikoliv nezménil: mame 
my zapottebi obnovent, a toho se nam do- 
stalo-skrze JeziSe Krista. Vznesenost na- 
Seho cile, vina a pobloudéni nase, konetné 
obnoyeni a potteba jeho, — tof predmét 
ndboZného rozjimdni, k némuzZ nas Cirkev 
sy.-u prostted hluku svétského vyzyva. — 

Epistoly a evangelia na nedéli ,devit- 
nik“ a ndsledujici dvé nedéle, jakoz i cely 
obrad meSni k tomu téZ cili sméruji. Jako 
na nedéli prvni adventhi Cirkcv sv. nds 
vol4, abychom se pfYipravili na pristi kra- 
lovstvi BoZiho: podobné i evangelium na 
nedéli ,devitnik“, predstavujic nam, kterak 
Kristus Pan v rozli¢ény Gas vychazi, aby 
najal délniky na vinici svou, t. j. aby pri- 
jal nové udy do Cirkve své, vola4 k nam, 
abychom neydhali vstoupiti do kralovstvi 
Boziho. Hlas ten ma vzhledem na dobu 
roku cirkeyniho také ten smysl a vyznam: 
abychom s Kristem Panem nastoupili ce- 


*) Vin Blah.“ roé. XIV. (r. 1864) str. 115—120). 


stu utrpeni a po ni jdouce pripotteni byli 
k blaZenym vyvolenym. Pryni a druhd ne- 
déle po devitniku maji v nds upeyniti imysl 
nasledovati Krista na Jeho cesté bolestné. 
,Vstupujeme do Jerusalema,“ pravi Pan Je- 
“iS o sobé v nedélnim evangeliu — hle 
napomenuti, kam a za kym _ ubirati se 
mame. — 

Tri dny pred popeleéni stredou odda- 
va se svét hlnénym radovankém; ne tak 
Cirkev svaté. Na mnohych mistech jest 
zavedeno, Ze v kostelich se vystavuje k 
verejnému ucténi nejsvétéjsi Svatost. Tim 
se nam pripomina vaznost a dulezitost doby, 
ktera nyni nastavd. O nepripustmeZ, aby 
mysl nase v hluku svyétském utonula a od 
Krista se odvratila. Kristus hlasd s vySe 
trinu lasku, ktera pro nas trpéla a na 
smrt Sla; za svou lisku Zddé nasi lasku, 
chee nas vsecky pritahnouti k sobé, aby- 
chom s Nim ve&li v utrpeni, a s Nim pak 
vysli vzkiiseni k novému Zivotu. (Pokraéoyvani.) 


O pokroku.”*) 


Znam slovo vzdcné, mocné; kterézZ, 
bylo-li vysloveno, uchvacuje nds ¢arovnou 
moci. Jest to slovo pokrok! Ano, slovo 
»pokrok* zakotveno jest hluboko v élovéku. 
Tohoto rozvoje, tohoto vyvoje vekkeré své 
bytosti, nejvnitiéjsiho sveho Zivota, ZaddAme 
si vSichni vesmés, jakoZto prvni podminky 
svého byti. Neb kde Zivot, tam i pokrok; 
od rostlin v poupé av kvét se rozvijejici 
az k veleduchu, jen% co den novych zplo- 
zuje idei, novych tvori nazort, vsude 
pokrok. 

Avsak tim to, Ze pry Cirkev na odpor 
se stavi pokroku, Ze pry Cirkey zda se 
byti nepritelkyni pokroku? Véru, tof pre- 
chytre ustrojeny utok: Cirkev prohlaSuji za 
nepritelkyni pokroku, t. j. vydavaji ji za 
nepritelkyni toho, co jest v Glovéku nej- 
hlubsiho, nejvyS8iho! By tomu v pravdé 
tak bylo, inusili bychom odstoupiti od viry, 
vylouéiti se z Cirkve. Kdo jest muz, komu 
pravda nade viecko, kdo véren svému pre- 
svédéeni, ten by musil ,s Bohem* dati 
Cirkvi, — a byt 7% srdce nad tim pukalo. 
Avéak neni tomu tak, nikoliv! Jestif idea 
pokroku obzvlaStné a vyhradné idea kyre- 
stanska. Ctéte Marka Aurela, (,,T@v ods 
éavtov. L.s.), Seneku (De ira IIL. 26. I. 9.), 
Cicerona (De Republ. 3.), Juvenala (Satir. 
XII. 19. seqq. XV. 70. seqq.), vSechny ty 
muze, jich% tkolem bylo, sebrati a shrnouti 
vysledky vyvoje své doby: zda% mluvi o 
pokroku? Nikoliv! Zoufalost, ta jim zbyva. 


*) Reé dra. Hettingera ve valné schiizi jednot katol. 
ye Wiircburku dne 12. zati 1864, 


— 54 — 


Vysvétluji a objasiiuji naém uplny Hpadak 
veSkerych politickych, mravynich a spoleéen- 
skych poméri, Pravit Juvenal, ,Ze bidné 
lidi jen a trpasliky zplozuje nyni zemé, 
tak Ze spatti-li je néktery bih, se odvra- 
cuje a jim se posmiva.“ — Délo se tak, 
ne Zeby stary svét nevérnym se byl stal 
svym zdsaddm, ne Ze by byl vice necéerpal 
ze svych zdsad Zivotnich? nikoliv, nybraz Ze 
zasady své vycerpal. Obor a ukol Zivota 
byl od prvniho zaéatku obmezeny ndrodni. 
Simé dobrého a pravého, zachovavajiciho 
a svéZiho, jsouc prilis slabo proti tizi a 
spousté bludu: bylo pohlceno povodni zlého ; 
stary svét proSed vSechny vrstvy prezil se. 
— Nastoupilo kfesfanstvi, prijalo ideu po- 
kroku; Cirkev byla to, v niZ nejdtiv idea 
ta se objevila, v ni nejdtiv byla vyslovena. 
Mohla pak i zastupitelkyni té idey se stati; 
neb ddan jest ji ideal, ideal svrchovany, 
totiz Neskonceny sdm; ustaviéné po Ném 
touzZime, ustaviténé k Nému smérujeme, vzdy 
vice k Nému pribliZovati se budeme pokro- 
kem neobmezenym, aySak nikdy Ho nedo- 
sdhneme. <A ideal ten vytkla pro vSechny 
bez vyminky, zacinaje od toho, jenZ na 
trinu sedi, aZ k chatréi Zebrakové. Ona 
vsak mohla vytknouti ideu, jeZto neni ob- 
zor jeji obmezen na nékolik téch let po- 
zemského Zivota; onat zird i za hrob do 
jincho Zivota neobmezeného bez konce, do 
zivota poznani svrchovancho, do Zivota lasky 
svrchované krasy, kde nasyceni bez umdleni 
a touha vZdy znova se probuzuje. Idea 
pokroku kresfanského jest ovSem piedevsim 
ndboZensko-mravni; avsak vyslovena jsouc 
zmocnila_se nutné 1 vsech ostatnich Zivota 
obort. Zadame si pokroku, a to vlastntho, 
jediné pravého, nebot si prejeme véestran- 
ného vyvoje ¢lovéka, vyvoje nejvySsich a 
nejlepSich jeho vloh. Nas pokrok neni po- 
krok pantheismu, obludy té, kteraz ditk 

své rodi a opét pohlcuje; neni to nls 
materialismu, obéhu latky z élovéka zvike 
Ginici; neni to pokrok ve smyslu jedno- 
stranného, nepravého, ponévadZ% materiali- 
stického hospodarstvi statniho, jez kazi po- 
vahu, ¢lovéka ¢ini otrokem hmoty, mrzkym 
zisku sluzebnikem. Ndrod bez karakteru 
byval vidy téz politicky slabym ndrodem ; 
tomu nasvédéuji déjiny vSech vékfy. Ano 
prohlasujte si prava lidskd, svobodu, bratr- 
stvi, rovnost, jsouté to statky od nds poélé, 
nam patrict, jimZ jen my rozumime, iplné 
rozumime; vsak uzZiva-li se jich mimo nas, 
pak se jich zneuzivd, pak se kofristi z nich 
ve smyslu vlddnouci strany. Mluvte si Ri- 
manovi s onémi tisici otroktii jeho-o pré- 
vech lidskych! On vdm nerozumi! I tekne 
vam, otrok Ze neni ¢lovék, Ze jest jen véc, 
»Mancipium. “ 


Pokrok bez nabodenstvi_ t. j. vyvoj bez 
vyvoje véct nejryssich a nejlepsich, ten nas 
zavede v bludisté starého svéta s jeho otroky, 
ten nds povede v oboru verejného prava 
k libovladé a bezvlddé, v obéanském pak 
zivoté k hroznému malo zahalenému sobe- 
ctvi. Zavede nds jeSté dale, aZ k zdivoéeni, 
kde Glovééenstvo bezuzdnymi puzeno a zmi- 
tdno jsouc ndéruZivostmi samo se pohlcuje 
a nici. : 

Pokrok mimo Cirkev neni pokrok, neni 
krdéeni ku pi'edu, nybrz krateni na zpét. 
Tam jsou ti pravi zpdtetnici (reakcionafi). 
— Véru nesmirny stal se pokrok vy kaZ- 
dém oboru. Dnes kdyby Aristoteles mezi 
nas vkroéil, on, jeho% jesté sttedovék jme- 
noval mistrem véd, byl by oslnén leskem 
nasich véd, i mél by se k naSemu_prda- 
myslu, k naSemu strojnictvi, k naSemu_ vo- 
jenstvi jako slabé neobratné ditko. Hvéz- 
da¥stvi zvazilo zemékouli, zmérilo jeji vysku, 
Sitku a hloubku; nové jsou odkryty svéty, 
obzor neskonéené rozsiten. Prirodovéda 
vyslechla hluboko v linu zemském tajemné 
moci, vyslidila sily, o nich% stati neméli 
ani tuSeni: magnetism a elektrinui uréila 
jejich zakony. A udZivani jich v Zivoté, 
co vse zptsobilo. Obnovilo tvat zemé! 
Jako Aristoteles, tak zajisté i mnohy syn 
naSeho véku stoji udiven prostred téch 
technickych, obchodnich a primyslovych 

okroki, i jemu projede snad myslenka 
uSi: jak ve svété tom docela novém, za 
pomérti téch naprosto zménénych tu ze jesté 
mista pro starou Cirkev? Nemusi-li i ona 
klesnouti jako klesly a zahynuly nazory 
starych ndarodiv o svété? Zda se tak. 
Avsak pri vsem tom nekoneéném pokroku 
zistalo predce jedno, clovck jest smrtelny, 
zemre a must zemritt. A jako Aristotelovi, 
tak i ndm vSem i nyni jesté po 2000 letech 
na mysli tane mySlenka, neodbytné se na- 
mita otazka: A co potom? Jsem-li pouze 
tolik co zvite, z prachu poélé, jez na oka- 
mzZik se hreje na slunci, aby pak skleslo v 
noc vécnou? Nesnadna to otazka, blizici 
se jako piisera ,pokrocilym“ nasim vékem. 
Kdoz vladne tim kouzlem, kteréZ by ji 
zahnalo? — Co potom? By mi nebyl éas 
odméren, ukazal pear co di znaémy jeden 
muZ z 2. stoleti. Jak pohnutlivé liti ném 
své pracné, unavujici, zoufalé po pravdé 
se pachténi. Dnem i noci, di, premyélel 
jsem o té otazce, a hore hlodalo na mné 
a silama mizela. Vrhl jsem se do proudu 
vsech radosti smyslnych, ale vzdy hloub 
vryval se osten do du’e. Uchylil jsem se 
do &kol mudreti, ale hluboky byl tu mfj 
zarmutek! Neb co jeden vystavél, to pora- 
zel druhy, a Zalost ma byla tim vétki, po- 
néyad%Z jsem syého védéni Zizné nemohl se 


— 55 — 


zbaviti a rozf¥eSeni své otdzky nikde ne- 
dochazel. — To psdéno pted 2000 lety, to 
t6% hldsaji déjiny milliontv lidi doby naii. 
Kdo rozéeki otazku toto? Jenom nage ndbo- 
Zenstvi, nase toliko Cirkey. — Jiz Homer 
Ghat XVIII. 130. Ilias, XXIV. 524.) 
vytkl: ,,Nic neni tak bidného jako Glovék 
ze vieho, co na zemi Zije a se hybe. Zda 
se, jako by se Glovék pro ne&tésti rodil* 
A po Helladé uprostied vi jeji nddhery 
8 mramorovymi jejimi paldci rozléhalo se 
slovo mudreovo (Menard. p. 48.): ,Nejlépe 
jest Glovéku, by se ani nenarodil, aneb 
brzo po narozeni zeméel.“ Ve svyété panuje 
bolest, bida a nouze. Zménil-li to ,pokrok ?“ 
Mnim, Ze sotva; dostali jsme se spike k 
otazce, kterdz na nejjasnéj8i obraz Zivota 
naSeho yrha syij stin. Otadzka tykajici se 
chudoby lidu, otazka ky Seiien se délniki 
neniliz vyzndni nasi slabosti? Po véech téch 
»pokrocich“ kdo% ji roztesi? Riman i Rek 
ji rozresili, avSak nikoliv, neroz¥ebili, oni 
roztali uzel. ,Styd se,“ di Quintilian (De- 
clam. 301.), ,k nuznému Ze se sklanik! s 
o&klivosti spise se od ného odvraf.“ A Plau- 
tus (Trinum. Act. IL. Se. 2.) vece: ,,Naé 
udélujes’ daru chudému, hladem ho nech 
zemfiti, sice mu jen prodluzuje’ muka.“ 
To jest téZ rozreSeni, ale roz¥eSeni hrozné. 
Co mame po viech téch ,,pokrocich proti 
chudobé, proti nouzi? Humanitu. Humnaita, 
slovo samo ptivodem svym do starého pada 
véku; ale u prostted vSech téch humanit- 
nich kvéti yvzrostla poust tak hrozné neci- 
telnosti, Ze se ji désime, u prostred té sta- 
rych narodiv humanity (lidskosti) krvaci 
gladiator (zapasnik), a sténaji millionové 
spoutanych otroki. Kdo Ze rozresuje otaz- 
ku? kdo vysvétluje bolest? kdo mirni chu 
dobu? Cirkev jediné, nase Cirkev. Stary 
svét zboznoval blahobyt Gili &tésti, kre- 
stanstvi cti chudobu. Onof zuslechtilo chu- 
dobu, kdekoliv nase Cirkev kraci, rozséva 
oZehnani; ponévadz ji po boku kraéi mi- 
osrdenstvi. O stra’né chudym byl by 
svét, kdyby naSe Cirkevy nebyla mu ulozila 
jistinu, z niz ustaviéné travi i ten, jenzZ ji 
v tvar bije — jistinu to ki'estanského milo- 
srdenstvi. Kdo vysvétli tajemstvi bolesti? 
Stary svét dvoji mél rozéeSeni: sebevrazdu 
ueb resignaci. Resignace, slovo bez utéchy, 
jez se kolem due svézZi, po nadéji Ziznici 
jako ledovy krunyr klade, resignace ne- 
mirni bolesf, nybrz tim hloub do duée ji 
gene. Dava zdanlivy pokoj, avéak neni to 
pokoj svateténi, jest to pokoj hrobovy. Cir- 
kev proméiiuje bolest, posvécuje ji tajem- 
stvim milosti a pozehnani. 
»Zdzracné ndbozenstvi,“ di Thiers, ,,jeZ 
jediné bolesti védélo dati vyznamu! — Je- 
stit jekté néco jiného, a to jest bolestné)jsi 


neZ vsechny tyto bolesti, hroznéjsi nez 
smrt; minim to, co ndém Shakespeare (Kral 
Richard III. jedn. V.) ,ligi uvadéje krale 
Richarda mluviciho: ,O svédomi ochablé, 
jak jsi mne tu zdésilo! Ty svitky haraji 
zamodrale. — Mrtva ted pilnoc jest. Vy- 
stdva mi po téle tresavém pot studeny ze 
strachu. Proé mam hte es Pred sebou? 
Jiny nikdo neni zde. — Mé svédomt ma 
tisic jazyki.“ Kdo udilituto opét pokoje, 
kdo osvobozuje od upominek téch smrtnych ? 
Ci ,,pokrok ?* Ci nas uéinil pokrok lepSimi? 

o Seneka (De benefic. I, 30.) pravil: 
,Mali sumus — zli jsme,“ to opaeoraly Kant 
(Religion innerhalb der Granzen der blossen 
Vernunft. I. St. N. r.) odhaliv klam, jakoby 
ve vymysleném stavu pyirozeném, jaky 
Rousseau vylitil, aneb ve vySs8im mraviv 
nasich uslechténi méné vznikalo zlého. Po- 
sud jesté jest zlé zahadou, o jejiz rozreseni 
se pokouSeji nasi filosofové. Aviéak kdyby 
ji i byli rozresili, toho ndm nemohou dati, 
po Gem touZi srdce, smifeni, odpusténi; to 
udéluje jeden toliko, jeden jediny: Baih v 
nasi Cirkvi. 

Kdo chrani Zenu pred snizovanim, v Zené 
pak na&e matky a v nasich matkach rodinu 
nasi? Snad Ze ,,pokrok,“ vzdélanost? O 
nikoliv, muZové doby Periklovy byli vzdé- 
lanéjsi neZ my, znali vselikého uméni, nej- 
jemnéjsiho estetického vkusu; éarovné ply- 
nula jim z ust reé. Ale titéZ muZové shro- 
mazdéli se kolem Kubény. 

Co chrani, co pojistuje a zachovava 
manzelskou vérnost, co zaruéuje synovskou 
poslusnost ? Frporainany rozumovani zbabé- 
lého spustlaka, basnikem vyliteného v osobé 
Frantiska Moora, jak by se vymknul ze 
své synovské povinnosti. ten byl _,,po- 
kroéily!“ Co zaruéuje troji distojnost zen 
jakoZto matek, panen a manZelek? Jediné 
nase Cirkev, jediné kresfanstvi. — Kdo cti, 
kdo si vaézi prava koruny na hlavé az k 
pravu posledniho halite v rukou Zebrako- 
vych? Ci pokrok, vyvoj, vzdélanost lidu v 
pravnim uvédomnéni? Oysem. AvSak na 
éem se zakladd pravo, co jesti pravo? Ci 
zékon Jidsky? Dejme tomu, ale pak dnes 
jest prayé, co zitra nepravym bude! Pravo 
hlubSich ma kofeni, pravo, jak Sophokles 
(Oedip. Rex. 850.) jiz pronesl, neposlo z 
pomijejici sily smrtelnikiv. Nae Cirkey, 
ta neohroZené tu stoji jakoZto ochranitel- 
kyné, st¥eZzi meze prdva a spravedlivosti. 
Ona viédy stejné i nejvyssimu i nejnizsimu 
hlasd: Neslu&i tobé! A kdo nam vysvétli 
pomér ¢lovéka k praci, kdo povinnost, po- 
ttebu, krutou tu potrebu prace? Snad stary 
svét? Plato (De Republ. II. p. 94.) opovr- 
huje praci; zakonodarstvi Solonovo vylu- 
éuje pracujici ttidy z v’elikého véci obec- 


euss A 


nych se téastni. Aristoteles (,,¢vedev- 
Seoov" Polit. IL. p. 75.) prohla’uje praci 
za potupu muze svobodného, Cicero (De 
offic. I. 42.) pak vyjima toliko velkoobchod ; 
vée ostatni zaméstndni poklad& za nevol- 
nické. Takovy jest o praci ndzora pojem 
vzdélaného starého véku. — Coz tedy ne- 
m4 Glovék ni¢im jinym byti neZ soumarem 
marné se yzpouzejicim proti tézkému bre- 
menu prace ? Kdo vysvétli praci, kdo tési 
v praci, kdo vléva ole} radosti do srdce 
ubohého délnika, na néjZ nikdy Zadna jasna 
se neusmiva hvézda? Nase Cirkev; ona 
vysvétluje nim praci, Ze jest pokanim; ona 
povzbuzuje k ee nebté jest lékem chra- 
nicim nds pred ndmi samymi; ona ¢és? nas 
V praci: prace stava se ndm rozko$i, a ona 
nas obveseluje, nebof prdce jest muzZovou 
cti a jeho hrdosti. 

A hle, prace jest Siroky statu zaklad ; 
prace, vlastnictvi a prdvo, dustojnost matef- 
ska a manzZelské vérnost, rodima: ty jsou 
zaklady stdtni. Protez jisté pravda jest, 
Ze v ,pokrotilém“ naSem véku pot/ebujeme 
Cirkve. O stijme% pevné k Cirkvi! Prav- 

— divé jest slovo, je% vyrkl Laboulay: Ndbo- 
Zenstvi jest prvni, nejvyssi politicky faktor 
(Ginitel), ono jest zaiklad celého nageho Zi- 
vota statniho. 

Nuze tedy, zastdvejme%Z co jeden muz 
pokrok, radny, vlastni, jediné pravy pokrok 
krestanskokatolicky. Ano pokraéoyatichceme, 
musime ustaviéné, bez umdleni pokraéovati, 
ale » Cirkui, s Cirkvi a skrze Cirkev. Bi. 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokraéoyvani.) 


III. 

Pan Pomezny mél jen jedinkou dceru, 
jmenem Rozu, ale dva velike a hezké statky, 
Lu&ténice a Pavinec. Byval znamenity to- 
varnik, mél dyé huté, v nichzZ se délalo 
Gisté a dobré sklo, doddval ho i do cizich 
zemi, vyziskal mnoho penéz a po éase 
nabyl bohatstvi, jez by rad byl néjak 
moudfe ulozil. Tovarny ho vice netésily; 
bydlel€ v lesich, musil dohlizet k délnikim 
a sem tam jezdit, zbyvalo mu malo éasu 
vyrazeti se, schdzela mu spoletnost, jiz 
byl viely milovnik, chtél se oblaziti alespoti 
v stati, touzil po odpoéinku. 

Hledal a nagel kupce, prodal tovarny 
s vétsim prospéchem neZ o¢ekaval a koupil 
si Lu&ténice. Brzy piikoupil i Pavinec, 
vyplatil vsecka bremena a na statcich ne- 
zustalo Zidnych dluht. Je&té byl s to zlepsit 
a opravit je, stavél, k starym zahradam 
pridal nové, zdmky dostaly zcela jinou 
podobu. Potieboval také novy ndbytek a 


z¥idil si drahy a skvostny, objednal v 
Praze kotary, dal si pkivesti vzdcné koné. 
Ze rad hraval na kuleéniku, opattil si i 
ten, a kdy% vie bylo dokondno, otevrel 
dim, jak rikdme, a zval k sobé vznesene 
hosty. : 

Pani od stavu, jen% tu ve vikoli byli 
usedli, nevchdzeli y uzké prdtelstvi s by- 
valym fabrikantem a to tim méné, Ze jim 
chtél byti roven, pySnil a vypinal se. Byl 
sice vzdélany muz, ale vzdélanost jeho 
byla jind nez% jejich a mravy jeho od mravi 
jejich se také lisily. Jsa velmi hovorny, 
chtél vZdycky mluviti jen sim, vypravoval 
pribéhy, jenz nikoho nezajimaly, opakoval 
je a éasto se tim staval nudnym. I tu 
chybu mél, %e kazdému nabizel syou dt- 
véru, hned pil na bratrstvi a maje statky 
myslil, Ze véickni pani, co statky maji, Jsou 
jeho druhové a bratri. Povysil se k nim 
Lu&ténicemi a Pavincem, daval hostiny, 
mél premované sluhy, jezdil ¢tyrmi, byl 
vrchnosti, patronem kostela, fary a Skoly: 
co mohli Zddati vic? Oni predce Zddali 
vic a co ZaAdali, on nemél nejsa urozeny a 
nedoveda pochybovati se mezi nimi distojné 
a slusné. 

Jekté vic nueZ jim protivil se jejich 
utlym a jemnym panitékdm platé u nich za 
sprostaka, jehoZ nechtély prijimat ani navsté- 
vovat. éem s nim mély mluvit? Co 
védél on, nehodilo se pro né a co védély 
ony, nelibilo se jemu. Ba neznal ani patri- 
ciho zptisobu zachazeti s nimi, choval se 
k nim neSetrné jako k pantm, jednal bez- 
ohledné ado rozpakt a nesnazi je privadél. 

Musime se ptati, jestli jeho manzelka 
a dcera vice ucty a lasky u nich podZivaly ? 

Pani Pomezna byla hodna Zena a vyzna- 
mendayala se velikou skromnosti a naboznosti. 
Ji byla milejsi samota neZli spoletnost, ale 
k yili muzi podrobila se obtiznostem, co 
ji sousedstvi s vysokymi pany pYinaselo, 
a chodila mezi né jako on, ackoliv ji to 
netésilo. 

Kdyz se pan Pomezny Zenil, nemél 
mnoho jméni, ale chudy také nebyl jsa 
syn zémozného tovarnika. Vedli Zivot mirny 
a stridmy a teprv, kdy% bohatstvi rozmno- 
zili, poéali si prati a skvostnéji a nddher- 
néji se zaridili. 

ManZelka v tom nikdy nenalezala zali- 
beni, slava svétska ji zistala lhostejnd.a 
avyky a obyéeje jeji se nezménily. Slou- 
Zila velmi rada Bohu, jezdila pilné do ko- 
stela hezky kus cesty vzddleného a opravdu 
a skuteéné se modlivala. 

Kostel, k némuZ patrili, mél skroynitké 
prijmy a trpél na véseliéems nouzi, ¢eho% 
osadnici nemohli ziiditi, Ze sami byli chu- ~ 
dici. Pani Pomeznd ylastnim nakladem 


—) he 


vSemi potkebami ho opatiila, zat ji cela 
osada byla vdétna ctic a milujic ji co 
matku. 

Byla matka na osadé i v jiném ohledu, 
podporovala nuzné, zvlast k praci neschopné, 
éinila dobre nemocnym, starala se 0 zane- 
dbanou mlddez. . 

Proto truchlili a litovali vSickni, kdyz 
je opoustéla stéhujic se do yaddlenych Lukté- 
nic a nejvic ji pohreSovali délnici, co ve 
. fabrice u nich pracovali, ztrativSe v ni svou 
nejuprimnéjsi priznivkyni. 

Visak o¢ priSla chudd osada vy hordch, 
ziskala osada LuSténickdé. Pani Pomezna 
i tu méla pfrilezZitost otvirati svou Stédrou 
ruku a pomdahati neStastnym. Prichazeli 
k ni se vSech stran a ona byla blazena, 
Ze ji Buh dal prosttedky vyhovéti Zidostem 
a pean jejich. Brzy se o ni rozkirila 
velmi pochvalna povést a ta vydobyla ji 
ugnani i u pani na blizku bydlicich. Va- 
“ili si ji srdetné, aékoliy jim nebyla milou 
a vzacnou spoleénici naberouc podilu na 
jejich zabavach a nepfispivajic k nim. Byla 
sice pritomna, Ze tomu pan manZel chtél, ale 
nemluvila mnoho, nestavila se do ptedu, 
nemyslila, Zeby na ni zdlezelo. Dyive ne- 

risla jinam neZ do domacich kruhti zna- 
mych fabrikanti a v téch ji zajisté bylo 


volno. Nyni se ji vidycky zda, ze ji néco 
tizi, ostycha se, vaha, nevi si rady. Jeji 


vychovani bylo jiné nez vzneSenych paniéeck. 
Neumi mluvit jako ony, nezaméstnava se 
jejich pracemi, necte vy knihach, nedr2i si 
noyin, neznd se v hudbé, nerozumi cizim 
reéem, nekresli a nemaluje. Arcif ji nescha- 
zeji jiné schopnosti a zkuSenosti, ale téch 
si nikdo neySima, aékoliv jsou dulezité a 
proto o nich radsi mléi.. Nechce, aby ji 
vénovali svou pozornost, ale pani to predce 
éini. Jsou shovivayi, predchazeji si ji, libi 
se jim jeji dobrota a ponizZenost, vic se ji 
naklonili neZ vymluvnemu muZi. 

Deera Pomeznych, sleéna Roza, neméla 
povahy otcovy ani matéiny. Buih ji malo 
nadal, jiz co dité utila se tézko, Spatné 

ochopovala a nic nepodrzela v paméti. 
dtec chtél, aby ve vSem byla dobre vycvi- 
cena, v GemZ obyéejné vynikaji panské 
sleény. Najal ji tedy uéitelku, pak uéitele 
a kdyZ vSecko namahdni s ni doma bylo 
marné, dal ji do ustavu. Ani tu nevypluila 
prani a Zddosti jeho a niéemu se nenauéila 
porddné. Cemu se nauéila, bylo kusé, ne- 
mélo zdkladu, neobohatilo jejiho. ducha. 
Trvalo to dlouho, neZ% jen drobet prospéla 
a pokrotila vy Gteni, psani a potitani. K 
dokonalosti v.tom to nikdy neprivedla. Jiné 
védy byly pro ni ztraceny. Nedokazala v 
nich ani tolik, co mnohem mladsi a menéi 


Zacky. 


vy 


Otec nejvySsi stupen vzdélanosti vidél 
v tom, kdy% divka umi drnkotat na klavir, 
a proto vady a véude na to tladil, aby jeho 
Roza se y tom nezanedbala. Pachtili a 
souzili se s ni dost, ale mnoho neporidili, 
vSstipila si do hlavy nékolik kouski a pfi 
téch to ztistalo, Otee byl spokojen, jen 
kdyZ%Z dcera na klavir hrdla a doufal, Ze 
tato obratnost zakryje vSecky ostatni ne- 
dostatky. 

Zbylo jich po viceletém vychovani mno- 
ho a musime vyznati, Ze ani pro prace tak 
nazvané Zenské neméla smyslu ani naddni 
a véru ku podivu nejapné a nemotorné je 
konala. DrZela v ruce jehlu, drat, hatéek 
jako vidliéku a co uSila, musilo se obyéejné 
zase parati, Ze to za nic nestdlo. Nebylo 
ji moZna, vypotitati a vymériti si néco a 
proto vadycky chybovala. KdyZ mermo- 
moci chtély, aby predlozila dilo, sedély u 
ni, opravovaly, co pokazila, radily a pomda- 
haly. V kuchyni nedoyedla se dobre ani 
otociti, prekazela, kamkoliv ji postavily a 
co ji daly do ruky, vzalo poruseni, at to 
bylo jidlo nebo nadobi. 

Ona uboha ani v tanci nedosahla snad- 
nosti, pletly se ji nohy, Slapala si na Saty, 
matla druhé, vady néjaky neporadek zptso- 
bila. Otee se domnival, ze musi tandéit, 
aby vyhovéla vzdélanému svétu a at to Slo 
jak to Slo, on se z toho radoval, jen kdyz 
tancila. 

Ke vem témto vlastnostem dceery pana 
Pomezuného musime pfipotisti jesté tu, Ze 
nebyla hezka. Ano ona vSim pravem nazvati 
se mohla Skaredou. Obliéej jeji byl az 
tuze bledy, o¢i méla pfrilis velké, usta 
nezptsobna. Aékoliv se oblikala do dra- 
hych a skvostnych Sath, predce ji nic 
neslugelo a mladi pani se ji mezi sebou 
éasto posmivali rikajice, Zeby si ji nevzali, 
kdyby méla trebas deset statku. 

Zla a Spatna sle%na Roza nebyla a 
nikdo si na ni nemohl nafikati. Prala 
vSem a prokazovala mnoho dobrého jako 
matka. K tomu pridati sluSi jeji tichost, 
mirnost a neobyéejnou trpélivost. I shovi- 
yavost a vytrvalost davala v kazdém ohledu 
na jeyo. Neuméla se na nikoho zlobiti, snesla 
lhostejné i ura%ky a kdyZ ji zanedbavali, 
podrobila se tomu a neméla to za zlé. 

(Pokraéovani, ) 


Dopisy. 


Z vikariatu Horovického 27. ledna 1865. 
(O zavrzenych bludech.) 

V polit. listech a podobné i mezi te- 
nari zpusobil pohorSeni 80. (posledni) blud 
zayrzeny od Stolice papeZské. Lidé tito 
nenahlizeji, Ze véta tato. vytyka papeZzské 


— 58 — 


Stolici véci nepravé, a Ze tedy musila byti 
zayrzena. Proto by dle mého zdani nesko- 
dila v Blahovéstu pozndmka, Ze se iseénym 
thesim témto na mnoze nedobre rozumi, 
n. p- 80., jejizto smysl jest: Stolice papezska 
nikdy nebyla na odpor rozumnému a pra- 
vému pokroku a civilisaci, naopak ona 
odporovala povady védy a uméni a schva- 
ovala opravy rozumné; neni ji tedy zapo- 
tkebi s pravym pokrokem a kfestanskou 
civilisaci se smiriti a shodnouti, ponévadzZ 
neni s nimi v odporu, ale v tizkém pra- 
telstvi; a kdo ji k takovému smifreni ma, 
urazi ji, bloudi. Mini-li se ale pokrokem 
a civilisaci Gili kulturou — bezboZnost, ne- 
véra, materialismus, neplodny a nesmyslny 
rationalismus, ktery jesté nikoho nespasil 
a neupokojil a na pravou cestu neobratil, 
pak musi ovSem Cirkev takovyto radi po- 
krok ,do zadu“ rozhodné zavrhnouti, a vé- 
ici své pred nim varovati, ponévadzZ Cirkev 
strezi pravdu Bohem zjevenou.  Vitbec jest 
litovati, Ze se éasu novéjsiho mnoho bojuje 
frasemi, prazdnymi slovy, kterym mnohy 
ani za mak nerozumi. Neni tomu dadvno, 
mél jsem co délati s naturalistou, ktery az 
k omrzeni mluvil 0 prirodé; i ptam se je] 
koneéné, co to vlastné jest ta priroda? A 
hle, on onémél, k své hanbé musil vyznati, 
Ze nevi, o éem viastné mluvi. Ja je} teprv 
musil pouéiti, Ze souhrn viech véci vidi- 
telnych s vlastnostmi a silami jejich se 
jmenuje priroda, Ze to tedy jest produkt, 
ktery predpoklada producenta, produktora, 
t. j. Stvoritele! J. ¥: 


4 Berouna v lednu 1865. 

(Knézske druhotiny.) 
Dne 27. prosince 1864 bylo tomu 50 let, 
co dist. nas p. dékan Vine. Labler na 
knéZstvi byl posvécen. U veéer pred tim 
dnem poctili méstské zastupitelstvo, feme- 
slnické potadky a zpévacky spolek dist. 
p. jubilanta privodem s pochodnémi, zpé- 
vacky spolek zapél od p. J. Jandka k této 
rilezitosti slogenou kantdtu, ku kterézZ P. 
urka slova podal, p. purkmistr kr. mésta 
Berouna, Jan Seydl mél k p. jubilantovi 
teé a odevzdal mu skvostny stribrny, bo- 
haté pozlaceny kalich co dar mésta Berouna 
a pak diplomy Gestného udstvi mistniho 
zpévackého spolku a zalozny. Téz se dosta- 
vila deputace zastupitelstva mésta Ounokté, 
rodisté p. jubilantova, a odevzdala mu 
umélecky zhotoveny diplom éestného mé- 
Sfanstvi Ounostského. V Berouné je p. 
jubilant jizZ od roku 1850 éestnym mé- 
stanem. — Dne 27. prosince seslo se hned 
rano po 8. hodiné vel. duchovenstvo vakolni, 
s vdtst. p. vikdtem Jos. Sabatem a nepfe- 
hledné zastupy lidstva pred dékanstvim a 


(Opozdéno.) 


uvedli p. jubilanta do chramu Pané, kdez 
p. vik4r v dojemné feti ukazal, Ze tento 
den jak pro p. jubilanta tak i pro osadu 
Berounskou je dnem radosti, kterouzto re¢i 
svou p. jubilanta i tetné shromdzdéni k 
slzdm pohnul. Po té mél es jubilant zpi- 
vanou msi svatou a zapél ku konci svym 
jasnym a posud silnym hlasem ,,fe Deum 
laudamus.“ Sluzbam Bozim byl pritomen 


téZ c. k. okresni ptednosta p. Jul. Vervenka 


s ostatnimi uredniky, pak veSkeré zastupi- 
telstvo mésta Berouna a deputace Ounodtska. 
Po sluzbach Bozich odebral se p. setae ot 
opét v pravodu do pribytku svého. vecer 
pak bylo celé mésto slavnostné osvétleno 
a mnoha okna skvéla se krasnymi transpa- 
renty. — Mésto Beroun napnulo tého% dne 
véech sil, aby ukdzalo, jak si svého du- 
chovniho pastyre vazi, jakou uctu k nému 
chova, a pan starosta Seydl byl zajisté 
tlumoénikem celé osady, kdyZ% v reti své 
ravil, Ze sobé a celému méstu pfeje, aby 
Bth tak horlivého, laskavého a obétovného 
astyre duchovniho na dlouha leta zachoval. 
Bah vysly8 prosbu tuto! K. B. 


V Palermu na Sicilz, 13. ledna 1865. 

(Doba vanoéni. Pohteb a hroby. Losovani o svaté. Prohlaska.) 

V posled nich dvou dopisech (Gis. 1. a 2. 
»DBlah.“) vypsal jsem slavnost Neposkvrnéné 
Panny; 15. prosince skonéil se oktav s 
pozdnim vecerem, a 16. pros. jiZ opét 
nastala Novena (devitidenni) vanoént, ktera 
v kostelich konala se kazdodenni zpivanou 
msi, a té% mimo kostel se jevila. Pied 
rozliénymi obrazy Matky Bozi (zvla&té témi, 
kdez vyobrazena jest s détdtkem), jaké 
zvenéi po domech zhusta se nalezaji, sta- 
valo totizZ, nejvice pod veéer, nékolik hu- 
debniki s houslemi a fletnou, jeZto hrali 
pastyrské pisné; nékdy néktery z nich i 
zpival. Anebo byl tu jen jeden muzZ s 
nastrojem hudebnim pastyrskym, jenzZ se 
ponékud rovna staroéeskym dudam, jenom 
ze jest v rozmérech daleko vétSich. Veliky 
méch s nékolika v néj zadélanymi holemi 
s klapkami na zpisob fagotu, a na jednom 
trubka k foukdni, to jsou ty dudy sicilské, 
jaké okolni pastyrové snad sebou nosi pfi 
stadech svych, a jimiz v éase vanotnim 
vitaji a pozdrayuji narozeného Pastyfe vSeho 
élovééenstva. A jako u nds doba vanoéni 
jest doba oftechii a jablek, podobné i zde 
krémy ovocnari vy tom Gase byly napl- 
nény a vkusné upraveny zdsobami fika, 
mandli, kaStani, ofechi, jablek; vnitr i 
zevuitr stény i vereje zvlasté fikovymi vénci 
a pletenci pokryté a na mnoze pozlatkem 
olepené. A jako u nds &tédry veter jest 
den ryb, tak i zde v rodindch toho dne 
jida se uhor (mofsky), nebot ryby jiné 


— §9 — 


mofské jsou zde hlavni Gdsti potravy lidi 
vsech trid po cely rok. Na Bozi Hod pak 
poZiva se nejvice kizle neb jehné, jako u 
nds o Velikonocich; a vidél jsem ty dui 
krémy Yeznické hojné ovéSené ktizlaty a 
jehiiaty; na mnoze i tato byla olepena 
pozlatkem. O vanocich ov’em byla slavna 
me ptilnoéni a na Bozi Hod véude sluzby 
BoZi s hluénou hudbou; na hlavnim oltdri 
nad tabernakulum vidél jsem ve vech 
chramech défatko Jezi8ka, lezZiciho v plen- 
kach, vse to utvorené z vosku, u prostied 
nékolika kolem hoficich svici. 

Pri vSem tom mi ale vaénoce tenkrate 
zdaly se smutné, malo slavné, a to ne pouze 
proto, Ze na Bozi Hod cely den préelo a 
ze sv. Stépdna neni zde vice svatek, nybrz 
vSedni den. Ale ja vzpominal, kterak u 
nds advent i vanoce jsou svdtky veselé, 
radostné. A co je tim Gini? Nejprve ro- 
ratni sluzby Bozi, pak ty krasné pisné 
rordtni a vanoéni. A oboje to zde ovSem 
neni. Zpév lidu je zde véc vibec nezndmé. 
Obyéejné se slouzi m&e sv. po tichu; a 
nebo jeli zpivand, tu pri slavnostech je 
hudba figuralni, a jindy pouze hrani na 
varhany, pri éem% nékolik zpévakd, oby- 
éejné knézi, jednoduehym tonem zpivaji 
Introitus, Gloria, Graduale, Credo, Sanctus, 
Communio, jak se v missale téhoz dne 
naleza. Nechci hanéti zpisob zdej&i, nechci 
také vySe stavéti na48 zpisob éesky: oboji 
jest zevnitimi jen vyraz, pod nimz-aby se 
nalezala prava vunitrni poboznost, o to jde 
nejvice. Avsak mné lépe libi se na& zpév 
kostelni — ovSem jen, pokud jest dob¥e 
sporadany — nez ta zdejsi tichost v kostele. 
O éasto jsem v adventé prenesl se v duchu 
do ylasti, a. v kostele, svicemi a sloupky 
osvétleném, naslouchal jsem, az pri hluéném 
zvuku varhan uslysim radostny zpév: ,,Ejhle 
Hospodin prijde! Rosu dejte nebesa!* a 
tu vaZnou piseti: ,S nebe posel vychazi.“ 
A co% jsem vzpominal o vanocich na ten 
mily kosteliéek Staro-Kolinsky, v némzZto 
skoini mlddez v pisnich kostelnich dtikladné 
vycviéend, zpévem svym prispiva mnoho 
k oslaveni sluzeb Bozich a k pohnuti srdce 
naboZného. Coz% pral jsem si, jen na chvilku 
patriti na zdstup téch ditek, mné druhdy 
tak milych, kterak nedbajice zimy vesele 

rozpévuji , Vite} mily Jesu Kriste!“ anebo 

terak s radostuym usmévem na tvari a s 
oéima jiskFicima z plnych hrdel péji tu 
veselou koledu ,O tom co se v skutku 
stalo, Ze se lidem narodilo détatko!* Tyto 
zpévy, v nichZ k hlasim détskym pripojily 
si i dospélé, hybaly takika kostelem, hy- 
baly srdcem i sebe necitelnéjSim. Tyto 
zpévy radostné Gini to z veliké Casti, Ze 
jsou u nds vaénoce tak veselymi svatky pro 


ee 


mladez i pro lid i pro knéze; kyzby se 
zpévy ty, vzdené to Vedictvi po naboznych 
predcich na’ich, ozyvaly viude, ale distojné, 
ndbozné! 

Od Narozeni Péné obratme se nyni k. 


smrti Glovéka. Bylo to ve étvrtek pred 
svatky pti phan soumraku, kdy% po kré- 
tké ale prudké nemoci skonal v Pdénu pfed- 


staveny (guardian) zdejSiho konventu, v plné 
sile véku svého na zdnét plic. Byl jsem 
uéasten obradi za mrtvého konanych; prve 
ale neZ Vam o tomto pohtbu co napigsu 
povim, kterak se v Palermu vtbec s po- 
chovavaénim mrtvych déje. Jef pri tom 
mnoho zylaStniho, jiného neZ unds. KdyzZ 
élovék umfel, jeli k tomu Gas, je&té téhoz 
dne daji slouziti za du&i jeho jednu neb- 
vice mii sv.; toto povaZuji a to pravem 
za nejprospéSnéjai. Dle zakona svétského 
smi se mrtvola pohrbititeprv za 24 hodiny 

o skonani. Obyéejné véak, neni-li to veéer, 
jesté téhoZ dne povola se knéz farni, aby 
vykonal bud v domé nebo v kostele mo- 
dlitby umrtni a pokropil mrtvolu, naéeZ se 
od nosiéi' k tomu ustanovenych a place- 
nych mrtvy odnese na hrbitov. Do rakve 
se tu neklade mrtvola nikdy, nybrz obleée 
se do svych Sati; a pro chudé jest k pre- 
naseni obecna truhla, do niz se mrtvy slodi, 
aod dyou nosiéii zavésend provazem na 
topor *) na ramenou odnese. Pro bohatsi 
jest zvlaéStni nosidlo, na zpisob mar ale 
kratkych, uzkych; jest to totiz jakasi Zidle, 
uzka a vysoka, na dvou topirkach k ne- 
Seni nayletéend. V tom mrtvy nelezi, nybrz 
polo sedé, polo stoje jest pripevnén, coz 
jest nepiirozené, a vidél jsem, kterak v po- 
staveni tom hlava mrtvého doli sklesla piri 
spé’ném kroku nosi¢i se hazi. Ale af to 
pohreb chudsiho, nebo bohatgiho, v truhle 
nebo v nositkach, vady jdou nosiéové sami, 
bez knéze, bez pratel, bez privodu. Pyi- 
buzni zesnulého totiz po jeho skonani vice 
ho nespatri, také ho se eke k hrobu, 
drzif smutek v tom zptisobu, Ze po tii neb 
vice dni ziistanou zavreni v pribytcich svych 
neprijimajice Zadnych navstev ; teprv po Case, 
avlAst na den dusiéek, navstévuji hrob ze- 
snulého. Ovkem, Ze trida nejchudsi téchto 
zptisobi nezna, tu pry odnesou mrtvého v 
Satech obaleného sami na hibitov. Slavny 
privod pohtebni po mésté jest zde velikou 
ridkosti, j4 toho zde nevidél; byva pry to 
jen pri osobach ve vysoké hodnosti posta- 


*) Kdezto u nds pri prenasemi velike tize davaji si 
topory zespod a nesou tiz v rukach, zde pod- 
vleknou zase provazy neb retéz, a vné navleknou 
topory a nesou po paru naramenou. Aé dle me- 
chaniky v tomto poslednim padu jest tiz vétsi, 
prece maji tu vyhodu, ze mohou snadno tiz pu- 
stiti na zem a odpocinouti si. 


=, 0) ——— 


venych, @ ani tu ovSem nejdou pribuzni a 
pratelé v privodu, nybr’ poslou, mayjili jich, 
své (prazné) kotdry ; jen duchovenstyo farni 
a obyéejné kapucini s horicimi svicemi pro- 
vaézeji mrtvolu. — Mista, kam se pochovava, 
jsou zde tri; ale na Zidném z nich nekla- 
dou se mrtvi jako u nas°do hrobt vyko- 
panych, aby se zase zasypaly zemi. Zde 
mrtvé télo neprijde do zemé, do hliny. Na 
obecny. hrbitov méstsky pochovavaji se oby- 
éejné jen chudsi, kteri nemohou neb ne- 
chtéji koupiti si misto na dyou druhych 
pohrebistich. A jak vypada ten hrbitov? 
Nemyslete si hroby, kazdy s kopeékem 
bliny, jeden vedle druhého; zde planina a 
sice dldzdénd. Jest zde totiz jisty pocet 
_hrobt, velikych to vyzdénych sklept Gili 

jam (ma jich byti 365, na kazdy den jeden, 
posud jich tolik neni, a proto se jeden uziva 
po 38—4 dni). Do tohoto velikého hrobu, 
jenZ 1 svyrchu jest zazdén velikymi kameny, 
které se daji snadno zdvihnouti, se u vecer 
spusti v truhlach sprostych vSecky mrtvoly, 
toho dne sneSené, najednou, a opét se hrob 
zazdi. Po roce kdy% prislanati zase rada, 
neni-li dost mista, staré truhly se vyberou 
a spusti opét nové. Pri tom hrbitové jest 
kostel, a kdo chee, mize zde dat slouziti 
pohrebni poboznost, ale hrob musi ten mrtvy 
déliti se vSemi toho dne prinesenymi, jichz 
pri tak velikém mésté jest poéet veliky. 

Druhé misto pohtebni, pro tridu tak- 
tka vy8si, bohatou, jest pri klaStere Fran- 
tiskdnském Santa Maria di Gesu, as hodinu 
cesty za branou. Tam jsou skoro veskrz 
hrobky rodinné, Gili krypty, podobné na 
mnoze kryptam nasich hrbitovti; i zde se 
mrtvi v rakvich vedle sebe kladou, a otvira 
se ovSem krypta jen tehdy, kdyZ se sloziti 
ma mrtvola nékterého tda rodiny, jizto 
nalezi. 

Treti misto, jez se povazuje co velika 
vzacnost a od lidu zyldsté tridy prostredni, 
méStanské, za posledni odpotinek s obli- 
bou se vyhlediva, jsou tak zvané Kata- 
komby vy klaStere Kapucinském asi pti ho- 
diny za branou. Klasternici naSeho kon- 
ventu méli drive hrobku ve svém kosteéle; 
od r. 1860 nesmi se ale v mésté nikdo po- 
chovati, a tudiz kladou se do Katakomb u 
kapucini. A nyni Vam tedy vypixu po- 
hteb naSeho + patera guardiana, ¢ili jak 
zde tikaji ,Padre Presidente.“ 

V patek pred stédrym dnem byly exe- 
quie za ného, veter pred tim zemrelého. 
Casné rano mrtvola sneSena do kostela a 
zde vystavena. Jda k oltari, bych za dui 
jeho slouzil jako vsichni ostatni knézi re- 
quiem, ohlizel jsem se po néjakém katafal- 
ku; ale nic takoyého zde nebylo. Na jed- 
noduchém lozi, na zpisob podlouhlého stolu, 


le%ela mrtvola obletena v roucho feholni 
ruce majic i nohy nahé, na hlavé kvadrat, 
ov’em bez rakye, jen pod hlayou podloze- 
nou majie podu&ku. Okolo hoxelo na veli- 
kych svienech nékolik voskovic. Asi v 9 
hodin poéalo zpivati se Officium za ze- 
mielé, totiz Matutinum a Laudes, potom bylo 
zpivané requiem s asistenci, a po ném tak 
zvand Absolutio cadaveris, jak se vy ritualu 
nachazi. Tim byl pohteb ukonéen. Odpo- 
ledne as ve 3 hodiny odnesla se mrtvola 
ke kapucinim v nositkach vySe vypsanych, 
jeZ pokryval bohaty sttibrem vySivany pfi- 
kroy z Gerveného sametu. Chtéje vseho 
byti uéasten, doprovazel jsem mrtvolu ke 
kapucinim. Bez véelikého dalSiho obradu 
cirkevniho ddlo se vSe ostatni, aé jeden 
knéz klaSterni v rocheté a stole s dvéma 
fratery, k nimZ j4 se té% pridruzil, jeli ve 
fiakru do klaStera kapucinského, dosti vada- 
leného, aby tam byli ptitomni sloZeni mr- 
tvoly, kterou za nami klusajice dva nosiéi 
nesli. Smutny, nizky, tmavy jest klaSter 
ten; po schodech dlouhych, tahlych, Siro- 
kych kraéeli jsme za mrtyolou do dolenich 
chodeb Gili katakomb. Pred nami otevrela 
se dlouhd, Siroké a vysoko klenuta chodba, 
majic takrka vice svétla a upravnosti nez 
nad ni stavajici obydli mmichtv. Tato 
dlouha chodba kazdych par krokt na pravo 
ina levyo poskytuje pohled do novych ji 
kriZujicich chodeb podobné zptisoby. A vie- 
cky tyto dlouhé chodby kriz na kriz bézi- 
ci, naplnény jsou mrtvolami a_ kostlivci. 
Pri zemi po obou strandch jsou narovnany 
nad sebou rakve, jichZ predni Cast jest 
misto prkna sklo, za nimZ vidéti mrtvolu 
jako mumii jesté celou, anebo jen kostliv- 
ce v roucho obleéeného. Nad témito rak- 
vemi jsou dvé patra Gili dvé police ‘nad 
sebou, pres celou délku chodby. A na 
kazdé té polici stoji kostlivee vedle kost- 
livce, zhusta pri sobé, v zadu ke zdi pfi- 
pevnény a néjakym Satem (u mnohych se- 
Slym v hadr) bud zcela neb z Gasti odény. 
Lebka éasto jiz prachnivéjici, kostnaté prsty 
a hnaty, jakoby z téch zdi na sebe hledé- 
ly, po sobé sahaly, nebot kradtis. pordd 
mezi nimi, at se obratis do které chodby 
chees. Tu kostlivee détsky ma na sobé Sa- 
ty ministranttiv, tam lebka knéze pokryta 
kyadratem, jinde visi Stola pres ruce kost- 
naté, tam kostlivee v plasti, tu dité Satem 
prikryté, a kazdy ten kostlivec, jich% tu 
na mnoho, mnoho tisie jest vystayeno, ma 
své Jméno neb Cislo, aby védéli o ném pfi- 
buzni. Na dusitky prichazeji pratelé, oble- 
kaji své mrtvé obyéejné v novy Sat, roz- 
svécuji svétla pred jeho kostmi neb rakvi, 
a davaji obété a dary mnichtim kapucinim, 
aby kosti jim drahé opatrovali a za né 


a oe 


modlitby a mii sy. konali. Ti kostlivei, po 
nichZ se dlouho nikdo nehlasi, slozi se na 
obecnou hromadu, aby uéinéno bylo misto 
novym. Ovsem mrtvola Gerstvé prineSend 
nezustane v téchto chodbach, nybriz slozi 
se do sklepti, podobnych jako na obecném 
hrbitové, jeZ jsou zde pod katakombami. 
Po roce se teprv kosti odtud vyberou, a 
obstaral-li si to kdo, dohromady slozi a 
upevni, a kostlivec ten se potom na né- 
které misto onéch polic na chodbé vystavi. 
Na koneich téch chodeb jsou naho¥e velika 
okna, jeZ osvécuji mistnosti ty, a na mi- 
stech prednich jsou i mramorové pomniky 
muZt vzneSenych s napisy. Nalezad se tu a 
ukazuje co pamatnost kosti a lebka ozdo- 
bend korunou, naleZejici, jak starodavny 
napis svyédéi, nékdy synu krale tuniského, 
jet prijda do Palerma, poznal a pfYijal viru 

fesfanskou, a v Palermu pak Zivot zboz- 
ny veda skonal r. 1622. MiuzZete si pred- 
staviti, jaky as dojem Gini navstéva téchto 
dlouhych rad neséisInych kostlivei; jde z 
toho hriza, aé zdejsi lid si to libuje, Ze 
pry miZe své milé vZdy navitiviti a je vi- 
déti. Mné se to nelibilo, a mohu fici, Ze 
mné téch mrtvych bylo skoro lito, Ze mu- 
seji tak svazani zde stati na odiv lidem; 
zdaf se mi, Ze takto élovék nedojde takrka 
ani odpoéinuti, jakéhoZ mrtvym prejeme a 
jakéhoZ% maji mrtvoly kladené, jako u nas, 
do hliny, jimiz se pak vic nehyba. Ale 
daleko vétsi hrizou nez tato podzemni vy- 
stava kosti lidskych, naplInil mé, neumim ani 
dobre si to vysvétliti, jeden obraz nahore 
na chodbé klasterni visici. Jest tu mnoho 
obrazi podobnych, jakz to byva v klaster- 
nich chodbach, vSecky v onom starém tma- 
vém zptisobu (na éerné ptdé) tlusté na 
platné malovanych, takze sotva Ize pied- 
mét rozeznati. Nemaji ovSem ceny umé- 
lecké, a chodi se okolo nich, anizby si jich 
kdo povSimnul. Jeden takovyto veliky obraz 
predstavuje tam to, coZ napisem vysloveno: 
Mors peccatorum pessima — smrt hrisni- 
kav jest nejhorsi.“‘ Na lozi tu vidéti hiris- 
nika nekajiciho v poslednich tazich s divou, 
zsinalou, zoufalou tvari. Po praveé strané 
loze jest vidéti andéla strdzneho, an slzy 
vy otich opousti svérence svého, v dalce 
z¥iti jest i kostel: ale hrisnik napolo zady 
obracen jest ke vSemu, co na pravé strané 
se naleza. Po levé strané hluboko a lo- 
zem jest propast pekelna, z niz pameny 
vySlehuji a% blizko postele, a v plamenech 
téch videti dabla Gekajicitho, aZ hrisnik 
padne mu do néruéi, Umirajici na levou 
stranu naklonén, ruku doli viseti maje, JiZ 
takika jakoby padal s loze v ty plameny 
dablu v néruéi: vidi je, hrozi se jich, a 
prec vie a vic se k nim kloni, — az jim 


, 
padne za obét. O hrozny jest pohled na 
tohoto hrisnika! Hraiza mé obedla pri po- 
hledu tom, a nemohl jsem prece od od- 
vratiti, strachem jiz skoro trdsti jsem se 
poéal, an mé vytrhli z ustrnnti mého pri- 
vodeové moji, pobizejice k. odchodu. Po 
nékolik dni vzdy na mysl mi prichdzela 
navstéva u kapucinty, a pri vzpomenuti na 
ten obraz prosil jsem Pana Boha, aby mé 
i vSecky lidi chranil takové smrti; a pti 
vzpomenuti na katakomby pral jsem_ si, 
abych tu v Palermu neumfrel, nebot vice 


‘utéchy, myslil jsem si, poskytuje pohieb 


dle naSeho zptsobu, a lepSiho odpoéinuti 
hroby nage, neZ zde ty sklepy a ty ka- 
takomby. 

Toto posledni prani bylo ovSem malo 
krestanské, nebot Pan Bih jest vsude, jen 
kdyz élovék zboZné umird, vSude ho jed- 
nou vzkrisi k zivotu véénému. Snad jsem 
pranim tim zhresil! Tak alespoi v prvnim 
okamZeni mi prislo na mysl, kdyz jsem 
nékolik dni na to, v noei novoroéni, na- 
vitiven a ztizen byl mym starym neduhem, 
jenZ v mca své véZdy mi smrt stavi 
na blizko. Zatim Pan Bth bray pomohl, 
aé jsem vice dni musil traviti v posteli 
pod rukou lékare. Té3il jsem se zvlasté na 
den Zjeveni Pané, Ze pozndm velebné obfra- 
dy zdejsich sjednoc. Rekt, kteti zde maji> 
biskupstvi, kapitolu, faru a seminar, a je- 
likoZ toho dne maji nejvétsi slavnost, vée- 
ecko duchovenstvo na ni podilu béte. Den 
pred svatkem (in Vigilia) odpoledne maji 
totiZ nejprve svyéceni vody Trikralové, pak 
neSpory a po nich jest slavnd m&e, as o 
5. hod. odp. Zatim kdyz nemoc veli: Lez! 
byt bys mohl toho dne podivati se do raje, 
musi’ se toho odfici a zistati v posteli. Tak 
se dilo se imné, NeZ i z téchto dni nemoci 
mohu Vam néco povéditi. Bylo to v svat- 
veter Trikralovy, kdyz pozdé veéer prigel 
ke mné jeden z bratrt laikt, a podaval mi 
dvé cedulky. Na jedné bylo mé jméno, na 
druhé slova: ,,Sedm Bolesti nejéist8i Panny 
Marie.“ Vysvétlil mi, Ze dle divného oby- 
éeje toho dne po veceri déje se losovant 
o Svaté t. j. do jedné urny daje se jména 
vsech klasternikt (tenkrdte i moji jméno), 
do druhé pak jména Svatych; a ke kag- 
dému jménu vytadhne se jeden Svaty, jenz 
tomu_.ma byti jako od Boha danym patro- 
nem pro tento rok, jejZ ma obzvlasté ctiti 
a nasledovati v celém tom roce. A pravil 
mi, kterak vSickni prisvédéovali, ze mné, 
nemoci stizenému, nemohl byti vytazen los 
primérenéjsi nez tento, S vdécénosti k bra- 
trskym ieldéterniketim , kteri ve vSem mé 
povazuji jako jednoho ze svyych, a s vdéé- 
nosti k Bohu, jenZ mi timto zptisobem po- 
dal opét jednu utéchu, prijal jsem obé ce~ 


ne ee 


dulky a chovdm co yzdenou pamatku; a 
Sedm Bolesti P. Marie ma mi byti letos 
predmétem obzvlastni ucty, pramenem sily 
a trpélivosti. Bylot to vloni pravé na den 
Sedmi Bolesti P. M. (18. zari), kdyZ jsem 
v nedéli odpoledne rozZehnal se s rodiéemi 
a opustil své rodi&té, abych druhého dne 
z rana opustil i Cechy. 
A ku konci je&ié néco. Zachovava se 
zde posud onen pradayny obyéej cirkevni z 
doby, kde nebylo kalendari, Ze se totiz 
na den Zjeveni Péné ve vsech prednéjSich 
chramech, farnich i klaSternich, prohlasujt 
hlavni svatky celého roku. Pied slaynou 
msi pri hluéné hudbé vystoupi knéz na 
kazatelnu, a zpiva ténem podobnym pre- 
faénimu v latinském jazyku nasledujici pro- 
hlasku, jeZ se v direktdti nalezd pozname- 
nand: ,,Mate védéti, bratri nejmilejsi, Ze 
jakoZ ném Btéh v milosrdenstvi svém ra- 
dovati se popral z Narozeni Pana naseho 
Jezise Krista, tak Vdm té% nyni i den ra- 
dostného Vzkriseni Spasitele naSeho ozna- 
mujeme. Dne dvanactého tnora bude ne- 
déle Devitnik, prvniho brezna den popelctiv 
a potditek svatého postu ¢tyricetidenniho, 
Sestnactého dubna slaviti budeme s_plesa- 
nim Z mrtvych Vstani Pané, dvacatého pa- 
tého maje bude Na nebe vstoupeni Pané, 
étvrtého Gervna Hody SvatoduSni, patnac- 
tého Gervna slaynost Boziho Téla, a treti- 
ho prosince prvni nedéle Adventu Gili 
risti Pdna nasSeho Jezi8e Krista, jemuzZ 
jest Gest a sldva na véky véktv. Amen.“ 
H. 


Kronika. 


Z Prahy. Nahodou dostal se ndm do 
rukou ném. kalendaf na rok 1747, v némz 
se naleza seznam viech chramti Pané, v 
nichz tého% léta se konala po méstech 
Prazskych 40hodinna pobognost. Co tehdaz 
byvalo, bude opét, jiz letos po hodech ve- 
likonotnich. Tot ovoce abn porady du- 
chovenstva generalniho vikariatu Pra%ské- 
ho, kterouZ d. 31. ledna opét ridil JEmin. 
nejdtst. p. kardinal. Duchovnich seSlo se 
pres 60. Porddek dotéené pobognosti svym 
éasem uverejnime, téZ stanovy bratrstva k 
ucténi vel. Svdtosti, kteréZ ztizeno bude. 
Porada treti bude 21. t. m. 

*—* Alumnii arcib. seminafre a klerikii te- 
holnich, jimZ JEmin. p. kardinal udélil y nedéli, 
29. ledna ¢tvero niz8ich svéceni, bylo 48. 

*_* Ve étyrtek o slavnosti Odistovani P. 
Marie byla u sy. Ducha piyed velkymi, sluzbami 
Bozimi pokiténa dospéla Zidovka. Kmotrou byla 
uroz. pani hrabénka Rozina Cerninova. 

*—* Posyéceni nového kostela v mésté 
Poliéce ustanoveno jest na den 30. gervence t, r. 


% Vidné. JEmin. nejdist. p. kardinal 
Rauscher, arcibiskup Videiisky, vydal ob- 
Sirny pastytsky list o pap. encyklice. To- 
té% udinil d. 15. ledna biskup Brixensky a 
biskup Vratislavsky. — Encykliku prohla- 
siti zak4zano jest ve Francii, v Rusku, v 
Italii (pod Zezlem krdle Viktora Emanuela) 
a také pry v Portugalsku! : 

*_* Biskupem vy Sedmihradsku jmenovan 
jest na misto arcib. Haynalda nejd. p. biskup 
Fogarasst. 

Z Pruska. Byvalym distojnikim, bra- 
ttim hrabatim z Schmising-Kerssenbroku, 
jenz Cirkve jsouce posluSni, neprijali vy- 
zvani na sou 9} a proto z vojska byli pro- 
pusténi, bude dan éestny kord. J. Sv. pa- 
pez Pius IX. vénoval k tomu uéelu 900 
trankt. 

Z Francie. Slavny arcibiskup Dupan- 
loup vydal broSurku o papeZské encyklice, 
kterouz prohlasiti vlada zakazala. Sedmero 
vydani dotéeného spisku jest rozebrano, 
jiz vySlo vydani osmé. Noviny jsou v ne- 
sndzi, hlasalyt, ze nékolik ultramontanskych 
biskupt ozvalo se proti zAkazu, a nyni se 
ukdzalo, Ze se ozvali témér véickni; zvé- 
stovaly, Ze pozdéjsi protesty jsou mirnéjsi 
prvnich, a vyslo na jevo, Ze jsou ostrejsi; 
oznimily, Ze 500 élent ,,nizsiho duchoven- 
stva“ osyédéilo vlddé adresou oddanosti, Ze 
v sporu tomto k ni se hlasi, s ni se sho- 
duji, a nyni nemohou udati ani jediného 
jmena z domnélych 500 podpisi. 

Z Anglicka. Biblicka spoleénost Lon- 
dynska vydala za minuly rok 2'/, milionu 
bibli v rozlitnych ndreéich. Od svého zfri- 
zeni rozeslala jiZ asi 46 milioni bibli po 
svété; vsak s jakym prospéchem? Skoda, 
ze téch penéz nebylo uzito k misiim ve 
smyslu sy. evangelia, které rozkazuje: jdou- 
ce ucte narody! 

V severni Evropé slayi se od 3. t. m. . 
tisicletaé pamatka sv. Ansgara, apoStola se- 
vernich narod, jimz pred 1000 let prinesl 
svétlo viry. Co arcibiskup Hambursky a 
Bremensky skonal v Panu 3. tnora 8665, 
Po sedm set let utéSené kvétla v krajindch 
severnich vinice Pané, sv. Ansgarem Stipend, 
jeho modlitbami, potem a utrpenim zalé- 
vand a prindSela hojnost bohumilého ovoce, 
az pak tak nazvanou reformaci zpusto$ena 
a ztroskoténa byla zpisobem politovani hod- 
nym, tak Ze kde byvala radnd biskupstvi, 
jsou nyni jenom misie. Nadsilim a uskokem 
bylit jsou odtrZeni ndrodové na severu od 
viry a Cirkve sv. Ansgara. Nejdist. p. 
biskup Osnabrucky, co apo&t. provika¥ se- 
vernich misii v Némecku a Dansku vyzy- 
vaje listem pastyiskym k slaveni osmiden- 
niho jubilea sv. Ansgara napomina vé¥icich 
k modlitbam za navraceni bratéi odtrZenych 


tind GSE 2 


do lina Cirkve, aby byl jeden ovéinec a 
jeden pastyr. Modleme se také, di v pas- 
tyrském listu svém, aby i v téch kontéindch 
misii severnich, kde a% podnes katolikim 
se nedovoluje svobodné vyzndvdni sv. né- 
boZenstvi, okovy tyto pee zdreeny, pre- 
kazky odstranény. — Zivot sy. Ansgara z 
tehole sv. Benedikta, prvniho arcibiskupa 
Hamburského latiné sepsal ndstupce jeho 
na stolci arcibiskupském, sy. Rembert a 
k leto&ni tisicleté pamatce vydal v prekladu 
némeckém y Paderbornu Lebrecht Dreves, 
doktor prav. Cesky Zivotopis sv. Ansgara 
naleza se v ,Legendé Gili éteni o milych 
Svatych Bozich“ od dr. Bilého na str. 112. 
*_* Ki povyjasnéni gistych suétovych 
otdzek, (Pokratoyani.)  ,,Téla musime use- 
thiti, ale zabijetiducha. Mravnosti musime 
se uchopiti, a tudiZ srdce pokaziti. Mam 
za to, Ze se prosttedek tento z politické 
humanity nayrhnouti musi.“ — Kdyz v 
imé odpraveni byli dva nekajicni nahonéi 
revoluce, obraz to bezbozné sekty belgickych 
solidairiv, psal ndéelnik ,vysoké venty“ 
(tidici vrehni loge): ,, Prekrdsny dojem uti- 
nilo na lid, Ze zemfeli co zavrzenci. Bylat 
udalost tato pryni proklamaci tajnych spolkd, 
zmocnéni se dusi. Umfiti v Rimé na Pi- 
azza del popolo, vy hlavnim mésté katoli- 
cismu, a zemYriti nekajicné co freimaur, tot 
véru prekrasné!“ — ,Lejte po kapkach jed 
do srdei vyvolenych,“ weal jiny z téchto 
vtélenych dabla, ‘Neite je} v malych davkach 
a jen jako ndhodou, a zdésite se nad uéin- 
kem. Prede vsim na tom zdlezi, abychom 
odtrhli muze od rodiny, aby odvykl domac- 
nosti. LeZif vy povaze muZové, Ze rad se 
vzdaluje starosti 0 domdcnost a lehkomyslné 
zabavy a zapovézené choutky vyhledava. 
Miluje dlouho trvajici hovor a popijeni v 
kayarnach a zahaléivost v divadle. Tahnéte 
‘a lakejte ho tam, dejte mu na srozuménou, 
ze jest dulezitow osobou, piisobte nati zchy- 
trale, aZ se mu zosklivi fremeslo. Pak-li 
jej takovymto zptisobem odlouéite od man- 
Zelky a ditek, pakli jej presvédétite, jak 
obtizné jsou jeho povinnosti, snadno mu 
vdechnete touhu po jiném Zivobyti! — Clo- 
vék se rodi co odbtijce; tuto touhu po 
odbojnictvi v ném v plamen roznétte; ale 
plamen tento nesmi hned vyslehnouti. Je- 
stif to priprava k velikému dilu, kteréz 
zapotiti mate.“ — ,K provedeni: velikého 
tohoto dila,“ pravi nejupfimnéjsi advokat 
revoluce (Proudhon)*) ,jest pottebi szro- 
kého svédomi, které% se nezachvéje ani pred 
cizologstuim, aniZ se ostychd zrusiti viru 
a diweru a po zdkonech lidskych nohama 
Slapati.“ ,,Vysoka venta shrnuje celé toto 


*) Zemiel v Parizi 19. ledna t, r. nekajicné, 


dabelské spiknuti v tato slova: ,,.My se sna- 
zime po nadkaze vseobecné, po korrupci lidu 
duchovenstvem a duchovenstva skrze nas, 
po té korrupci, s jejizto pomoci_jednoho 
dne Cirkev ku hrobu ponesem, Reklo se 
nim, Ze, chceme-li katolicismus zniéiti, nej- 
se zenského pohlavi se sprostiti musime. 

nad Ze dobré toto pozmamendni; jelikoz 
vsak Zeny odstraniti nemizem , musime 
Late zenské i vy Cirkvi,zkaziti. Ndkaza 
obrého byvaé nejhor’i. Uéel tento jest tak 
veneseny (!), Ze muze, jako jsme my, zavésti 
musi. Nejlepsi dyka k bodnuti do srdce 
Cirkve jest zkdza mravu. Protoz% chuté k 
dilu a nepoprejme sobé odpoéinku, pokud 
nebude dokondno !* 

2. Svadéni mlddeze jest druhy prostie- 
dek, s kterym%to nepochybné také spojena 
jest v celém Némecku dobfe nastrojena 
boure proti ndrodnim skolim krestanskym. 
I ty chtéji odtrhnouti od srdce Cirkve, jako 
se jim to bylo s vyS8imi uéeli8témi vyborné 
zdarilo, a jiz do ditéte siti zrni, kteréZ pak 
na vysokych Skolach bujné roste. 

»Na mlddez,“ tak zni jedno z téchto 
pekelnych navedent, ,,musime obratiti zretel, 
mlade% musime svoditi a, anizZ by to pozo- 
rovala, privdbiti pod prapor nas. Nikdo 
nechf nezpozoruje snahy vase! Pomiiite kme- 
tia starSich muZia drzte se mladeZe, ano, 
mogna-li,.i déti. Nevypustte pred ni nikdy 
slova bohaprazdného neb neéistého, toho 
se bedlivé streZ%te k vali na’i véci. Zacho- 
vejte bedlivé tvdimost vazZného, mravopo- 
éestného muze. Jak mile takovymto zpt- 
sobem povést vaSe v kolejich, na gymna- 
siich, universitach a v seminafich upevnéna 
bude, jak mile jste ziskali divéry Studentstva 
a utitelstva, prilnéte prede vsim k tém, 
kdo% do stavu duchovniho vstoupiti chtéji. 
Stvete a rozjafujte tyto ohnivé, ndrodni 
hrdosti naplnéné povahy! Davejte jim z po- 
édtku, ale zcela potaji neSkodné knihy, pak 
Ziky své znendhla rozhtivejte, a% vriti bu- 
dou. Budeme-li takovymto zpisobem véude, 
souéasné a den co den pracovati, budou 
se zdsady nae rozkifovati jako svétlo a 
vy sami poznate uzZiteénost tohoto jednani.“ 

3. Svdadént duchovenstva Spatnymi zdsa- 
dami, zejmena pak ndrodnim blouznénim. 
ysnazte se nabyti povésti dobrych kato- 
likii a ryzich vlastenci. Povést tato pro- 
klesti uéeni naSemu snadno cestu k mla- 
dému duchovenstvu a do klasterf. V malo 
letech zaujme toto mladé duchovenstvo pri- 
rozenym béhem véci veSkerd mista; bude 
vlddnouti, bude spravovati a souditi, bude 
zasedati v radé papezZe, ano i budouciho 
papeZe voliti bude a pape% tento bude, 
jako premnozi jeho souéasnici, vice méné 
pod vplyvem vlasskych a humanitnich idei, 


ote EGP 


které% jsme my roztrousili. Abychom to- 
hoto cile dosahli, musime vsecky plachty 
napnouti.“ 

Musime Cirkevy k nemravnosti vycho- 
vavati a vSelikymi nepatrnymi, znendhla 
upotrebitelnymi prostredky, kterychz blize 
uréiti nelze, toho dovésti, aby papez my- 
slenkw revoluént k vitézstvi privedl. Plan 
tento se mi zdal vadycky byti vysledkem 
ynadlidské moudrosti.“ A v pravdé jestit 
nadlidsky , nebot bezprosttedné od dabla 
pivod svij vzal. Bratr léze, ukryvajici se 
pod jménem Nubius, liti takovéhoto revo- 
luéniho papeze, jak si je} predstavuje: 
co slabého, lehkovérného muZe, nemaji 
ciho ostrovtipu, ktery, aé jinak slusny 
a vazeny, demokratickymi zasadami pro- 
niknut byti ma. ,Takovy papezZ by nam 
byl vhod, kdybychom se ho dopidili. Za 
takového papeZe bychom mohli jistéji na 
Cirkev hnati uitokem ned literaturow brozu- 
rek francougzskych bratrt nasich, ano jiste7i 
neg zlatem anglickym. Chtice roztristiti skalu, 
na nizto Bah vzdélal Cirkev svou, zapletli 
bychom malik nadstupce Petrova do spik- 
nuti, a takovyto malik by v tomto kriza- 
ckém taZeni za vice stal neZ Urban II. a 
vsickni sv. Bernardové ve svété krestan- 
ském.“ 

»V Italii cheete roznititi revoluci ?“ tak 
volaji tito vyslaneové pekla, ,nuzZe hledejte 
papeze, jakéhoZ jsme vam byli vylicili. 
Duchovenstvo musi kraéeti pod praporem 
vasim, domnivajic se, ze jde za korouhvi 
Stolice apoStolské. Chcete-li tyrany a po- 
tlatitele vyhladiti, aby po nich ani stopy 
neztstalo, — rozesttete sité své v zakri- 
stiich, v semindrich a v klastetich a jest-li 
ze se pri tom neprendhlite, prorokujeme 
vam lov prekvapujici; ulovite revoluci s 
tiarou a kapi, nesouci kriz a korouhve v 
éele svém; revoluci, kterd dosti malo jsoue 
zanicena, svét na vSech étyrech uhlech pla- 
meny svymi uchvati.“ (Dokonéeni.) 


Literni oznamovatel. 


** Déjepisny nastin pod nazvem ,,Farni 
a klasterni Chram Pané u Sy. Jakuba v Praze,“ 
jejZ vydal nakladem svym ku prospéchu téhoz 
kostela predstayeny P. Benjamin Lanki§ rytié z 
Hornic, vysel ve sroynalosti s druhym opravenym 
némeckym yydanim pfYispénim Frantiska Douchy. 
Ve struéném tomto nastinu éeském, jako% i yv 
dotéeném némeckém, jest na zakladé blizsiho 
skoumani pramentiv oprayeno nékolik déjepisnych 
udaji, které se byly jindy v to ono Popsant 
Prahy omylem yloudily a béhem doby opakoyanim 
téZ do jinych spistiv presly. Nastin sam neoso- 


, 


vevs 


buje si vlastnosti uplnéjitho vyéerpani, které 
zistaveno as dobé jiné; pri jeho vydani byl. 
hlayni del, aby vedenim pozornosti k této v 
nagich déjinach velepamatné stavbé se budili do- 
brodinci ku podpofe pti nutnych chramu opravach ; 
jeSto klaSter jinak Zadnych prostiedkiv k jeho 
opravoyani nema, a jen pomoci laskavych pfi- 
spévki jej v neporuSenosti zachovati Ize éasum 
budoucim. 

*_* Solnicky dékan, vdist. p. Jos. Ehren- 
berger, yéhlasny vypravovatel pro nasi mladeZ, 
obétoval Dédictvi Mali¢kych opét novou povidku 
déjepisnou , Dar Arnosta z Pardubic,“ kte- 
rouz tidové D. M. ma podzim t. r.. podélovani 
budou. (Skolnik.) 

*—* Lublaiska ,Zgodnja Danica‘ uve- 
tejtiuje slibené ,,upominky z pouti do Rima‘ z 
péra dr, Jana Pogadéara. TyzZ katol. cirkeyni 
list ma v kazdém Gisle dlouhy seznam vzacnych 
milodara pro sy. Otce od dobrych Slovinciiv. 

*_* Zahrebsky katol. list“ podal éte- 
na¥im svym dopis ,,Blahoyésta“ (dis, I. str, 10.) 
o papezské encyklice. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési PraZzské. 


Wyznamenani jsou: t 
p. Jak. Beer, gen. velmistr ryt. radu kiizovniki 
s ¢ery. hyézdou, obdrzel od J. c. k. apost. 
Velié. tad Zelezné koruny II. tridy s promi- 
nutim tax; 
p. Frant. Larai*, farat v Jinonicich, obdrzel 
 expositorium canonicale, 
p. Ant. Reinwarth, docent pastytského boho- 
slovi v jaz, némeckém, jmenovan jest od J. 
c. k, apost. Velié. tadnym profes, pastyr. 
bohoslovi na vys. Skolach Pragskych. 
Ve spravé duchovni ustanoven jest: 
p. Ant. Sollner, farat vy Schénlindu, za farate 
do Klinghartu. 


Listarna redakce. 
Milodary. 1) Halit sy.-Petrsky pro sy. 


~ Otce: p. V. M. z Vodmtian s heslem: ,Buih po- 


moziz, sy. Otée, Vam i nam, celé Cirkvi“ kupon 
nar. pijéky 2 zl, 30 kr. na st? Z Prahy C, 
H. 1 zl. na sti. s heslem: ,,Polozim nepfately 
Tvé za podnoZi noh Tyych.“ 2) Na pomnik 
Arnosta z Pardubic: z Horniho Stupna 7 i. 
Co piispévek k halifi sy.-Petrskému 
vénuje red. 10 vytiski ,Blahovésta“ z r. 1863 
a 10 vytiski z min. roku 1864. K dostani jsou 
v snizené cené po 1 zl. 30 kr. v knihkupectyi 
B, Stybla. Kdo Zada zasilku po po&té, radiz 
priloziti 10 kr. 
Z Palerma dopisy budou vy & 5, a 6. Bah 
Vas opatruj. — , Vyklady:“ Raéte pokraé., 
ale méné sloy a vice jadra: struénéji, — Z Plz. 
basné, aZ bude mista. — p. A. V. M. Snaha 
chyaly hodna, ale kyitka plana; hledejte plnéjsich. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


» v kniz. arcib. semi- 


Rotnik XV. 


Wydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Redakce: 


nari Cislo 190—I. 

Expedice: 
v kat. knihkupectyi 

BRB. Stybla 5 
na sv.- Vaclavskem 
namésti, cis. 786—II 
Nedoéla Gisla rekla- 

mujte nejdéle 

v mésici. 

PRP APSR EDA RDG 


»Spravedinost zvysuje narod, ale htich bidné Gini narody.“ 


V Praze dne 15. tnora 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


~ a 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


LLL I aeeaaeaaeaeaeaEeaEeEeEeEomIESomEEEeEeeEeeEeeeeeeeeeeeess 


Cislo 5: 


Predplaci se 
v expedicli 
i u viech radnych 
knihkuped 
na rok: @ sl. SO kr. 
napilr.: & zl. BO kr. 


Po posté: 
Colorocné: B zl. — kr. 
pillrocné : @ al. && kr. 

ar 
Predplaceni étvrt- 
letni se neprijima. 
Jednotliva isla se 
neprodavaji. 


OOP ILI P LILI 


(Piisl. XIV, 34.) 


Nedéle I. v posté. 
Reé sv. Petra Chrysologa (+ okolo r. 450). 
(Mat. IV. I—5). 

Cehoz lidské zvédavost, starych pile 
a moudrost svéta tohoto hledajic, ba 
dlouho hledajic, nalezti nemohla: vseho 
toho védomost dostateénou nasli jsme 
pojednou v Zakoné BoZzim. 

Odkud zlé, odkud vina, odkud ten 
uprk tolikerych hiichi a vztek-nepra- 
vosti, odkud zapas téla s dusi? Cim 
to, ze loditka vezdejsiho zivota lidského 
strasnou bouri zmitana posléz kruté 
rozbita tone v mori smrti? — Vsecko 
to zustalo by élovéka tajno, kdyby byl 
Zakon Bozi dabla neodkryl. 

Zleho ptivodcem, nepravosti zplodi- 
telem, vseho mira vrahem, Druhého 
élovéka ustaviénym nepiitelem jestif 
dabel! Tent na éloveky leci, jim upady 
stroji, jamy kope, srazy chysta, ostnem 
téla boda, duse picha, hnusné myslenky 
vnuka, hnévy tropi, ctnosti nenavist a 
neyesti navist plodi, bludy Stipi, rozbroje 
zivi, pokoj rusi, piizen rozchvacuje, 
jednotu dvoji, na mrzkém si pochutnava, 
Bohu se rouha, élovéka pokousi, ano 
dle vypravovani opovazil se on pokou- 
Seti samého Krista Pana: ,A postiv 
se étyriceti dni a étyficeti noc, potom 
zlaénél. A piistoupiv pokusitel, fekl 
_Jemu: Jsili Syn Bozi, reiz, at kameni 
toto chleboyé jsou." 

SlySe to, prestan, clovéée, viniti Boha, 
zalovati na pfirozenost tvortiv, tupiti 
Stvoritele, svadéti na télo, hadati na 
dusi, s¢itati vinu na éasy a na hvézdy, 


ostouzeti bezyinné stvoreni. Povazuj 
zlo za pripadné, nikoli za _ stvorené; 
ver v Boha Stvoritele dobra, dabla 
vsak méj za vynalezce zla; Bohu vse 
dobre a dablu vsechno zlé piititej. 
Odstoupé od zlého, cin dobré, v éemz 
pomahati bude tobé Buh, jenz vyko- 
nani svého rozkazu umoznuje, anobri 
sam Cini, coz porouti, privadéje Clovéka 
k dobrému, jejz dabel k zlému svadi. 
Nechtéjz tedy nikdo duse své vadam, 
jako ptistvorenym, hovéti a zlodin 
svuj za pouhy vybuch piirozenosti své 
pokladati, ale radéji vezma s Kristem 
odéni postu, zazen od sebe naval ne- 
pravosti, poraz tabor hiichiv a zvitéziz 
nad strijcem vseho zleého, maje po 
boku Krista za tebe bojujiciho. Pre- 
konal-lis dabla, nezmohou tebe hit- 
chové: potfen-li nasilnik, rozrazeni jsou 
tez jeho plukové. Slys Apostola tkou- 
ciho: ,Nebot neni bojovani nase proti 
télu a krvi, ale... proti duchovnim 
zlostem v povétii.“ (Efes. VI. 12.) 
»lehdy veden jest Jezis na poust 
od Ducha,* ale ne od dabla, by zrejmo 
bylo, ze tuto Bah pokusiteli vstiic 
vychazi, a ne pouhy ¢lovék, z nena- 
dani upadaje v pokuseni; — Buh vse- 
védouci, a ne pouhy élovéek, pokuseni 
nepredzvidaje; —. Buh vsemocny, a 
ne ¢lovék moci dablovou popohanény. 
Dabel nejradéji u zatka zaklepava, 
pokouseje ctnost nedospélou; mat na 
spéch ‘s_vytrhanim jemnych kotinki 
svatosti, véda, zeby ctnosti utvrzené 
tak snadno nevyvratil. Znaje touz jeho 
5 


sr 86 anh acer? ¥ TX dinsok 


schytralost, naskytl Kristus hledajicimu 


ho dablovi sebe samého-y pokuseni, . 
aby pokusitel, svym vlastnim osidlem~ 


polapen a od Krista premozen, naproti 
krestantm pole ztracel. 

,A postiv se étyficeti dni a ¢ty- 
ticeti noci.“ Ejhle bratii! obyéej na- 
Seho ¢tyticetidenniho postu neni lidsky 
vymysl: ont ptvodu Boziho, pln ta- 
jemstvi; z¥izeni jeho v Cirkvi neudalo 
se bezpravné ani vseteéné; on z zemé 
nevypuéel, jsa plod tajemnych nebes. — 
Poéet ¢tyficeti dnt zahrnuje ¢étvero 
desatkii — étveretnou viry kazen, nebot 
dokonalost jest vidy ¢étvereéna. Ne- 
majice ted kdy, jednati o tajemstvich, 
jez Gtverni a desaterni poéet jak zde 
na zemi tak tamo v nebi skryva, po- 
kra¢ujmez u vykladu posttiv Pané. 

,A postiv se etyticeti dni a étyti- 
ceti noci, potom zlaénél.“ Zlaénéni 
Pané neni znameni mdloby, ovsem ale 
jestif svédectvim sily Jeho; véta totiz: 
,potom zlaénél,“ za to ruci nam, Ze 
Kristus ¢tyticet dni a noci hladu nemél. 
Had cititi a zmoci jest udmek prace 
lidské; hladu nemiti jest utinek  sily 
Bozi. Kristus postem nezemdlel, hla- 
dem nezlaénél: zlaénélt jen k vali tomu, 
aby k pokouseni latku nalezl dabel, 
kteryz byl se ostychal piistoupiti k 
Panu, dokad se postil, tuse v Ném 
tak divné se posticim Boha, nepak 
élovéka; tehdy teprv mél chytry slidié 
Krista za ¢lovéka smrtelného a poku- 
sitelného, kdyz Jej uziel laéného. 

»A pristoupiy pokusitel, rekl jemu. “ 
Pyistoupil s obmyslem, uloviti dusi, a 
ne s umyslem, poslouziti Jemu; pfi- 
stoupil s horsi nestydatosti, nez s ja- 
kouz pozdéji od Ného odstoupil. Po- 
slysmez, co laténému podaval: ,Rciz, 
at kameni toto chlebové jsou.“ Ka- 
meni podava laénému! hle, takova jest 
vady nepiitelova prizen, tak krmi pi- 
vodce smrti, zavistnik zivota! — ,Rciz, 
at kameni toto chlebové jsou.“ able, 
pro samou starostlivost o Pana zhloupél 
jsi! Muzet hladovitost v sytost promé- 
niti, kdoz mocen jest, kameni v chléb 
proméniti: naé tedy rada tva tomu, 


jenz sam sebe s dostatek opatiiti, ma- 


ie? — ,Reciz, at kameni toto chlebové 


jsou.“ able, prozradils sebe, nena- 
krmiv Pana Syvého! Bidniée, rad bys 
uskodil, a nemizes; chce$ pokouseti, © 
a neumis! Laénému jsi mél . podati 
krmé ylaéné, ty pak podavas tvrde; 
hladovému mél jsi poskytnouti jidla 
lahodného a zazivného, ty vsak nabizis 
odporného a syrového. Takovou kr- 
mi¢kou ani élovéka, nercili Syna Bo- 
ziho nenavnadis! Poznejz, pokusiteli, kte- 
rak se v pfitomnosti Kristové ztrhaly 
smytky a klicky tvé! — ,ticiz, “at 
kameni toto chlebove jsou.“ Muze z 
kameni nadélati chleba, kdoz vodu ve 
vino proménil; nez slusna jesti véec, 
aby tvoreni byli divové véricimu élo- 
véku k vili, a ne, kdy se jich dablu 
lupidi zachce, — k spaseni toho, kdoz 
za né prosi, a ne k zlehéeni_toho, 
kdoz je tvofi. Dable, naé ty. hledas 
znameni? vzdyt tobé prani¢im k spa- 
seni pfrispéti nelze; komu se vsecko 
jen k mukam dochovava, tomu by jich 
novy div Bozi jesté pfisporil! Vsak 
slyS odpovéd Pané, poznej obludnost 
svou a pokoi se Stvoriteli: ,Ne samym 
chlebem ziv jest Glovék, ale kazdym 
slovem, kteréz vychazi z ust Bozich.“ 
Slys: Slovo Otcovo nelaéni chleba, Ono 
laéni naSeho spaseni; k tomu éeli Jeho 
dilo, aby élovek ziv byl vzdy sloyem 
nebeskym, a jenom nékdy chlebem 
zemskym; aby Bohu tak ziv byl, zeby 
své prace vyédom nebyl: neb opravdu 
tent. toliko zivot zivotem slouti hoden, 
kteryz potu nezna, bolesti nema i 
konce nema. i BAD 
Dva_pani. (Mat. VI. 24.) 
Nikdo nem&z’ slouzit’ panim dvéma, 
Neb dvou srdci také nikdo nema; 

A kdyz pani dva jsou proti sobé, 

Nelze uspokojit strany obé, 
Milovati jednoho jen Ize. ti, 
Druhého pak treba jest nenavidéti. 
A mam-li snad to fici tobé, 
Kdo jsou pani ti, jenZ stoji proti sobé? 

Prvni pan: to véény a vSeyladny Bah, 

A druhy: to svét a svéta duch. 
Libujes-li tedy sobé vy sluzbé svéta, . 

Tozé u tebe jest po lasce k Bohu veta. 

yberly® od V. Stulce. 


—O &tésti, byti katolikem. 
| __, (Pastyisky list.) 
Jan Valerian, 


z Boziho milosrdens'vi a z milosti apoStol- 
ské Stolice 

biskup Budéjovicky, 

a Tes agi triinu assistent a domdct prelat 

Jeho papezské Svatosti, doktor v pismé sva- 

tém, vsem véricim Budéjovické diécese po- 
zdravent a pozehndni od Hospodina. 

Drahé a miloyané ovetky ze stadetka 
Kristova! 

Vypravuje ndm sy. Evangelium, Ze 
nejsvétéj8i Pan na& a Spasitel Jezik Kri- 
stus vzal druhdy tré syych milych uéen- 
niki s sebou na horu Tabor, a tam Ze se 
pred nimi proménil. Jeho tvdér se jako 
slunce zastkyéla, a roucho jeho uéinéno 
jest bilé jako snih. Také Mojzi8 a Elias, 
jenZ% byli jsou jiZ davno na véénost odeili, 
postavili se po boku Pané, aby Mu syé- 
dectvi dali, ze On v praydé jest ten, na 
ného% oni z nadchnuti a vnuknuti Boziho 
pred davnymi Gasy obraceli svéta pozor- 
nost. Co. uéZasli zrakové téch titi milych 
uéednik spatrili, bylo tak krasné, tak uté- 
Sené, Ze jednomu z nich, totiz svatému 
Petru, se ani nechtélo horu tu rozkoSnou 
opustiti, a Ze ve svatém, radostném rozni- 
ceni zyolal: ,,Pane, dobré jest nam zde 
byti.“ Bylo mu tak blaze, ze rad by tam 
byl zistal na véky. 

Moji nejmilejsi! Jako sy. Petru dobre 
a blaze bylo na hore Tabor, tak i ném 
dobré jest, byti ve svaté Cirkvi katolické, 
ji prindleZeti, k ni se priznavati. Nenit ji- 
ndée, moji drazi, stéstt to jest veliké, byti 
katolikem, byti udem syaté Cirkve kato- 
lické. 

Tazeteli se, proé? odpovidam, ponévadz 
Cirkevy katolicka jest prava Corker Boii, 
jen%Z nam uplnou viru i vééného spaseni 
naseho bezpeénost a jistotu poskytuje. 

e Cirke v katolicka pravou jest cirkvi 
Bozi, to dosvédéil On sdm zazraténym jejim 
zalozenim, zazraénym jejim ye svété rozési- 
Fenim, zazracnym jejim zachovanim. Slyste, 
ovetky drahé a v Panu milované! 

I. Vke, co se od potatku syéta po 
strastném pddu_ naksich prvotnich rodiéa 
dalo, k tomu z¥elo a smérovalo, aby lid- 
ské pokoleni ptipraveno bylo na to kra- 
loystvi, které% Synem Bozim mélo na zemi 
byti zalozZeno, a ve kterémzZ ovoce jeho 
vykoupeni dostati se mélo vsem ndarodim 
svéta. Prijda Syn Bozi na svét zalozil to 
krdaloystvi, jak predpovédino bylo od pro- 
roki.. Kdyz tiricaty rok Zivota syého na- 


pave | ie 


stoupil, potal lidi vyuéovati, a bylo jich 
osti mnoho, jeZ%to uvériv’e svaté uceni 

jeho prijali. Tuto viditelnou spoleénost svych 
véricich nazval Pan Jezis Cirkvi svou. 

Cirkey ta byla toliko jedna, jeliko% 
Spasitel svéta tolileo jednu Stipil pro vée- 
cky lidi a pro véecky Gasy. On povady 
toliko o jednom krdlovstvi mluvil a o jed- 
nom domu na skale vzdélaném; toliko o 
jedné vinici mluvil, na kterou% délniky po- 
volal; toliko o jedné roli, na kterémzZ pie- 
nice i koukol roste a% do Gasu Zni; toliko 
o jedné siti, kterdz z mofe tohoto svéta 
vytahuje dobré i zlé, a koneéné toliko o 
jednom ovéinci a o jedné vite vady mlu- 
vival. Tou pritinou prosil také nakratce 
pred svym utrpenim nebeského svého Otce, 
aby uéednici jeho vsickni jedno byli, rka: 
»Neprosim pak toliko za né, ale i za ty, 
kteiriz (pozdéji) uvéri ve mne, aby vésickni 
jedno byli, jako ty Otte ve mné a ja v 
tobé, aby i oni v nds jedno byli.“ 

JizZ ale ktera jest to ta jedna Cirkev, 
kterouz zalozil Pan Jezis? Cirkey ta od: 
Syna Boziho Stipend je Cirkey katolicka. 
Ona z ak ih byla zde samojedinka. 
Ona neodvozuje jmena svého od Zddného 
élovéka, vzavsi ptivod svij a potatek uprimo 
z Boha. Byvsi zde od poéatku, saha svym 
celym ztizenim na samého Pana JeZise, 
Bozského svého zakladatele, kteryZ toliko 
ji svéril vSecky ty poklady lasky a milosti 
své, kteréz s nadhvézdného nebe dolti na 
zem prinesl. 

Kdybychom podlé néjaké teky od je- 
jiho usti, to jest od toho mista, kde vtyka 
do more aneb do jiné reky, kraéeli potad 
vyse, az bychom pfisli k jejimu zridlu, 
kdeZ se v malém pottéku vyrinuje ze 
zemé, zajisté nic bychom nepochybovali, 
ze voda, kteraZ teée v tom feéisti, vypry- 
Stila se z onoho zridla. Tak podobné jest 
to s Cirkvi katolickou. Kazdé biskupstvi, 
kazdd farni osada odvozuje svij ptvod 
z jednoho zfridla, jen% jest Kristus Pan; 
jelikoz kazdy biskup, kteryZ za nasich 
éasii Ziv jest, obdrzel svou moc od nékte- 
rého jiného biskupa, a ten opét od jiného, 
a tak pordd dale v nepyetraZené posloup- 
nosti, a% se dojde ke svatym apostolim, 
kteftiz od nikoho jiného, leé od samého 
Pana Jezike ptivod a potdtek svij vzali. 
Z toho zajisté je privodno, Ze Cirkey ka- 
tolické od samého Boha jest zaloZena, a Ze 
tedy jest dilo rukou Bozich, pravou Bozi 
Cirkvi. 

Jako véak Béh UCirkev katolickou 
pravou Cirkvi svou byti ukazal zazraénym 
jejim zalozenim: tak podobné toho dokazal 
i zazraénym jejim ve svété rozsirenim. | 

Chtéje Pan Jezis kralovstvi svoje roz- 

5x 


‘iriti po veSkerém svété, vyvolil sobé 12 
apostoliv, jimZto prikazal, aby Sli do svéta 
a kazali Evangelium vSemu stvoreni. I Sli 
mili uéednici a uéinili tak. Byli jsou lidé 
sprosti, chudi, neuéeni, a hlasali svaté 
Evangelium, které% se lidské télesnosti na 
nejvyse pricilo a protivilo. Utéeni toto se 
ani Zidim, ani pohantim nelibilo, hlasate- 
lové jeho byli pronasledovdni, vyhdnéni, 
zalarovani , bitovani, usmreovani, a hle, 
prece se svét obratil, a viru Kristovu: pri- 
jal. PySni svéta mudrcové stali se pokor- 
nymi uéedniky chudych, neuéenych rybara 
zidovskych; ve vSech rozkosech syéta pe- 
hriZeni pohané opustili nddherné, skvostné 
chramy svych smySlenych béizkt, dali vy - 
host starym zvykim a obyéejim svym, a 
prijali uéeni Uktizovancho, kterézZ tak tézké, 
lidské télesnosti protivné véci kazalo. I ne- 
nili to patrny zazrak? 

Kdyz véak tito prvni svati blahovéstové 
smrti seSli, nevyhynulo to od nich vseté 
svaté seminko, Nastupnici jejich simé slova 
Boziho dale ve svété rozsivali, tak Ze 
vzrostlo. brzo u veliky strom, kteryZ rato- 
lesti a vétve své aiheke Siroko rozkladal. 

Prayda jest, Ze i proti témto slova 
Boziho rozsévaétim tak jako proti jejich 
predchidctim, svatym apostoliim, pozdvihly 
se brany pekelné; Ze 1 na né vymySleno 
bylo neslychanych muk, kterymi se mélo 
dociliti, aby zniéena, vyhlazena byla Cir- 
kev Bozi. A hle koneéné prece zvitézil 
kriz Kristiv, a Cirkev po svété roz’irena 
byla. Nyni se taZu, bylo by se to stalo, 
kdyby nebyl Bth sdm pomdhal? Toto 
Cirkve rozSireni nebylo by se nikdy po- 
datilo pouhou lidskou silou. Nadarmo by 
bylo byvalo vie téchto blahovéstiv krve 
prolévani a vSe jejich namahani, na véky 
nebylo by é¢lovééenstvo vybredlo z temnosti 
bludu a nevéry Zidovské i pohanské, na 
véky nebyla by se Cirkev ve svété roz- 
sirila mezi narody, kdyby s4m Bth nebyl 
pri ni stal se svou vsemocnou strazi. Jeli- 
ko% ale toto Cirkve ve svété rozkiteni se 
prece stalo, proto% sudte, moji mili, sami, 
zdali se to nestalo tizenim a ptsobenim 
Bozim, a zdali tym% béhem Bth sdm ji 
svou Cirkvi byti neprohlasil. 

Avsak Hospodin nebesky i zdzraénym 
jejim zachovanim patrny dal ndm dtkaz, 
ze svata Cirkey katolicka pravou jest jeho 
Cirkvi. Osmnact set let uplynulo, a neni 
ani jednoho stoleti, ve kterémz by se ne- 
bylo makavé ukazalo, Ze Cirkev katolicka 
stoji pod mocnou strazi Bozi. Jako viée- 
mocna ruka Pana nebeského zaloZila a 
rozSirila ye svété Cirkevy katolickou: tak 
podobné tatéz vsSemohouci ruka ji drii a 
zachovava uprostted véech utoki, kteréz 


a 


se po véecka stoleti proti ni Ginily a Gini 
aZ dosavad. 

Bogsky jeji zakladatel trpél, a ee 
poztstavil za dédictvi milé choti své. Jako 
Pan a mistr jeji tak i ona mnoho musila 
pretrpéti, a trpi posud, ano utrpeni prosta 
nebude nikdy. 


severe 


musi, a ejhle, houfe se utisila, svata Cirkev 
nabyla zase pokoje, a to, co ji mélo byti 
ke zkaze, slouZilo ji k velikému oslaveni. 
I ukazalo se povady, ze kdyz se ji nejhtr 
vedlo, Ze ji Bath s pomoci syou byl: nej- 
blize. 

Toto utrpeni jeji aé neni vice krvavé, 
trvé posud. Synové tohoto svéta ji Gini 
Spe prikori. Vite, moji drazi, sami 
velmi dobre, co vSecko odrodilci a nevérci 
Ihouce mluvi a ve knihach a rozli¢nych 
spisech roznaSeji proti Cirkvi katolické, 
aby ji pohanéli, v nejhlubsich zakladech 
jejich podkopali, ze srdci vérnych ctitcli 
Kristovych vyrvali. V rouge ovéim pfi- 
chazeji tito vlei hltavi, snazice se lidem 
namluviti, Ze vira jako vira, Ze ¢lovék 
maje rozum, rozumem toliko ma se dat 
voditi, a viry Ze mu neni potrebi. Tento 
boj a zdpas, kteryZ svata Cirkev za téchto 
nasich ptitomnych éasi podnikati musi 
s nevérou den ke dni se rozmahajici, je 
zajisté daleko bolestnéjsi vsech téch na- 
tiskt, které% za prvnich éasi krvavého pro- 
nasledovani svého musila pretrpéti. Avsak 
slyéte, vy nepratelé Cirkve, co reknu. Dé- 
lejte co délejte, Cirkve, toho dila Boziho, 
neprekonate. U prostted vétri a boufi 
stala Cirkev katolické i stati bude i bu- 
douené jako skala, o nizZto se nadarmo 
obrazeji éetici viny. Viecky predeslé boure 
a strasti, které% za pominulych 18 set let 
pretrpéti musila, ji neuskodily; bohdaé ani 
to, co% se ted déje ke zkaze a zahubé 
jeit, neuskodi ji, alebrZ slouziti ji bude 

vétSimu oslaveni a zvelebeni. 

Ano, moji Nejmilejsi, B&h, kteryz Cir- 
key katolickou zalozil, ve svété rozkifil 


os’ AO 


a ne vsecky véky vSemocnou ruku svou 
nad ni drzel, chraniti, stteziti a nad ni 
bditi bude i budouené. To zaslibeni, kteréz 
ji dal, Ze brany pekelné ji neptemohou, 
a Ze trvati bude aZ% do skonani svéta, jest 
tak pravdivé, jako ono, Ze spiSe nébe a 
zemé pominou, neZ aby slovo jeho po- 
minulo. 

Z toho ze vSeho, co% posud feéeno, 
vysvita patrné, Ze Cirkev katolicka pravou 
jest Cirkvi BoZi, a ze za Stastné se mame 
pokladati, ze té Cirkvi ndleZime, Ze jsme 
katolici. Nachdzejice se v tomto domé a 
ovéinci Bozim, mizeme tedy i my radostné 
zvolati: Pane, dobré jest nam zde byti! 

II. Dobré jest nam y Cirkvi katolické 
byti té% proto, ponévadZ ade jest pravé 
viry Bozi uplnd bezpecnost a jistota. Jiz 
z toho, Ze atolicka Cirkey jest pravou 
Cirkvi Bozi, ndsleduje, Ze té% musi miti 
pravé uéent Bozi. A tak jest. Cirkev ka- 
tolicka jest neklamna, neomylna Bodi pravd 
uéitelkyné. Syn Bozi tomu zajisté chtél, 
aby jeho svaté ndbozenstvi ve syé plnosti 
a Gistoté zachovano bylo po v&ecky éasy. 
Za tou pritinou pfislibil svym uéennikim, 
%e nedopusti, aby u vite bloudili a z pra- 
vého uéeni jeho vypadli, tka: ,Aj, ja 
8 vyami jsem po. ySecky dny azZ do skonani 
svéta.“ 

I hle, moji Nejmilej&i, jaké to milostivé 
zaslibeni! Pan s pomoci syvou pritomen 
jest Cirkvi své az do skondni svéta! Sudte 
nyni sami, moZnoli, aby ta Cirkey, s nizto 
jest Syn BoZi, jenZ ani zklamati ani okla- 
man byti nemtize, mohla kdy z viry vy- 
padnouti, mohla u vite poblouditi ? 

Nad to vySe pravil Pan JeZii nakratce 
pred svym utrpenim k milym apoStolim 
svym takto: ,,A ja prositi budu Otce, a 
jiného utéSitele a utitele dd vam, aby 
s yami zistal na véky. Ten utésitel Duch 
svyaty, kterého pokle Otec ve jmenu mém, 
vas nauéi vsem vécem, a pripomeng vam 
v8ecko, cozkoli budu mluviti vam.“ O jaké 
to milostivé zaslibeni, volam zde opét a 
opét. Reknéte sami, zdaz témito slovy ne- 

tislibil predrahy Pan svym uéennikim 
ucha syatého, kteryZ by je visi pravdé 
uéil, je ridil a spravoval? S Cirkvi tedy 
jest Pan Jezi8; s Cirkvi jest také Duch 
syaty, ten yvSevédouci uditel vsi pravdy; 
pod mocnou strazZi a ochranou Syna Bo- 
Ziho i Ducha svatého stdla od poéatku, 
stoji dnes a stati bude aZ do skonani svéta 
svyaté Cirkey, a proto% nebojte se, vykou- 
penci Kristovi, ze by mohla kdy u vire 
poblouditi. Na ni odpotiva tyz a tyZ duch 
pravdy, duch moudrosti, ona ma v ustech 
svych pramen uéeni Boziho, ona jest a 
zustane na véky neklamnou, neomylnou 


uéitelkyni lidského pokoleni a na véky 
tedy zustane, jak ji nazval apoStol ndrodi 
svaty Pavel, ,domem Bozim, sloupem a 
utvrzenim praydy,“ 

O blaze nam, Ze z milosti Bozi ndm 
dano, ndleZeti Cirkvi, jizto bludy, kacitstvi, 
nevéra a papravoati jakékoli nikdy nepte- 
mohou. Bydlime y domé na skdle vzdéla- 
ném, jehoZto uhelni kamen jest sm Syn 
Bozi, Kristus Pan, a protoZ i my zvolati 
miiZeme, jako zvolal svaty Petr na hore 
Tabor: ,Pane, dobré jest ndm zde byti.“ 
Neni jindée, stésti to jest veliké, milost 
nestihla, byti ditétem té svaté matky, byti 
udem té Cirkve, jejimiz usty mluvi Syn 
Bozi, mluvi Duch svaty, a kteraz tedy 
svrchovanou poskytuje viry bezpeénost a 
jistotu, ano kter4z nam zarucuje 1 véténého 
spaseni naseho jistotu, budeme-li podlé je- 
jiho navedeni fiditi a sprayovati Zivoty 
své, coz jest novy divod, proé dobre a 
blaze jest nam byti v Cirkvi katolické. 

If. Ponévadz Cirkev katolicka dilo jest 
rukou BoZich, od samého Syna BodZiho jest 
Stipena, ve svété rozSitena a zachovana; 
ponévadz, jak jsem ted pravé povédél, co 
neklamna, Duchem syatym spravovand 
ucitelkyné vii nebeské pravdy drzi a vy- 
gnava cisté a uplné zjeveni Bozi, oznamujic 
nam yse, cos nam o Bohu a budoucim 
Zivoté védéti jest treba: tou pritinou co 
takova, totiz co prava Cirkev BoZi musi 
byti tolikéZ na nejvyse spasitelnd, to jest, 
ona musi ndm podavati vsecko, éehoz jest 
nam potrebi k naSemu ospravedlnéni a po- 
svéceni. Kazdy tedy, kdoZ% viru jeji drzi 
a vyznaya, kdoZ se jejimi zakony vérné 
ridi, mize bezpetné té blazenosti dojiti, 
kterouZ Syn Bozi vyznavaéim a ctitelim 
svym pfipravil na vécnosti. 

Tak a ne jindée jest, drahé a milované 
ovetky Kristovy! Cirkev katolickaé nejen 
uci vSemu, GemuzZ ucil Pain JeZis a co hlasali 
jeho svati apoStolové, alebrZ ona ndm po- 
dava také vsecky ty prostredky, jak by- 
chom byli o¢i8téni, ospravedlnéni, posilnéni, 
posvéceni, vibec k Zivotu vyétnému odi- 
stojnéni. Neb v ni zajisté prySti se utavicné 
ze sedmerého syvatostniho zridla sedmera 
milost; z ni, této nevyvazné studné ne- 
stihlych milosti BoZich, dochazeji k nam 
véecky. ty neocenitelné dary a zasluhy, 
které% se lidskému pokoleni vytinuly ze 
dteva krize, a kteréZ nds vyprovazeji od 
kolibky az k hrobu, neopoustéjice nas nikdy, 
ano jen% nam pred trimem Bozim pfispivajt 
jesté i tehddz, kdyZ jsme ze svéta odeéili 
na véénost. Cirkey katolicka jest to zajisté, 
do jejihoz lina slozil Syn Bozi ty neposti- 
xitelng poklady, kteréZ s nebe na zem doltt 
prinesl k oblazeni naSemu. Tim se ovSem 


se MD ae 


ukazuje vy skutku byti pravou branou do 
nebe, jasnou hvézdou, svitici nam do ne- 
beského Betléma, ohnivym sloupem, kteryzZ 
osvécuje cestu do Zivota vééného, jako 
onen ohnivy sloup osvécoval synim Isra- 
elskym cestu do zemé zaslibené. NuzZe, 
nemali neyymluyna radost naplniti duii 
nasi, kdyZ pomnime, Ze jsme udy, Ze jsme 
ditky této matky, svaté a samospasitelné 
Cirkve katolické? 
Nemameli, v tomto domé bydlice, k tomuto 
ovéinci Kristovu néleZejice, i my s celou 
dusi zvolati: ,Pane, dobré jest ndém zde 
byti.“ ¥ 

Moji rozmili! Casové nasi jsou li. 
Viry ubyva, nevéry pribyv4. Mnoho jest 
lidi, kteti pohfizeni jsouce v Zddostech 
téla, na Boha, na viru malo dbaji. Tém a 
takym jest vira jako vira, ano aby nebylo 
dokonce Zidné uzdy, které% by jejich Za- 
dosti a néruzivosti krotila, vzdali, zrekly 
se v&8i viry. Zivi jsouce bez Boha, bez 
viry, bez nadéje, Ze by byl jiny jesté 
Zivot, ve kterém%Z odplaceno bude jedno- 
mukazdému podlé skutki jeho,- Zivi jsou 
tézZ bez utéchy v kirizich a sou%enich svych, 
Zivi jsou jako plavci bez vesla na mofi. 
Nebozi, politovani hodni dali se na cestu, 
kterazZ nevede ani k éGasnému ani k véé- 
nému blahu, nébrZ uprimo do zkdzy a 
zahuby. Modleme se, prosme nebeského 
Pana, aby ty a také pobloudilé bratry 
nase rail osvititi a dal jim poznati, tehoz 
jest jim k spaseni pottebi. My viak, moji 
drazi, tim vérnéji, tim pevnéji drzme se 
svaté Cirkve katolické, tim vice se za 
téchto nasich Gasi rozmaha blud a nevéra, 
a Gim vétSi se od nepratel krize Kristova 
éini utokové na tuto svatou, milovanou 
chot jeho. Zachovejme vérnost Cirkvi kato- 
lické, védouce, Ze Bih sdm ji pravou 
Cirkvi svou byti ukdzal; Ze ptvod a po- 
édatek svij odvozuje od samého Syna Boziho; 
ze ona to jest, pro kterou trpéli a umfeli 
vsickni ti, jeZ Pan Jezi8 za hodné uznal 
koruny muéednické; Ze ona to jest, o niz 
plati to slovo Bozi, ze brany pekelné nepte- 
mohou ji; Ze ona ‘to jest, kterazZ vSemu 
uéi, éemuzZ util vtéleny jednorozeny Syn 
Bozi a co svati ApoStolové jsou kazali; Ze 
ona neomylnou jest uéitelkyni Bozi pravdy 
a Ze se koneéné toliko vy ni bezpeéné na- 
diti Ize vééného spaseni. Védouce, Ze jest 
-svétlem osvécujicim kaZdého Glovéka, pii- 
chazejiciho na tento svét; Ze jest choti 
Krista Pana, kterou sobé o€istil krvi svou: 
ze jest matkou, kterou% po svém odchodu 
s tohoto svéta ndm_ poztstavil, kterouz 
nim dal pro Zivot nd4& duchovni tak jako 
nam dal matku pozemskou pro Zivot télesny, 
aby nds spravovala a vedla na cestach 


spaseni: to ve védouce a tim zcela jsouce 
wisténi, stijme vérné ve svaté vite kato- 
lické, pevné se ji drame, v ni a% do po- 


| sledniho vzdechnuti svého setrvejme.. Ne- 


budeme toho dojista litovati na smrtelné 
posteli. Potom teprv v jasném svétle po- 
mame, jak spasitelné a dobré jest, byti v 
Cirkvi katolické, a jak blaze jest v ni umfiti. 


Nyni slySte, oveéky drahé av Panu milované, 
prikazani postni na rok Pané 1865. 


1. Pogivdni masitych pokrmu se zapo- 
vida: 

a) Po cely rok kazdy patek, 

b) kazdou st¥edu o suché dny a éasu post- 
niho, vyjimaje toliko sttedu pred zelenym étvrt- 
kem. To viak z milosti svaté apoStolské: stolice 
plati toliko na tento bézZici rok. Aby totiZ ti 
véfici, jichzto zdravi toho Zada, nemusili v post- 
nim éase a jindy dva po sobé dny, totiz v patek 
a sobotu se od masitych pokrmi zdrZovati, do- 
volil svaty Otec, papez Pius IX., aby pist ten ze 
soboty pienesen byl na stiedu, Napomina viak 
svaty Otec, by se kazdy této udélené milosti 
hodna uéinil konanim dobrych skutkiv, zvlasté 
pak udélovanim hojné almuZny. 

c) Ve svatvetery di predchazejici dny hlav- 
nich svatkiv, totiz: Stédry yeéer, bilou sobotu 
a sobotu pred svatky svatodusnimi. 

d) Nejposléze v zeleny étvrtek. 

Il. Ujma v jidle se prikazuje, to jest, 
nedovoluje se, neg toliko jednou za den do 
syta se najisti: 

a) Ve vsecky dny celého postniho éasu od 
popeletné stredy az do nedéle velikonoéni, vyji- 
maje toliko nedéle. : : 

b) Ve viecky stfedy, patky a soboty vy 
adventé a o suché dny, ; ; 

c) V soboty pied velikonocénimi a svato- 
dusnimi syatky. : 

d) V syatveéery syatych apostoli Petra a 
Pavla, Na nebe yzeti Panny Marie, Vsech Sva- 
tych a Narozeni Pané. 

Ponévad% vsak svata Cirkev jest laskayou 
matkou, nevzkladajic na Zadného vice, nez co 
kazdy snésti mize, a rada svym vérnym brimé 
ulehéuje, kdyZ toho jest treba, protoz veden 
tymZ duchem svaté Cirkve, udéluji vSem pasty- 
tim dusi plnomocenstvi, aby mohli na jisty 
kratky cas bu@ u piidiné ujmy v jidle aneb 
zdrzeni se od masitych pokrmi vétsiho néjakého 
uleveni dovoliti osobam vékem seilym, tézZkou: 
praci konajicim, chudobou stizenym, jakoz i cho- 
rym a slabym aneb z choroby tepry povstalym. 
Kdoz by yiak takového uleveni z dikladnych 
piidin 2Zadal na delsi Gas ma se duchoynim pa- 
styrem svym o to u mne uchazeti, 

Koneéné se samo o sobé rozumi, Ze toto 
narizeni se netyka osob ¥eholnich, jenZ se musi 
prisnéjiim prayidlem syé svaté y¥ehole Fiditi, 


Milost Pana naXeho Jezisé Krista budiz 
S$ vami se vSemi! Amen. 

Dano v biskupském obydli mém v Budéjo- 
vicich, ve svatek svatych tii kraliv leta Pané 1865, 
. Jan Valerian, 

biskup Budéjovicky. 


Rok cirkevni. 
. (Pokraégoyvani.) 
B) Svatopostni éas. a) Popeleéni stieda. 
K éemu nas devitnikovy tas pripra- 
voval a vyzyval, to konati mdme v posts. 
V postni tas uvddi a zasvécuje nds pope- 
lecni ,streda. 
Uéel postu nemi%e jasnéji naznaéen 
a vylo%en byti, neZ jak to Gini Feé z pro- 
roka Joele, kterd se éte na popeleéni sttedu. 
» Loto pravi Hospodin: Obratte se ke mné 
celym srdcem svym, s postem a s platem 
is kvilenim. A roztrhnéte srdce vase a ne 
roucha vase, a obratte se k Hospodinu, 
Bohu svyému .... Zasyétte pist ... Mezi 
sini a oltdrem at placi knézi, sluzebnici 
Hospodinoyi, a fkou: Odpust, Hospodine, 
odpust lidu svému, a nedej dédictvi své 
v pohanéni.“ (Joel Il, 12, 15, 17.) — Uve- 
deni naSe vy pist déje se Zehndnim popele 
a sypanim jeho na éelo. Popel jest zname- 
nim smrti, jest ale spolu znamenim bolesti 
a kajicnosti. Popel spojiv se s prachem 
zemskym stavad. se ptidou novyého Zivota: 
tak i kajicnost budi novy Zivot duchovni. 
— Choditi v Zinich a sypati popel na hlavu 
bylo u vSech starych nérodi znamenim 
smutku, Zalu a kajicnosti. Ze u zida tak 
se dalo, vime z pisem svatych starého i 
nového Zakona. Zptisob ten vesel i u kie- 
stant v obyéej. Jmenovité tém, kteri ve- 
rejné pokdni Gniti méli, sypdn na zatatku 
postniho éasu popel na hlavu, ¢imzZ slavné 
ku konani pokdni byli. zasvéceni. Védomi, 
ze vsickni jsme hri&nici, Ze zapotrebi mame 
pokoriti se pred Bohem a prinaseti hodné 
ovoce pokdni, jiZ v nejstarsich éasech vedlo 
vérici k tomu, aby na zaédtku postu dali 
sobé posypati hlavy popelem a tim spt- 
sobem uéinili prvni krok ku _kajicnosti. 
K Gemu na zaéatku vérici z dobré vile 
pristupovali, stalo se ‘pozdéji prikazem a 
stélym obradem v. Cirkvi. Tak najizuje 
(r. 1091) sném: Beneventansky, aby o po- 
peleéni stredu knézi a laikové, muZi i Zen 
dali si popelem posypati hlavy. Dle pred- 
isu cirkevniho pripravuje se popel z rato- 
esti, které minulého roku na nedéli kvét- 
nou se svétily, modlitby cirkevni pri Ze- 
hndni popele vyslovuji vesmés prosbu, aby 
popel se nam stal znamenim pravé kajic- 
nosti, a my dosahli odpusténi hricht. 
Krasné di-modlitba vy hodinkach cirkevnich : 


»Proptjé, o Pane! véticim svym,. aby cti- 
hodné ustanoveni postu s prislu’nou zboz- 
nosti prijali, a s pevnym tmyslem doko- 
nali.“ Dava se popel nejprvé pritomnym 
duchovnim, pak ostatnim véticim se slovy: 
»Pomni, 6 tlovéée, Ze prach jsi a v prach 
se obratis. Takto se pamatuje kazdy kre- 
stan na vyrok, jaky vyrkl Bah nad élo- 
vékem, jen% proti Nému byl zhfeéil, roz- 
pene se na posledni okamZeni, Ze vy- 
roti z tohoto Zivota a ztrati se v prach, 
tehddzZ Ze ndm nic jiného nepomizZe, nez 
kajicnost, prava litost nad spdchanymi 
hiichy. Knéz davaje popel na elo, déla 
znameni krize na vyznani. Ze skrze kriz 
vysvobozeni jsme od smrti vééné, a Ze 
jenom skrze Pana Jezi8e Krista v pravdé 
z hrichtt svych kati se miizeme. Mezitim, 
co se popel dava, zpiva ktr antifony a 
responsorium. Proménme se mysli, v po- 
peli a Zini posfme se a plaéme pred Pa- 
nem, ponéyadZ velmi milosrdny jest, aby 
nam odpustil htichy. Mezi sini a oltarem 
kati budou knézi, sluzebnici Pané, a pro- 
siti: Odpust, Pane, odpust lidu Tvému, a 
nezavire} ust prozpévujicim Tobé, o Pane!“ 
(Respons.) ,,Obrafme k lepSimu, v éem 
v nevédomosti jsme hresili, aby nahle ne- 
prekvapil nds den smrti, a my vyhledavali 
éas pokdéni a nemohli nalézti. Popaté, 6 
Pane, a smiluj se, neb jsme hresili proti 
Tobé. Pomoz ném, BoZe, spdaso nase, a pro 
slavu jmena Tyého vysvobod nds, Pane !“ 
(Pokraéoyani.) 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokraéovani.) 


IV. 

Pan Pomezny brzy hledal pro Rozu 
Zenicha a neZ mu dorostla, p¥estal spole- 
hati se na pYizet sousedniho panstva. Pa- 
trné se mu vyhybali a nabazivSe se ho 
nechtéli s nim trvati v blizSim spojeni. On 
vida a cité jejich chladnost a nevaznost 
k sobé, zanevrel na né a pfretrhl s nimi 
vsecko obcovani. Byl od té doby skuteé- 
nym jejich protivnikem a zavrhoval zvyky 
i z4jmy jejich. Ma bohatstvi, mnohy nema 
tolik co on; nepotrebuje jich a obejde 
se bez nich. Proé by si tedy na dobré 
vuili s nimi zakladal? Pro rod a stav to 
nebude Ginit. Prijde-li na to a bude-li chtit, 
dopomize si k nému té%, at ho to stoji 
tisice. 

V skutku se o to pokusil, ale nepro- 
sadil toho, za penize mu urozenost nedali. 
To ho jeSté vic popudilo proti vsem Slech- 
ticim a zapfisahal se, Ze kaZdému z nich 
deeru odepte, kdyby se o ni uchazeli, 


Snad to nemyslil opravdu a mozna, Zeby 
ptedce byl povolil, kdyby k tomu byl mél 
pfilezitost. Nez se mu jakaé nahodila, vy- 
skytl se z nenaddni jiny Zenich a tak si 
ho naklonil, Ze ho s velikou ochotou piijal 
za zeté. 


Pomezny nenalezaje doma dostateéného 
vyrazeni, odjizZdél se svou rodinou na zimu 
obyéoiné do Prahy a tam se schdzel se 
gamymi, jenz jako on nevédéli kam s éa- 
sem a vielijak ho zabijeli. Jednalo se 
zvlast o jeho zdbavu a manZelka a dcera 
ho ise oprovazely. Co na né odpadlo, 
pozili spokojené a kokkrat celé dny ne- 
mély s kym mluyvit, kdeZto on jednu roz- 
ko8 si pripravoval po druhé. Sedély doma, 
chodily na prochazky, navitévovaly kostely 
a kdyZ je nékam yzal s sebou, poslechly 
ho a dle vile jeho se zachovaly. Nejvic 
je vodil do divadla, pak s nim byvaly 
v hostinci, kde na né éekavala vesela spo- 
leénost, ¢asto také odebraly se s nim na 
bal a tak dlouho jako on tam vytrvaly. 


Matce se pri tom styskalo a méla 
dlouhou chvili; dceti to bylo jedno byti tu 
nebo jinde, Ginila, co otec chtél, a nic si 
nebrala k srdci. Nékdy je Pomezny po- 
slal do Lu&ténic, kdyZ mu v Praze pre- 
kazely, anebo je tam hned nechal, i pfi- 
ey za nim védy jen na nékolik dni. 
Joma otce arcif pohreSovaly, a vsak mohlyt 
Ziti dle svych libosti, jenZ se od otcovych 
éasto lisily, a to jim bylo nejmilejsi. 

Jednou v Praze vrativie se po, ukon- 
éeném divadle do hostince na&li ho tak 
preplnény, Ze véru nebylo kam si zased- 
nouti. U malého stolku veéerel hezky, 
mlady pan, a jen tam bylo misto prazdné, 
jehoz by jim byl sklepnik rad vydobyl. Ptal 
se mladého hosta, ten nemél nic proti tomu, 
aby se s nim o stolek rozdélili, a pan Po- 
mezny s manzelkou a dcerou se _ pridal 
k nému. 

Odbyly se poklony, Zenské odlozily 
klobouky a pani se dali do fedi. Mlady si 
myslil o Roze: ,Chudaku, jsi o&kliva a 
chytre také nevyhlizis !“ . 

I promluvil potajmu se sklepnikem a 
zadal, aby mu povédél, koho mu ylastné 
k stolu pridélil. 


ylo je pan Pomezny s manzelkou a 
deerou,“ pravil sklepnik, ,m4 dva statky 
Luéténice a Pavinec a jen tuhle dceru.“ 

Mlady pan hned jinym okem se dival 
na bohatou dédicku a jizZ se mu nezdala 
rilis oSkliva. Bavil se s otcem, fekli si, 

do a odkud jsou a jak se jmenuji, a pan 
Pomezny slySel, Ze jeho novy zndmy se 
jmenuje Vedral a je statkat fakes 
statek sluje Holoplody, je od Prahy vada- 


on. Jeho’ 


lenéjSi nezli Lu&ténice a Pavinec a ledzi 
v jinou stranu. re 

Pomezny tam nebyl zndm, ale véfil, 
%e Holoplody jsou hezké a vynosné, a pana 
Vedrala si jiz v prvnim okamZeni zamilo- 
val. Vyrd%el ho vyborné, vypravoval o 
Praze, jiz znal mnohem lépe nez on, védél 
o kazdé ulici a kaZdém koutku v ni a 
mohl udati na jisto, kde maji to nejlepSi 
pivo a vino i kde dostati Ize ty nejvybra- 
néj8i lahtiidky. ; 

Pan Pomezny byl takovych véci mi- 
lovnik a dali si slovo, Ze zitra spolu pi- 
jdou na snidani a Ze odpoledne podivaji 
se nékam do kavarny. 

Kde jsou bytem ? 

Nikde jinde neZ pravé ¢ hostinci, kde 
vecereji a mohou se tedy snadno schazeti. 

Pomezny s panitkami do svych po- 
koji odeSel ditive a Vedral si dal prinesti 
je&té jednu lahvici vina a pak puné a pil 
na $tésti a na zdar, co od Pomeznych 
otekaval. 

Sklepnik dostal tvrdy tolar a rozkaz, 
aby Vedrala chyalil, kdyby se na néj vy- 
ptavali. Vadyt ho zna! Byva u nich hostem 
jizZ po vice let. 

,»2nam, milostpane,“ prisvédéil sklep- 
nik, ale usmival se pri tom potutelné, ja- 
koby na néj véelicos védél, co mu neslouzi 
ku chvadle a sotva by se libilo Pomeznym. 
Ale bude o tom mléet a milostpdn se mu 
odméni, ziskd-li nevéstu, jenZ md dva 
statky. Slibil mu to a zajisté ho neoSidi. 
Je jeho divérnik, slouZi mu od té doby, 
co se sezndmili, a pronikl do jeho tajem- 
stvi. Jiz ho vidél utratit mnoho penéz. Do- 
chazeji mu dtichody, je zadluzen. Holo- 
plody bude muset prodati.. Shani se po bo- 
haté nevésté. a 

» Vyhlizi to s nim bledé,“ soudil sklep- 
nik, ,kdyZ si jiZ takovou ohyzdu chee vzit. 
On je hezky, to je pravda, ale béda stat- 
ktm, jestli je dostane.“ 

»J4 z toho Skody nebudu miti,“ tésil 
se, ,utrati-li u nds Lu&ténice a Pavinec 
jako utratil Holoplody.“ 

Druhy den rano Pomezny a Vedral 
spolu ariidall a hle bylo pritomno nékolik 
jinych mladych pafit, jenz velmi prijemné 
ozivili Jepich spoleénost. Byli to Vedralovi 
znami. Odpoledne se seéli zase a Pomezny 
mezi nimi omladl, jeSté nikdy se v Praze 
nevyraZel jako uprostited nich. Predchazeli 
si ho, poslouchali, kdy% povidal, smali se a 
jak nalezi mu vyhovéli. I oni védéli vieli- 
cos, co ho zajimalo a co si chtél pamato- 
tovat. Byl Stastny, vytrval pres das a tézko 
se s nimi louéil. 

Vsak byvali Gasto pohromadé. Pomezny 
privadél s sebou i manzelku a dceru, i 


ely fare 


mladi pani jeden vie neZ druhy si jich 
vsimali. Nejvic arcit si jich vazil pan Ve. 
dral. Nezasluhovaly toho od ného! Je hodny, 
zdvotily, smote mu byti vdétny. 

Pomezny ho drzel za velmi porddného 
élovéka a mladi pani, novi tito jeho pratelé, 
s nimiZ o ném v nepfitomnosti jeho mlu- 
vival, takovou chvdlu mu yzdavali, Ze véru 
na zndmost s nim byl pySny. 

JiZ v ném povstavala myslenka, Ze 
takovy zet by se k nému prevyborné ho- 
dil a poéal si pradti, aby se mu azalibila 
jeho dcera. Srdce jeho plesalo, kdy% ji 

odal ruku, aby se s ni vedl, kdy% ji pro- 
dzal néjakou sluzbu, kdy% ji vyzval do 
balu. Tam on i pfdtelé jeho starali se o 
ni, Ze jeSté nikdy tak nebyla ucténa, tan- 
éili s ni, nosili ji pamlsky, davali ji pred- 
nost pred jinymi. 

Ze je to t8%ké uloha, netajili sobé ani 
Vedralovi, ale podstoupiti ji k vili nému 
kaZe jim prdatelstvi a on jim bude vdééen, 
a%Z bude panovat v Payinci nebo v Luité- 
nicich. 

Pripovédél vSecko a pomoci jejich zvi- 
tézil: Pomezny nevadhal zasnoubiti s nim 
svou jedinkou dceru. (Pokraéoyani.) 


Dopisy. 


Z jiznich Cech v den sv. Jana Zlatoustého. 
(O bludu zayrzeném pod é. 40.) 

Jest dnes slavnost a pamatka sy. Jana 
Zlatoustého a tu jsem rano éetl takto: Nam 
‘qui mansuetus est ac modestus et miseri- 
cors et justus, non intra se tantummodo 
haec recte facta concludit, verum in alio- 
rum quoque utilitatem praeclaros hos faciet 
effluere fontes. Igitur qui corde mundo est 
atque pacificus et persecutionem pro veri- 
tate patitur, nihilominus in commune com- 
modum vitam instituit, t. j. kdo je tichy 
a (skromny) pokorny, milosrdny a sprave- 
dlivy, nejen v sobé tyto dobré skutky 
ukryva a uzavird, alebréZ ik udZitku jinych 
lidi aby tekli tyto slavni pramenové, spt- 
sobi. Protoz kdo éistého jest srdce a po- 
koje milovny, a protivenstvi trpi pro 
pravdu, nicméné k obecnému prospéchu 
(in commune commodum) Zivot vede. Tak 
smyélel Jan Zlatousty maje za to, Ze ctnostny 
Slovék jest uzitetny obecnému blahu, tedy 
i stdtnimu. Ptijda ze Skoly dostal jsem 
»Blahovést“ &. 3. a tu Getl jsem zavrzZenou 
vétu Gi blud 40: ,Uéeni Cirkve katolické 
priti se blahu a prospéchu spoleénosti_lid- 
ské.“ Velky udéitel Cirkve a biskup Catfi- 
hradsky ma za to, Ze tichy a skromny, 
spravedlivy a milosrdny, Cistoty milovny 
a pokojny, ktivdy mileréd sndSejici ¢lovék 
a kéestan jest uziteény a prospésny obci, 


statu svymi ctnostmi, ale Silenci a poma- 
teni mudrlanti nageho véku takové nesty- 
daté rouhavé slovo z ust svych vypustit se 
osméluji, Ze uéeni, které k oném krdsnym 
nebeskym ctnostem vede, ponoukd a po- 
vzbuzuje, jest — spoleénosti Fiaske na Skodu, 
Ze pkiti se blahu a prospéchu jejimu! Ze 
neonémi ta usta rouhava, kter4z takovou 
leZ pronésti se neostychaji. — Kdyz uéeni 
Cirkve katolické ma své vyznavaée k tomu, 
aby byli spravedlivi, kazdému co% jeho 
jest davajice a nechavajice, o cizi nestojice, 

dy% vystiiha je kaZdé nespravedlnosti a 
nepoctivosti v obchodu, ftemesle, Zivnosti, 
kdyz k tomu pracuje, aby nenapliiovaly se 
Zalare zlotinci a &ktdci ciziho statku a 
zbozi, aby Zaldre zbytetnymi se staly: coz 
uéeni toto jest a stoji na odpor blahu spo- 
leénosti lidské? Mozna, kdyby uéeni této 
Cirkve schvalovalo loupeze korun, zemi, 
statkiv a zbozi cirkevniho, Zeby nebylo 
pokladdno za odporné blahu lidské spoleé- 
nosti! — 

' Kdyz uéeni Cirkve katolické zatracuje 
lichvu, ktera% vydirad krvavé uroky z mo- 
zoliiv chudiny anebo méné zdmoznych a 
30-, 40- i 50-procentni roky a zisk poklada 
za malichernou ¢dstku, a brani a zapovida 
utlatovati chudinu, utiskovati délnika praci 
rukou svych se Ziviciho: co% jest uéeni 
toto blahu spoletnosti lidské na odpor? 
Ale kdyby vyhlasilo véecky délniky za 
otroky, jeZ dovoleno utiskovati a z tuku 
jejich Ziti, kdyby schvalovalo lichvu o po- 
mstu do nebe volajici, jisté by doSlo mi- 
losti uéeni toto u v8ech Zidovskych pisalkiv 
a bohaciv nemajicich svédomi! — 

Kdyz uéeni Kristovo a toto jest uée- 
nim Cirkye katolické veli Gistotu srdce i 
téla, a zamita vSelikou nedistotu a chlipnost, 
a tudiZ stavi hraze, aby se nemnoZily ne- 
manZelské ditky, tito neStastni tvorové, 
kteriz obyéejné s velmi tidkymi vymin- 
kami Spatného vychovani pozivaji a pak 
Spatné jsouce vychovany stdvaji se bre- 
menem, metlou spoleénosti lidské; coz 
uéeni jeji sméruje ku Skodé spoleénosti 
lidské, kdyZ zamezuje zlé? Aneb kdyz 
veli a prisné porou¢i manzelim, aby se 
vespolek milovali, vérnost nezruSitelnou 
sobé zachovali, v pokoji a svornosti Zivi 
byli, ditky své zdarné vychoydvali, o blaho 
ditek télesné, o jejich hmotné zaopatieni 
a duchoyni vzdéldni mravyni a nabozenské 
dbali: coz uéeni toto Cirkve jest k uzitku 
a prospéchu, k éasnému blahu rodin, obet 
a stati, Gi na Skodu? Slepy a bez rozumu 
by musil byti, kdo by ono popiral-a to- 
muto prisvédéoval. 

Kdy% uéeni Cirkve katolické veli éele- 
dinim a sluzebnikiim uctivost, poslusnost, 


meet © wee 


vérnost a svédomitost k hospoddtim a pa- 
nim a,hospoddre ma a navadi k tomu, 
aby éelediny a sluhy své povaZovali ne 
za otroky, ale za bratry, s nimi laskavé 
nakladali, praci jich nepretéZovali, v_ ne- 
moci jich nevyhanéli a neopoustéh; kdyz 
uéeni Cirkve katolické srovndva co. nej- 
spravedlivéji poméry mezi panem a sluhou 
a haji prav a povinnosti jednoho i druhého 
a ptisobi, Ze pomér kresfansky smySlejiciho 
a jednajiciho pana k sluzebnikim stava se 
pravé otcovskym, co% je takové uéeni na 
’kodu spoleénosti lidské ? 

A obratme zreni své k vySSim obortm. 
Kdyz uéeni Cirkve katolické veli uctivost 
a posluSnost k svétské vladé a mocnosti 
a jejim zdkontim a natizenim, at jest jiZ 
stat monarchicky, kon&tituéni anebo repu- 
blikansky; kdyz vyméruje prava a povin- 
nosti poddanym a vlddnoucim a hrima jim 
do duse: aZ potud a nice dale; kdyZ uklada 
poddanym, aby nejen z otrockého strachu 
a bazné pred tresty, ale pro svédomi a 
Boha vrchnost v uctivosti méli a zdkontiv 
jejich Setrili, ale rovnéZ tak kralim a vla- 
darim pripomina, Ze maji nad sebou vy5- 
Siho Pana, jemuz poéet klasti budou z vla- 
darstvi svého: coz to a takové uéeni jest 
na Skodu.a ujmu spoleénosti lidské? Nez 
dosti o tom; kaZdy, kdoZ ponékud znd 
uéeni Cirkve katolické, vi a zna také, Ze 
uéeni toto neprici se prospéchu spolecnosti 
lidské, alebrZ jest zakladem blaha a &Stésti 
spoletnosti malé i veliké. A Ze spoletnost 
nynéjsi stiné na tolikeré neduhy a viedy, 
které Zidné uméni stdtni a politické ne- 
mize vyléciti a vyhojiti, to —pravé pochazi 
odtud, ze na hore i dole, s hora i ze zdola 
odchylili se od ducha a pravdy uéeni a 
viry katolické mnozi, Ze ji zaviraji o¢i a 
srdce. Citite, co veli uéeni Cirkve katolické 
a nepotupujte jejich zakont, neSlapejte po 
jejich prikazanich a bude blaze spoleénosti 
lidské, nebot uéeni Cirkve katolické jest 
pravda a pravda spasi nirody. A protoz 
dobre mél ndméstek Kristtiiv, Ze takové 
rouhavé uceni zatratil, Bah Ho Ziviz a 
zachove} ! = Oya 


Z Dolnt Krée dne 5. %mora 1865. 
(Odchod p, administratora, a prichod nového p. faraie.) 

O slavnosti Odi8tovani bl. Panny Marie 
po privodu hromniéném naposled promlu- 
vil nas vel. p. Ferd. Lehner k éetné shro- 
mazdénym osadniktim, chystaje se odevzdati 
co administrator osadu  novému p.. farari. 
V reti své vdétné pripomenul zasluhy by- 
valého p. fardte, pri cemZ celé shromazdéni 
hlasité plakalo, a pak nam predstavil ctnosti 
nového p. fardre, ktery jiZ v nedéli k ndm 
prijiti md. Z jeho sloy planula laska k du- 


a — eee 


chovnimu bratru knézi. Pohnuti bylo ve- 


| liké, kdy% s némi se lougil, Zehnaje vsem 


obcim k chramecéku Michelskému. prifate- 
nym, a porouéeje nas yv ochranu Matky 


| Bowi, jiz nd& kostelitek zasvécen jest. 


Uyitant nového p. fardée, vel. p. Fran. Esky. 
bylo slavné.. Dnes o 9. hodiné rano oée- 
kdvali jsme ho pted branami VySehradu; 
byl zde zdstup muzi, mezi nimiZ zastupitel- 
stva. obcei Pankracké, Nuslské, Dolni a Horni 
Krée, té% udové Zivnostenského spolku na 
Pankraci, a mnoho jinych lidi z farni osady 
Michelské, vstric prisedSich novému farafi. 
Tékili jsme se z toho valného zdstupu. ve- 
spolek hovorice, an tu pojednou oéekavany 
se ndm objevil, doprovdzen ditkami a je- 
jich uéiteli a méSfanstvem VySehradskym ; 
v predu nesen prapor porddku teznického. 
Ihnuli jsme se protéjSim vstiic, aZ se obé 
strany setkaly. Tu oslovil p. starosta Vy- 
Sehradsky ve jménu viSech obyvateli od- 
chazejiciho knéze, ktery po vice let mezi 
nimi na vinici Pané pracoval, dékuje mu 
za laskua horlivost, jakou zvla8t co kate- 
cheta na jevo dal. Pak mu pral zdaru a 
pozehnani BoZiho v jeho nastavajicim po- 
volani, laskavé odporouéeje ho osadnikim 
Michelskym, by jej tak milovali jako Vy- 
Sehradsti. Na konci redi jeho vzkrikl za4- 
stup jednim hlasem: At Zije! a pohnuti je- 
vilo se slzami v oGich .vSech. Hned pak 
jal se p. starosta obce Pankrace vitati ve 
jménu celé osady vel. p. fardre, slibuje mu 
lasku, jaké na VySehradé pozival. Kdyz 
byl domluvil, poéal naS novy p. fara po- 
hnutlivymi slovy na jedné strané se :louéiti, 
a na druhé vitati. Posledni slova jeho uéi- 
nila veliky dojem, kdy% totiz s pohnutim 
kekl Vysehradskym: ,S Pdnem Bohem!“. 
nam pak: ,,Pochvdlen bud Pan Jezis Kri- 
stus!“ — Pak jsme se s VySehradskymi 
rozesli, viak mnozi i p. starosta s nami Sli 
az do Michle. Blize chramu sv. Pankrace 
pridruzil se k ndm jiny zdstup s kostelnimi 
korouhvemi; zde vital nového pastyte hla- 
hol zvont, a rdny z moZdiri oznamovaly 
celému viikoli ptichod jeho, a radost nagi. 
Obec Pankrac byla v rouSe svdte¢nim, na 
domkach vlaly praporetky; pravod kazdym 
krokem rostl. Tu ze zadstupu éekajicich 
vystoupilo dévéatko pred knéze a odevzdalo 
mu s nékolika slovy péknou kyti¢éku. Blize 
hostince ,U lisky“. Gekalo  zastupitelstvo 
obee Michelské .a sbor hudebniki.. | Zde 
sme se uhnuli ze silnice k Michli; odkudz 
zase rany moZdirh vitaly p. fardre, a za- 
stup lidu s korouhvemi kosteliéka ‘na&eho 
vstric jemu prisel. U kostela éekal s dru- 
mi¢kami vel. p. administrator. Oba knéZi 
pozdravili se polibenim, pak vitalo dévédtko 
krasnou reci nového otce duchovniho, :na- 


re 


ée% on srdeéné odpovédél. Veili jsme do 
kostela. U hlavniho oltéte bylo klekatko, 
p- fardt poklekl a tiSe se pomodlil. Pak 
vstoupil na kazatelnu, a na zakladé dnes- 
niho sy. evangelia o dobrém semenu, mlu- 
vil a povinnostech svych co pastyre du- 
chovniho k.ovetkam, ptipominal téz povin- 
nosti osadniki ku knézi a Zddal, bychom 
pranim jeho zadost tinili horlivym navsté- 
vovanim sluZeb Bozich, svécenim nedél a 
svatkti a jinymi povinnostmi ktesfanskymi. 
Zaddal, bychom pri dne&ni obéti me sv. 
spojili modlitby nase s jeho a s modlitbou 
knéze, jen% co horlivy sluha Pdné mezi 
nami pracoval. Pak byla slayna zpivana 
mSe sv., odpoledne pak ¢eské neSpory ;_ pri 
obojich sluZbach BoZich vel. p. administra- 
tor oo p- fardti. Po neSpordch pti 
strelbé z moZditi vyprovodili jsme s p. fa- 
ratem odchazejiciho vel. p. administratora, 
jen% vie neZ rok blahodarné mezi nami 
pusobil. Ant. Michalek, zahradnik. 


Od Jizery v tinoru 1865. 
(Vyklad zakony o skolnim patronatu.) 
. Jak krasné zni to slovo ,svoboda!* 
Skoda, Ze si to slovo kazdy vykldda na 
jiny zptsob a sice na takovy, jaky jemu 
se libi. Podobny osud ma i zdékon o Skol- 
nim patronatu. Co tu bylo radosti, ze obce 
vymanény jsou z patronatt panskych a nyni 
ze jim samym nalezi pravo na Skolu do- 
hlizeti a uéitele si ustanovovati. Zakon 
jest dobry, ale jak divné se leckdos vyklada: 
o tom hodlam podati nékolik prikladi. V 
mnohych obcich chtéliby sice obéané miti 
dohlidku nad Skolou, ano kazdy by rad 
byl Skolnim starostou, aby uéitele souditi, 
aneb jak si mysli i sesaditi mohl: ale by- 
valému patronu by radi ponechali bre- 
mena, totizZ spravu Skolni budoyy a doda- 
vani drivi do Skoly. U nas se ukazalo, Ze 
kdyby nemél byvaly patron virilni hlas ve 
Skolnim vyboru, po volbé nebyl by v ném. 
Proé? Inu proto Ze jest ,pan,“ treba by 
musil polovie toho platit a davat, co obce 
davaji dohromady. ‘To jest tedy prevraceny 
vyklad hesla ,,stejna bremena, stejna prava.“ 
Pak vjela také na mnohych mistech do 
lidu venkovského nevidana pdnovitost, zmo- 
hla se tak zvand selska aristokracie, ktera 
jest ve svém podindni opravdu pdnovitéjsi 
neZli ten nejvétsi aristokrat. Tak na pri- 
klad, kdo neni v téch obcich zrozen, z 
nichzZto Skolni vybor voliti se ma, aneb 
kdo jest jenom domkaér nebo vibec méné 
zamozny, ten nesmi byti volen, treba by 
jeho rozum a moudrost byly sebe vyteénéjsi 
— jest pry cizinec. Kdo pokroéil ve vzdé- 
lanosti, néco éte a také mysli a vibec hledi, 
aby se vzdélanéjsimi lidmi obcoval a tou 


mérou je&té vice se poucil a vzdélal, ten 
nesmi byti také volen — ten drZis pany. 
Kdo jest dobré vile s mistnimi duchovnimi, 
proti nim nebroji a neboufi, ten nesimi byti 
také volen, — ten drzi s farou. Kdo ma 
tedy byti volen do vyboru Skolniho? Kdo 
nejvice kridi, kdo ustaviéné slibuje spolu- 
obéantm svym, Ze se o to postard, aby 
davali co nejyméné divi do Skoly, nebo se 
bude nyni topit ,podlé teploméru.“ Ta- 
kové by radi volili, kdo% oto chtéji se posta- 
rati, aby dosavadni uéitel pro nie za nic byl 
odstranén a jiny, ktery lacinéji uditi slibuje 
na jeho misto dosazen; takové, ktefi sli- 
buji, Ze vymohou, aby i fardre i kaplany 
budoucné mohli dosazovati a v kostele novy 
poradek zavadéti, ackoli pravé oni o ko- 
stel nejméné dbaji. Néco takoveého se lidem 
daleko pred sebe nevidoucim ndramné libi, 
a ky tedy div, Ze v jedné z vikolnich obci 
uZ dvakrate se odbyvala volba Skolniho vy- 
boru a ponévad% to slo paté pres devate, 
zadna z téch voleb nebyla a nemize byti 
potvrzena, a opét tketi ustanoyena jest. — 
A podobné stesky slySeti z mnohych stran. 
Obéané stoji v obci jedni proti drubym, 
bratr proti bratru, pratelé proti pratelim; 
neustalé svary a riznice panuji nyni tam, 
kde déive vady svatd syornost a jednota 
panovala. A co jest toho pri¢inou? Toho 
pritinou jest, Ze lidé nyni vice naklonéni 
jsou uvériti lidem lichoticim jejich vasnim 
a libistkam a hovicim nevére, neZli lidem 
primym, starajicim se opravdu o jejich 
éasné i vééné blaho. Otee nebesky raé 
ndm dati lepSich éasi se dockati, neZli jest 
ta nynéjsi doba prechodu. Téch lepsich 
éasi se ale nedotékame bez moudré rozvahy 
a predevsim bez obnoveni vielé viry, ktera 
namnoze klesa, a o jejizto klesani se staraji 
vysoci i nizci, kaZdy ze svych vlastnich 
pricin. Vis sieves 


V Palermu na Sicilzi dne 25. ledna 1865. 

(40-hodinna poboznost. Obeeny lid a verejny zivot. Sv. Jan Nep.) 

Cetl jsem v Blahovéstu, Ze mezi pred- 
méty kontference Prazské, v lednu odbyvané, 
jest tézZ zavedeni 40hodinné poboZnosti, ja- 
kozZ se to ve vSech takirka vétSich méstech 
katolickych kona. Vidél jsem tuto poboz- 
nost v Benatkach, v Livornu a zde v Pa- 
lermu. Véude nalezl jsem chram skvostné 
ozdobeny, mnoho syétel a okna zastrena, 
takze chrdm byl v_ posvatném poloseru, 
co% zajisté prispiva k zvySeni a k povzbu- 
zeni pobognosti. V Benatkach v kazdé za- 
kristii méli ti8témy arch za sklem viseti, 
na némz% bylo pro cely rok uddno, kdy a 
kde se velebna ta poboZnost kona. Appa- 
rat k ozdobeni kostela, jako drahé damasky, 
jimizZ se ovéSely stény a okna, veliké svic- 


ee. 


ny imnoholiberni svice a podobné ma tam 
vady vice kostelii spoleéné a prendSeji se, 
kde jich treba. Zde v Palermu jest kruh 
dvou let, t. j. ve dvou letech teprv se vy- 
sttidaji hlavni kostely zdejSi; a i zde jest 
toto étyrdenni nejvétsi takrka a nejnadher- 
néjsi slavnosti pro kazdy chram, za kte- 
rouZ pridinou jest vzat ohled na to, aby 
tato pobo%nost pripadla vady na ty dui, kdy 
se v kostele tom kona pout neb jina zvlastni 
slavnost. PonévadzZ ale mnohé kostely jsou 
chudé a nemohou distojné, jak si lid preje 
a jak jest hodno, konati tuto poboZnost pro 
veliké pri tom vylohy; anebo nékdy ne- 
predvidané nastanou prekazky vy tom neb 
onom kostele pravé v ustanovené dni, jako 
ku pr. oprava chramu: jest uéinéno to za- 
fizeni, aby v téchto pripadnostech sméla 
se poboznost 40 hodin prenésti. A k tomu 
zvolen jest kostel sv. Frantiska, v mych 
dopisech ¢asto jmenovany, kdeZto v kapli 
Neposkvrnéné Panny Marie, vady ozdobené 
a vady hojné navStévované, se po étyry 
dni vystavi a uctiva velebna Svatost. Stava 
se toto preneseni dost éasto, za ty tri mé- 
sice, co jsem zde, bylo jiz asi sedmkrat; 
jmenuji to zde ,Expositio privata“, k ro- 
zeznani od ,ixp. solennis“, ktera se kona 
jednou za dvé leta, kdy prijde totiz rada 
na zdejsi chram; byva to vady pyi slavno- 
sti Neposkvr. Poéeti, a déje se s nejvétsi 
nddherou na hlavnim oltari. Psal jsem Vam 
predesle o zpisobu zdejsim pri pochovani 
zemrelych; dnes bych mohl psati o nékte- 
rych obyéejich zdejsiho Zivota. Ale ne- 
mam do toho mnoho chuti, nechcit za po- 
hostinstvi, jehoZ mi Palermo poskytlo, psati 
o ném zle: a chvaliti mi nelze. Jest to 
predevsim velika nedistota, kterd se jevi 
na chudsich i v jejich obleku i v jejich 
obydli, jeZ zdlezi obyéejné v nizké tmavé 
sednici, ktera nema jiného otvoru neZ dveri; 
a tyto jsou obyéejné celé dni ovéseny pra- 
dlem k vysouseni, a v postrannich ulicich 
se vsecko smeti, vSecka Spina bez ohledu 
vysypa a vyliva prede dvere na ulici a to 
nejen z dolenich byti ale i z hokejsich pa- 
ter.. Zda se, jakoby ten ubohy lid ani ne- 
védél, Ze mu Cistota schazi, a také jest 
uéinek toho na nich vidéti, vypadajit zle, 
zvlasté déti jsou nezdravé, plnée vyrazeniny 
ve tyarich; a skraze ruce téchto lidi jde 
takrka viecko, co zde slouzi k potrayé, 
nebot oni vSe rozndSeji po ulicich a do 
domi, zbozi své vykrikujice, co kazdému 
hrdlo staéi. Zelenina v nes¢éislnych odré- 
dich u nas z Gasti nezndamych (zvlasté 
krasny veliky karfiol) syrova 1 v rozmani- 
tych zptisobech jiz pripravena se tu denné 
rozvazi a roznasi u velikém mnoZstvi; po- 
dobné i ryby, malé i veliké, Gerstvé i pe- 


éené. K tomu pak je&té pride} pasta t. j. 
rozliéné ptipravené tésto, jako nudle (ma- 
karony, u vnitr duté) a v jiné podobé, jez 
su’ené vy premnohych kramech se prodava; 
a koneéné rozli¢éné druhy ovoce: a toto 
étvero, totiz zelenina, ryby, pasta a ovoce, 
tvori hlavni Gast potravy nejen chudych, 
ale i zamoznéjSich. Masa se zde méné po- 
ziva, a to nejvice peéené na roZni; po- 
lévka a omatka k masu vafenému jsou 
ade véci neznameé. 

Jedna okrasa (!) naSich domi se zde 
pohreSuje, totiz kominy. ‘openi obydli 
neni zde zapotrebi, zdravy ¢lovék tu zimu 
lehko ptebyde venku, a kdyby byly byty 
lépe opatrené, nepocitil by ji docela. Také 
remeslnici zdejsi celou zimu pracuji takrka 
venku; bud na prahu svych sednic aneb 
zeela na ulici, nemélif by uvniti ani dost 
svétla, Casto ani dost mista. A co se stro- 
jeni a vareni tyka, chudy lid obyéejné vie 
jiZ pripravené kupuje, jak se mu to od 
prodavatéi prinese. A kdy% je potteba 
néco pri ohni variti, udéla4 se ohnitek bud 
na ulici, nebo na prahu, nebo v_ sednici 
bliz dveti, a zvldStnim véjirem vyfukuje 
se kour dvermi ven; na to ovsem nebére 
se ohledu, Ze kour ten je obtizny okolo- 
jdoucim, musit s tim byti kaZdy spokojen. 
Podobné uéennici truhl4rai a jinych feme- 
slnikti podkuruji Casto celou ulici, zapalivse 
venku hromadu hoblin, aby si pri tom 
rozdélali klih. © thosit 

Také zdejSi tiskarny jsou v stavu jesté 
velmi jednoduchém. Jest jich tu mnoho, 
a Gasto vidi8S ndpis ,,Tipograjia“. Jet to 
takovy maly kumbalek, jakou jinych reme- 
slnikt, majici jediny otvor, totiz dvére, a 
u dveri stoji pred svym pultem sazeé (ve 
vétSich dva, zady k sobé), jen% sklada 
slova a sloupce, a za nim jest tiskar, jenz 
na lis klade archy, tiskne a s4m odbira 
a rovna. Jet to, jak vidite, zdlouhava 
prace; o strojich tiskatskych zde malo 
védi. A prece v téchto dost bidnych typo- 
grafiich tiskne se kazdodenné mnoho no- 
vin obsahu prabidného, jimiz hanobi se 
mnoha véc, jeZ ma byti a na mnoze jest 
lidu svata. . 

Nejéastéji zde vidéti jest na domech 
napis_ ,,Salassatore“‘. Slovo to znamend 
»poustéé krve Zilou. Jsou to mista, kde 
se holi, vlasy stiihaji a podobné potteby 
frisury vykondyaji. Ale jako u nds jsou 
i zdejsi holidi kus lékativ; rozli¢né chirur- 
gicke operace konaji, jako sazeni pijavek, 
pousténi Zilou; toto Bodleda ext zde v oby- 
éeji nade vSi miru a nerozumné, tak Ze 
tvori hlavni prijem holi¢i, a oni od toho 
i svuj titul prijali. 

Dvé véci, jeZ ovSem ve vSech taktka 


alias a 


zemich panuji, zajisté ne k uZitku a ku 
blahu lidu, vidim zde u prilisném rozsitent; 
jee to tabak a loterie. Tabak je ade velmi 
aciny, nenif monopol stdtni. Nemdm nic 
proti tomu, Ze -skoro kaZdy Glovék vzane- 
Seny ichudy jde s doutnikem v tstech, at 
jest nemilé polykati cizi kout pti ka%dém 

roku z jinych ust jdouci: to ale mi od- 
porné, vidéti, kterak chlapci, d&ti 12- a 
15leté, takika napofdd zde kouri, a to ve- 
fejné, anizby se nad tim kdo pozastavoval, 
ano éasto dospély muZ od takového klu- 
tika zapaluje si svaj doutnik. Té% Siupani 
jest zde vSeobecné a sice i mezi Zenskymi, 
av nigZ8i tridé napordd vidi muzské i 
zenské s pikslou. <A Jloterie, tato kletba 
chudého lidu, zavadi zde ptemnohé rodiny 
do bidy a nouze. Kardon sobotu jest 
tah, blizko naSeho konventu, a vidim ty 
davy lidstva, Gitajici mnoho set, napltiovati 
rostranny dvtr, i prijezd, i ulici pred 
domem, kde% se uvnitr na paylati verejné 
déje taZeni numer. Sklamdani, smutni, zlo- 
feéice odchazeji odtud zdstupové ti kazdou 
sobotu, a prece pfristi tyden opét utrhuji 
sobé i rodiné pottebné penize, aby Je 
vrhli v jicen této neSfastné vasni. Byl 
jsem jednou, pred vanocmi, ve verejné za- 
hradé pred branou. Blize mista, kde jsem 
sedél, stdlo nékolik muZskych a tii Zenské. 
Tyto po chvili pristoupily ke mné a chtély 
na mne — &iiupec, Ze jim doSel tabak. 
Nechtély vériti, Ze neSiupu, az jsem jim 
ukazal bay Satek kapesni. To je presvéd- 
éilo. Po chvili ptaji se mne, azdali také 
slouzim m&i, a kde? Kdy% jsem jim po- 
védél, tu s dychtivosti na mne doléhali, 
abych jim napsal numera, jaka pry mi 
napadnou, Ze budou Sfastnd. Bylo mi z té 
spoleénosti trochu jiz uzko, nebot se toho 
lidu zde bojim. Napsal jsem tedy pét Gisel; 
tu ale jeden z téch mu%skych jim je vzal 
a schoval do kapsy: musil jsem tedy psati 
jiné. Na to jsem se zdvihl, aé mne pobi- 
zeli, abych u nich zistal. A konec vSeho 
byla Zebrota: ale ja by rad, Ze jsem se 
jich zbavil. Nevzpomné Ag vice na to, 
abych si byl povSimnul, zdali nékteré 
z téch mych numer bylo vytazZeno. 

Napsal jsem vySe, Ze se toho lidu zde 
bojim. A to m4 své pri¢iny. Panujet ade 
v mésté a v celém okoli dvoji hriza. Jet 
ka%dodenné slySeti a v_ novindch celé 
sloupce Gisti o rozliénych zloéinech proti 
verejné bezpetnosti. V nejblizim okoli 
mésta a jednotlivé i v mésté samém usta- 
viéné déji se loupeze a krddezZe; kazdy 
pocestny ano i poSta, je% ma straz, byva 
prepadena a oloupena, do domi se vderou, 
obyvatelé svd%ou a vyloupi vSecko; ano 
i nékolik vrazd — dvé v mésté samém za 


dne — jiZ spdchali, a a& pry jich jest 
schytaéno a uvéznéno mnoho, lupréstv! se 
spise mmoZi ne% umenSuje. Jest to tak 
wlé, Ze fiakti zdejSi za Zddnou cenu ne- 
chtéji jeti as dvé hodiny za branu. Policie 
a soud pry velmi lehko zlotiny ty vad, 
nerada by pry vldda popudila na sebe 
prisnos:i sprosty lid, nebot nespokojenost 
mezi lidem jest velika a prdvé tato ne- 
spokojenost jest spolu s chudobou a nouzi 
iateet toho lupiéstvi. Veliké dané a ve- 
iky odvyod k vojsku, co% oboji za staré 
vlady malo citili, jsou nyni hlavni stiZnosti 
jejich, a pro nejisty stav véci jest té%Z ne- 
dostatek price, vydélku a vyZivy; a nouze, 
jak zndmo, ¢ini élovéka vSeho schopnym. 
A druhy terrorismus, a to bidnéjsi ne% ono 
lupiéstvi, provadi v mésté samém strana 
radikdinit vy této véci spojend se stranou 
vlddni. Slibovalit a slibuji lidu od nového 
stavu véci politickych zlaté hory a doly, 
a ejhle, misto raje oéekdvaného panuje 
bida a utlateni; nebot jak jsem z ust v té 
véci dobre zpravenych slySel, jest od ny- 
néjsi vlady pres sto dvacet tisic Sicilian 
bud uvéznéno, bud internovaéno mimo Si- 
cilii, a to nejvice otctiv rodinnych. Lid 
hrozi taktka revoluci novou. A tu bidni 
ti liberalisté a je8té bidnéjSi prodand Zur- 
nalistika zdejsi, aby proud lidu odvratila 
od sebe a od vlady, drdZdi, roznécuje, 
zjevné vyzyva lid — proti Cirkvi, proti 
knéZim, proti kla8terim. Ti pry, spojeni 
jsouce s bourbonisty a pohleujice bohatstvi 
Jsou pravi lupiéove lidu, oni pry plati a 
vysilaji zlodéje a lupiée nejen v_ Sicilii, 
ale 1 po Italii, ti pry jsou v’eho zlého pti- 
éinou, nebot pry pro né nemize vldda lia 
popriti celou svobodu, kterou by oni zne- 
uZili proti ni. Nemiizete si predstaviti, 
s jakou drzosti popuzuji lid, aby knéze a 
mnichy vraZdil a z majetku jich vyhanél. 
Zloéinecim nejhorsim chtéji volnost, bojujice 
pro zruSeni trestu smrti, ale knéze a mnichy 
chtéji vrazdit, bez soudu, bez viny. Po- 
divno zajisté, jak mize vlada takové élanky 
trpéti, jez vyslovné smrt knéZim_ hldsaji. 
Lid zdejsi jest ovSem jiného smysleni; ale 
i tu Zurndly si pomohou, oni liti véci tak, 
Ze s nimi jest vSechen lid, ano pry i mnozi 
knézi; a kdo je proti nim, ten Ze je hlu- 
pak, zpateénik, temntistkar, a podobnych 
titulaé maji velké mnoZstvi; takto ma kaZzdy, 
kdo to éte, mysliti, v8ickni jsou svobodo- 
myslni, jen snad ty sdm jesté jindk smy- 
sis. A takto mnozi drZi s nimi jen po 
vrehné, viickni ostatni mlé¢i ze strachu, 
aby nebyli v listech téch postaveni na 
pranyf a remusili snaseti i potupy vetejné. 
Jediny jest tu list jiného sméru, jen% driel 
sice pri nynéjsi vlddé, ale pti tom hajil 


a oa 


Cirkey. Nejsprost’im zptisobem je) ostatni 
listy tupily a proti nému popuzovaly, az 
neddvno nékolik Studenti provolavajice 
slavu Garibaldimu a smrt knéZim, sehnali 
k sobé trochu lidu a spalili v mésté ve- 
rejné cislo toho listu, na¢ez vZdy u vétSim 
zastupu tahli méstem, a pred hlavnim chra- 
mem a paldcem arcibiskupskym  spalili 
encykliku papeZskou, smrt volajice papezZi 
a v’éem knézim; pak tahli k tiskarné onoho 
listu,, a Fvouce smrt vsem, kdo% pracuji 
na Zurnale tom, prinutili sazecée, Ze verejné 
vyznali, Ze nebudou vice o tom listu pra- 
covati. Demonstrace tyto opakovaly se po 
étyry dni, vzdy s vét8i prudkosti, a policie 
a vojsko o tom nevédéli, toho si nevSimali, 
nybrz prohledavali byty knézi a_pidtel 
byvalé vlddy, ano u veéer na ulici byl 
kazdy knéz zadrzen a prohleddn, nemé-li 
pry u sebe zbrané! A noviny nemély dost 
chvdly pro ty, kdo% ty demonstrace éinili, 
a ponévadZ mnohé zastupy oposiéni mé- 
stem tahli, volajice: at Zije Cirkev a ndbo- 
zenstvi, at Ziji knéZi! a ponévadZ i mee- 
ting, jej% zde drZeli na potlaéeni klastert, 
byl preruSen od lidu: proto soptili zase 
radikalisté, a nemohouce syésti nic hano- 
benim, potali udavaéskym zptisobem jme- 
novati osoby, pry podezrelé, u nichz ma 
policie hledati. Opét byli knézi a klaStery 
vseho toho pitvodci. Takova jest ta svoboda, 
kterou hldsaji tito svobodomyslnici. Sobé 
a svym pfrivrzencim svobodu, ¢i viastné 
bezzakonnost a svévoli, ale tomu, kdo ne- 
drzi s nimi, smrt anebo prondsledovani a 
vézeni. Ale v8eho mnoho skodi, a tak i toto 
nemirné zureni strany radikalni snad zde 
prinese lepSi ovoce, neZ oni si prejou; 
alespot se mi pravi, Ze pry obéané poéestni, 
doposud nazpét se drzZice, chtéji nyni roz- 
hodnéji vystoupiti; terrorismus ten jest jim 
jiz nesnesitelny. Dej Pan Bth, aby dobyi 
tito dobyli si prevahy, kterou dle pottu 
zajisté maji, kterou jim ale bohaspusténi 
_nevérci ukriéeti chtéji a doposud ukriéeli! 
Z toho poznate a domyslite se, Ze a 
proé ja, nemaje v sobé krve hrdinské ani 
nadbytek kurdZe, kazdému jdu v mésté 
pokorné z cesty, a za branu se snadno ne- 
odvazim. Ptece ale jsem véera, ovSem ne 
sam, udinil prvni mokes do mésta Monreale; 
toto ale bude predmétem mého priktiho 
dopisu. 

Co dodatek jeSté néco o sv. Janu 
Nepomuckém. Nalezd se zde na_hrazi 
morské pred byvalou tvrzi vojenskou, jez 
od r. 1860 v zricenindch lezi, pékna mra- 
morova socha sy. Jana Nepomuckého, jejiz 
podstavek by potreboval opravy. Dva 
gaky a ndpis vyryty jsou na tabulich z 


téhoz krdsného bilého mramoru, z néhoZ i 
socha. Napis zni: Divo. Joanni Nepomuceno, 
tutelari' suo, Ottocarus. Comes de Stahrem- 
berg erexit MDCCXXII, (1722, tedy 
pred prohlagenim za svatého). V direktari 
Minoritiv provincie Sicilské i v direktari 
arcidiecése zdejSi nalezim den sy..Jana 
Nep. co duplex majus. A v na’em kostele 
(sv. Frantiska) jest na jednom oltari pékny 


.obraz tého% Svatého. H. 


Kronika. 


Z Prahy. V letoSni svatopostni dobé 
bude se konati misie jazykem ¢eskym u 
sv. Tomde, jazykem pak némeckym u 
sy. MikolaSe, u sv. Jakuba a u_ nejsv. 
Trojice na Spalené ulici. 

*—* Spolek Arimatejsky pochoyval vy lednu 
89 chudych kresfani, z nichZ 6 bylo z Prahy, 
82 z venkova a 1 z Halice. 

*_* V Litoméfictch uznali opatrni otcové 
mésta za dobré dati vypovéd Milosrdnym sestram, 
jenZ na taméjsi divéi skole vyudéovaly. 

Z Moravy. V Hrozinkové byla kaple 
sv. Cyrilla a Methodéje oloupena. Zlodéj 
se do ni vldmal dvermi a ukradl oltdrni 
prostéradlo a dva svicny se svitkami. 

** JExc, nejdist. p. biskup Brnénsky, 
Ant. Arndst hrabé Schaafgotsche vydal d. 27. 
ledna pastyitsky list, jimZto prohlaSuje ducho- 
yenstyu syému papezskou encykliku a seznam 
bluda zavrgenych. Na konci listu syého yola k 
duchoynim spoludélnikim syym slovy I. Kor. 
16, 13. 14. ,,Bdéte, stijte u vire, zmuzile 
sobé potinejte a posilfite se; ySecko, co éinite, 
at se déje v lasce“ a slibuje, Ze pozdéji vyda 
ustanoveni o milostivém leté. 

Z Némecka. Spolek k vydavani éasu 
primérenych brosur ve Frankfurté Gital na 
konci ledna 22.000 odbiratela. 

Z Italie. Stastni poddani krale po- 
ctivee Viktora Buses dopustili se 30. 
ledna hrubych vytrznosti a urdzZek. Srotili 
se a hulakajice pohazeli blatem panstyvo 
jedouci k plesu do kralovského palace. 
Zastupitelstvo méstské vyzvdno jsouc, aby 
verejnym provolanim vytrZnosti zavrhlo, ne- 
uposlechlo a hrubé urazeny kral ujel do 
Florence, kamZ se za nim pfestéhuje sbor 
vyslanci cizich mocnosti, ministerstvo atd. 
Vjizdéje v uzavreném voze s generalem La- 
marmorou do Florence potkal se na ulici 
Via di Po s knézem, jdoucimu k nemocnému 
s Panem Bohem. Slyse hlasek zvonku po- 
velel Viktor Emanuel zastaviti a poklekl 
ve voze kore se velebné Syatosti. Nahoda 
tato dotkla pry se mocné jeho srdce. U ve- 
liké rozéilenosti tiskna generalovi  ruku, 
fekl pry: ,Mily Lamarmoro, neopoustéjte 


yv 


mne, jsemf velice neStastny.“ Snad mu pii- 
Sla na mysl exkomunikace, kterouz byl 
zavinil, snad se rozpomenul na sy. Otce, jen% 
v strasti své neSfastnym nikoliv neni! 

Z Rima. ,,Unita catt.“ tyrdi, Ze pti- 
vodcem encykliky jest sdm sv. Otec a ni- 
kdo jiny: V_ petlivosti své hledaje prostied- 
ku proti obludnym naukém, jaké% rozki- 
fuje revoluce, sepsal vlastni rukou ndastin 
encykliky, kteryZ pak Msgr. Pacifici vy- 
Par a sy. Otece proskoumal a opravil. 

ak modlil se k Bohu, aby ho poutiti ra- 
cil o prihodném éase k uverejnéni té li- 
stiny. O slaynosti Neposkvrnéného Poéeti 
slouzil mSi sv. a po té jako z vyS8Siho vnuk- 
nuti prohlasil se, Ze tas p¥iSel i vzal li- 
stinu, podepsal’ a odevzdal ji kard. Anto- 
nelli-mu, jen% ji tiskem rozmnoZenou roze- 
slal biskupfim katol. svéta. 

*—* Z Rima obdrZeli, jsme seznam 
cleni tovarysstva Jegisova. Clent, jen% min. 
r. 1864 pracovali na misiich, bylo v Evropé 
28, nejvice (13) ve Skotsku, v Aszi 296, 
v Africe 213, v Americe severn? 726, v Am. 


jigént 199, v Oceanii 55, na cesté k misiim 


ylo 15, vSech tedy v dile misionditském 
1532. — V&ech élen&i ital fad min. roku 
7728 (mezi nimi bylo knéZi 3270) a sice 
v Italii Glen&i 1601, v Némecku 1985, (v 
Rakousku 383), ve Francii 2329, v Spa- 
nélsku 958, v Anglicku 855. — V pottu 
éleni jevi se znamenity pokrok. Bylof r. 
1847 vSech 4752, r. 1857 jiz 6303, r. 1863 
opét vice, totiz 7529 a min. roku, jak 
svrchu uddno, po celém svété 7728. Pro- 
vineii jest 21. 
Z Londyna ozndmili jsme v &. 3. 
smutnou zpravu o tézké nemoci nejdist. 
. kardinala Wisemana. Nemoc jeho se 
bohurel zhorsila. Misto modliteb za ne- 
moeného konaji se nyni po Londyné z roz- 
kazu generalniho vikate modlitby za ne- 
mocného, kdyZ smrt se pap hiaie. U pti- 
tomnosti kanoyniki své kapitoly sloZil ne- 
moeny vyznani viry, osvédéil, Ze nikdy v 
zivoté svém nemél ani nejmensi pochybnosti 
o nékterém ¢élanku viry, alebrz vzdycky 
se snaZil, tomuto vyzndni utiti. Se slovy 
,jakoZ mi Bt&h dopomahej a toto svaté 
Bozi evangelium“ poli! knihu Pisem sy., 
pak Zddal a pfijal ve tech. nedélich po 
druhé sy. pomazdni.. Po té polibil a po- 
zehnal kazdého lena kapitoly, Prosme Pa- 
na, aby smrt proméniti racil y Zivot! 


Literni oznamovatel. — 


*_* Acta judiciaria“ archiepiscopatus 
Pragensis sub honorabili Domino Joanne 
Pomuk vicario in spiritualibus generali con- 
scripta et nunc prima vice typis edita cum licentia 


Reverendissimi Ordinariatus Pragensis opera et 


| sumptibus P. Francisci Antonii Tingl, presbyteri 


saecularis, in morodochio ad s. Catharinam Neo- 
Pragae curam animarum gerentis, Haereditatis 
s, Adalberti nec non Musei regni Bohemiae 
membri. Codicis noni annus 1392. Pragae 1865. 
Typis nationalis typografiae: I, L. Kober. VIII", 
stran 130. — Jsou to ohlasena vy ,,Blah.“ 1864. 
tis. 34. na str. 548 akta duchovniho soudu 
Prazského z roku 1392, za utadovani general- 
niho vikate Jana z Pomuk. Obsah jest zaji- 
mayy. Jsou tu pihony k soudu duchoynimu, 
vyslechy stran, zaloby a odpovédi, pokuty a 
tresty, zdpisy fundaéni, vymény obrodi, rozepre 
o pravech patronatnich atd. Vel. p. vydavatel 
ziskal si nemalé zasluhy o cirkevni historii 
Ceskou obtiZnym pYepsdnim starozZitnych listin 
téchto, jakoz i spisovatelim déjin osob a mist ku 
pomoci prispél bedlivé sestavenym seznamem osob 
a mist, o nichZ vy aktach zminka se ini. Na ukazku 
podavame beze zmény jmena nékterych mist: 
Baworow, Bechin, Bechlin, Bedrzichouicz, Bene- 
ssow, 8s. Benigna, Bidzouia, Bielczicz, Boleslauia, 
Bol. Juuenis, Brewnow, Broda bvoemicalis, B. 
theutonicalis, Bruna, Budeiowicz, Budina, Cladna, 
Costelecz, Curim, Czirnyelow, Hradecz, Lutho- 
mericz, Olomucz, atd. Uprava jest uhledna, cena 
70 kr. nepatrnaé, Piejeme, aby hojnym odby- 
tem usnadnéno bylo yydani kodexu druhého: 
soudnich akt z roku 1393. 

*_* Nakladem knéhkupectyi B, Stybla v 
Praze vyily dvé nové povidky: ,,Kandrek,“ 
nebo: Bih vede visecko k dobrému., Povidka 
pro mlddeZ a pratele jeji. Dle vypravovani G. 
Nyrice vzdélal Josef ] ecirka. S obrazkem, stran 
111. Poyidka tato jest svazek 6. spish Nyri- 
covych. — ,Kamzikostielci aneb cisai Max- 
milian na strani Martinské.“ Pro dospélejsi 
mladeg zéeStil P. Fr, Jos. Dobicer. Druhé 
uplné oprayené vydani. S ocelorytinou, stran 118. 

* _* Vel, duchovenstvu po Cechach se ro- 
zesila: ,Officia propria in usum provinciae 
Pragenae.“ Pars I. pro mensibus Decembri, 
Januario et Februario. 

*_* Vel. p. Vac. Mostecky, kaplan ve 
Vodtianech vydal nakladem svym: Rodinnou 
knihu a Knihu rodu. Jsou to sesity o 6 stran- 
kach na zpisob archi matri¢nich ale jen v 
osmerce. Rodinnou knihou podéluje vysecky novo- 
manzele vy den oddavek neb prvniho kitu, jakoz 
i takové rodiny, kde posud ditky neodrostlé, 
malé jsou. Knihu rodu uréil toliko pro nékteré 
rodiny, o nichz se naddje, ze ji dobre uschovaji 
a oceni. Chce tim pfrispéti rodinam, v jich snaze 
zachoyati nejdiilezitéjsi momenty v Zivoté; vzZdyt 
mnoha matka neb otec y modlitebni knize po- 
zgnamenayaji pilné narozeni, umrti a t. d. svyych 
milacki', co tam maji roztrousené, zde budou 
miti v jasnéjsim poradku a pyehledu. 

*__* Nakladem knéhkupectvi Kobrova vy Pra- 
ze vychazi a u yiech knéhkupcii jest k dostant; 


eer | eae 


yAronika prace, osvéty, primyslu a naleziv.“ 
Dle nejlepsich pramenii sestavil Jilji V. Jahn, s. 
feditel vy38i Skoly realné y Pardubicich. Ve 3 
dilech po 50—60 arsich, Gili vy 30 sesitech v 
pétinedélnich dbitéiohid 1200 obrazi v dfevo- a 
korony ii 

*_ nCasopis katol. duchovenstva.“ Roé- 
nik VIL, Giarek il . vydany 4. tnora obsahuje 
mimo jiné élanky védecké té% struény vyklad 
80 vét znoyu zavrzenych encyklikou Pia IX- 
Druhy svazek vyjde 15. brezna. 


Osobni véstnik duchovensky.”*) 


V arcidiecési PraZgské, 
Vyznamenan jest: 
P, Erasmus Ign. Kahanek, tiditel piarist. resi- 


dence a hlavni Sko!y vy Berouné, jmenovan 
arcib, notarem, 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p» Ferd. Lehner, admin. vy Michli, za kooper. 
u sy. Havla v Praze; 

p. Frant. Libovicky, kaplan y Riéanech, za 
vikaristu.a katech, na VySehradé; 

p. Jan Schneider, admin., z Klinghartu do 
Schonlinde; 

p- Herm. Ardelt, koop., 
hartu ; 

p. Jan Schuh, koop., z Schénlinde do Wildsteinu. 


V diecési Kralohradecké: 
V Panu zesnall: 

p. Jan Kolovriitek, b. notat a dékan vy Kra- 
lové Dvoie, dne 29. ledoa (nar. v Chocni 
1. zati 1805, knéz od 24. srpna 1829); 

p. Frant. Cestick) jub. knéz, osob, farar, 
na odpodinku v Chotébori, dne 29, ledna 
(nar. v Kostelci 18. listop. 1787, knéz od 
24. srpna 1813); 

p. Vit Janisch, jubil. knéz, b. nota¥, osob. farat 
v Zdofiové (Merkelsdorf), dne 1. tnora (nar. 
vy Broumové 29. unora 1788, knéz od 11. 
list. 1805); 

Vyznamenanil -jsou: 

p. Frant. Perina, b. vik. sekretat a farai v 
Kopidlné, obdrzel coll. canon. ; 

p. Jos. Stifter, kaplan ve Veliii, obdrzel farni 
synodalie. / 


z Wildsteinu do Kling- 


Ve spravé duchovni ustanovent jsou: 

p. Frant. Umlauf, dr. theol., b. konsist, a man- 
Zelského soudu rada, profes. pastoralky a 
fundamentalni theologie, za farare do Bohdanée; 

p. Ant. Kopp, farat ve Velké Zdobnici, za 
faraf¥e do Saclite; 

p. Jos. Bezdék, farat v Uhersku, za farate do 
Chroustoyic; 

p. Eduard Dobrusky, administrator, za farate 
vy Smrdové; 


*) Zadame sl. red. polit. list, aby otiskujice tyto 
zpravy neobtézovali si doloziti, ze z ,, Blahovésta“ 
vyhaty jsou. 


p. Jos. Vejcl, admin. vy Jasené, za admin. do 
Ném. Rybny ; 

p. Jos. Zilik, koop. 
Velké Zdobnice. 


-Uprazdnéna mista: 


Krdlové Dvir, dékanstvi, patron. J. c, kr. Velié. 
Alzbéty co kralovny Ceské, od 30, ledna do 
13, bfezna. 

Velka Zdobnice, fain patron, ndboz. matice od 
1. unora do 15. brezna. 

Zdoviov (Merkelsdorf) fara, patron. p. z Elsen- 
wangri od 2. tinora do 16. bfezna. 

Uhersko, fara, patron. knigete Thurn-Taxise od 
8. unora do 22, brezna. 


v Destné, za admin. do 


V diecési Litoméiické. 
V Panu zesnull: 

p: Jos. Lauermann, jubil. knéz, inful. starsi 
kanovnik kapit. Litomérické, rada b. konsi- 
store atd., 23. prosince 1864 (nar. 25, brezna 
1791, knéz od 17. srpna 1814); 

p. Frant. Kunz, jub. knéz, vysl. vikat a skol- 
dozorce, farat y Novém Sedle na odpoé. 24. 


pros. 1864 (nar. 25. unora 1791, knéz od 
7. srp. 1813) ; 
p. Vac. Hichler, os. dékan vy Bélé, 9. unora 


(nar. v Cisté 23. 
srp. 1816); 

P. Jilji Kristof Kaiser, z ¥. premonstr. na Stra- 
hové, dékan v Zatci. 9. Gnora (nar. 5. bez. 
1809, knéz od 6. srp. 1837). 

Vyznamenani jsou: 

p. Jan Rehdk, kanoynik kapit. 
stal se inful. kanov. starsim; 

p. Frant. Demel, bisk. nota a sekretar, rada 
bisk. konsistore, stal se kanoynikem kathe- 
dralni kapit. Litomérické, 

Ve sprave duchovni ustanoven jest 

p. Vilém Ullrich, kooperator v ©. Lipé, za fa- 

Tare v Kvitkové. 


zari 1790, knéz od 15. 


Litomérické, 


V diecési Budéjovické: 
WV Panu zesnuli: 

p. Jan Fiala, farat Pistinsky na odpoé. 15. 
ledna (nar. v Blatné 18. kyét. 1792, knéz 
od 8. zari 1816); 

P. Vilibald Schdrner, vicerektor piarist. kolegia 
v Budéjovicich, jubil. u¢itel gymnas., 28, ledna 
(nar. v Hroznétiné 7. listop. 1794, knéz od 
20. srp. 1820). 

Vyznamenant jsou: 

p. Augustin Heeger, farat v HoSticich, jmenovan 
spraycem vikar. a skoldozorského tfadu Ji- 
stebnického 3; 

P. Vojtéch Karel Kramer, prevor klaitera Au- 
gustin. v Domadlicich, fiditel hlayni a pod- 
realni skoly a katech. podreal. a diyéi skoly 
tamtéz, jmenovan bisk, notdtem. 

(Jména vel. knéai, kteri letos slaviti budou 
knézské druhotiny své, uverejnime v pristim Cisle.) ~ 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV. 


Wydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
Redakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari éislo 190—I. 


Expedice:: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sy. - Vaclavském 
namesti, Gis. 786—II 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


PIII III IIIS ———— 


»Spravedinost zvysuje et ale hrich bidné Gini that. ma 


V Praze dne 25. tinora 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


Yyaaqatel a rea knés FRANTISEK SRDINKO. 


rrr 


Cislo 6. 


Predplaci se 
v expedict 
iu véech radnych 
knihkupeu 
na rok: @ al. SO kr 
na piilr.: @ al. BO kr. 


Po posté: 
Celoroéné: B xl. — kr. 
piilrocné s Mal. So kr. 

we 


eae 


Pr edplaceni étyrt- 


5 aie 


PLL PDIP IISA DISA AY 


(Pits). XIV, 34.) 


———— — eee RPP DSSS 


Rad postni. 
Bedrich, 


z Boziho milosrdenstvi a z milosti Apo- 
Stolské Stolice kardinal svaté Rimské Cir- 
kve, knize-arcibiskup Prazsky, 
vzkazuje ysem milym yéricim své arcidiecése 
urchnopastyrské pozdraveni a pogehnant ve 
jmenu Pdané! 

Ponévadz se posud nezménily zvlast- 
ni poméry a potieby, kterymiz jsem 
se dosud pohnuta citil, cirkevni piika- 
zani o postu na zakladé apostolského 
plnomocenstvi pro arcidiecési svou zmir- 
niti: tedy ustanovuji ve jmeénu Pané, 
aby i pro tento rok 1865 tyz postni, 
mnohé uleveni poskytujici fad, kteryz 
mym pastytskym listem ode dne 23. 
ledna 1853 zrejméji ustanoven jest, v 
téz mite a pod temiz vyminkami svou 
platnost mél. 

Ohledné zpisobu postu stava rozdilu 
mezi dny zdréelivoste, mezi wjmou a 
mezi takovymi posty, v kterychz se prt 
zdrielivosti té# ujma piikazuje. 

Dnové zdrzelivosti sluji oni, kdezto 
se vsechném véricim, kdoz jsou vys jak 
sedm let staii, zapovida masitych po- 
krmuy pozivati. Dnové ujmy cali dnové 
postné v prisngsim smyslu jsou onino, 
kdezto véricim, ktetiz 21. rok Zivota 
svého skonéili, dovoleno jest jenom 
jednou za den do syta se najisti, rano 
pak a vecer z masa pouze polivky, a 
vubec jen pro obéerstvent , a nikoliv 
ale k opétnému nasyceni se néceho 
pozivati. Dnové zdrzelivosti a zdroven 


~ ujmy slovou posléze onino, o kterychz 
plati oboji zapovéd, jak za piiéinou po- 
krmiiv, tak i Gastéjsiho nasycovani se 
pres den. 

Ohledem na tento rozdil zachovej. 
se tohoto roku nasledujici tad postnt: 

Patky po cely rok (mimo patkys 
étyficetidennim postu, v suchych dn 
av adventé) jsou dnove zdrézelivosti od 
masitych pokrmiuv. 

Béhem étyricetidennitho postu jsou 
vsecky st?edy (vyjimaje stredu ve sva- 
tém tydnu pied Velikonoci) vsecky 
patky, pak Zeleny cturtek'a Bild sobota_ 
dny zdrzelivosti a ujmy, ostatni pak 
dni, vyjimaje nedéle, jsou jenom dny 
ujmy. 

Ve ctyrech tydnech suchych dniw 
jsou stredy a patky dny zdrzelivosti a 
ujmy zaroven, na soboty pak nafizuje 
se pouze ujma v pozivani pokrmiv. 

Posty vigilit vy tomto roku konejte 
se nasledujicim zptsobem: Vigilie pred 
hodem Bozim svatodusnim (3. éervna) 
a pred hodem Boztho narozent (24. 
prosince) jsou dnove zdrzelivosti od ma- 
sitych pokrmiv, zarover pak % ujymy 
v jidle; jesto vsak toho roku vigilie va- 
notniho hodu Bojziho na nedéli pripada: 
tou pricinou pripadne letos i pust tak 
zvaneho stédreého vetera o den drive, 
t. j. v sobotu 23. prosince. Naproti 
tomu jsou dnoveé vigilie sv. apostoliv 
Petra a Pavla (28. éervna), vigilie pred 
Nanebevzetim Panny Marie (14. srpna) 
a vigilie pred slavnosti Vsech Svatich 
(31. Hjna) pouze dny ujmy v jidle, 

6 


ue QD ay 


V adventnim case jsou patky dnove 
zdrzelivosti i ujmy; stredy pak pouze 
dnové ujmy, vyjimaje stiedu dne 20. 
prosince, na kteryzto den za pricinou 
piipadajiciho postu suchych dnu od 
masitych pokrmuv se zdrzeti natizeno. 

Vsechném duchovnim pastyitim da- 
vam ina tento rok plnomocenstvi, aby 
tém, kdozkoli se tézkymi pracemi obi- 
raji, anebo chudobou sevieni jsou, ja- 
koz i nemocnym, vétsi jesté ulevy na 
kratsi lhity propujéiti mohh, avsak po- 
nechavam sobé, udélovati ulevy ili 
dispense trvajici na cely rok anebo na 
delsi éas. 

Kdoz za pricinou pomértv a okol- 
nosti svych pohledavaji pokrmiv za 
cizim stolem, kdezto se jim bez ohledu 
na dni zdrzelivosti podavaji pokrmy 
ayn ti a takovi zavazani jsou ve 


syedomi, aby, pokud mohou, zachovali 
~zakon o postu podlé ducha, tudiz aspon 
moznou ujmou se postili, a mimo 
to, pokud nelze zméniti pomértv, obra- 
tili se ke svym zpovédnikim, od kte- 
rychz se jim podlé okolnosti jina pii- 
_ méyena cviéeni v modlitbé, v kajicno- 
sti a ucinné lasce uloziti maji. 

Ponévadz se ale vyznateny tuto 
postni rad na cirkevni dispensi zaklada, 
zavazani jsou vsickni vérici, kdoz ho 
uzivaji, kazdou nedéli étyticetidenniho 
postu pétkrate Otée nas a Zdravas 
Maria, jakoz 1 jednou Véerim v Boha 
se pomodliti, ti Botské ctnosti a Zel 7 
litost nad hrichy vzbuditi, nad to pak, 
seé sily stati, tolikéz i v jinych skut- 
ctch krestanské laskpk bliznému se cviciti. 

Duchovni pastyfové ohlasi naiizeni 
toto pii poéatku étyticetidenntho post- 
niho éasu osadam svym, a budou po- 
kazdé po kazani natizené modlitby s 
pritomnymi hlasité vykonavati. Mimo 
to nechat i ostatni v tomto radu post- 
nim ustanovene posty tu nedéli neb 
ten svatek pied piipadajicim postem 
z kazatelny ohlasi, aby se tim opéto- 
vanym ohlasenim véricim cirkevni je- 
jich povinnost na pamét uvedla. 


Dano v Praze v nedéli 1. po Zjeveni 
Pané dne 8. ledna 1865. Bedrich, kard. 


Rok cirkevni. 
(Pokragoyvani. ) 
b) Past. 

»S jakou zboznosti slusi nam prijmouti, 
co se nam svatym Mojzi8em podava jako 
déditnym pravem, jemuZ se pred ostatnimi 
proroky dostalo te zvlaStni pocty, Ze s 
Pdénem rozmlouval tvari v tvar! S jakou 
horlivosti slusi ndm obejmouti, co schvaluje 
Elias, jenZ byl do nebe vzat na voze ohnivém ! 
Jestlize pak pfitomny ptist schvaluji MojzZis 
a Elias, kteti atkoliv muZové velici, prece 
jsou jen sousluhové nasi: kterak jej schva- 
luje a odporouti nd8 Pdn Jezi8, jenz i sAm 
tolik dni se postiti racil. Jaky jest to medle 
kfestan, jenZ neochotné podstupuje pust, 
jehoZ mu podal sdm Pristus Pan? Nad to, 
Nejmilejsi, s tim vét8i ochotou jest nam na- 
sledovati prikladu posticiho se Krista, ¢im 
jist8jsi to véc, Ze nikoli pro sebe, nybrzZ 
pro nds se postiti radil.“ (Serm. de temp.) 
Takovymi slovy -schvaluje ¢tyricetidenni 
plist sv. Bernard. A mnohem starSi_ sv. 
papeZ Leo Veliky di: ,,Chtéje vam, Nej- 
milejSi, hldsati presvaty a nejvétsi pist, 
nemohu vhodnéjsiho pristupu uZiti, neZ kdyzZ 
zaténu se slovy apoStola, skrze ného% Kri- 
stus mluvil, a opakuji co se predéitalo: Aj 
nyni jest as prijemny, aj nyni den spa- 
seni.“ (II. Kor. 6, 3.) Aékoliv neni éasu, 
jenZ by nebyl pln BoZich milosti, a vady k 
milosrdenstvi BoZimu skrze milost jeho pri- 
stup nam utvoren jest: maji se prece nyni 
mysle vsech s vétsi horlivosti k duchovnim 
prospéchtiim pohnouti a vét8i divérou oZi- 
viti, an nds vyroéni navrat onoho dne, v 
ktery vykoupeni jsme, ku vSelikym sku- 
tktim zboZnosti vyzyva: abychom vzaneSené 
nade vSecko smrti Pané tajemstvi s tistym 
télem is Gistou mysli slavili. Prislusit za- 
jisté témto tajemstvim nehynouci vroucnost 
a ustaviénda ucta, abychom pred tvari Bozi 
vzdy takovi setrvali, jaci abychom v samy 
den Velikonoci nalezeni byli, zihodno jest.“ 
(Sermo IV. de Quadrag. Lect. Brey. Dok. 
I, Quadrag.) 

V ten rozum mluvi vsickni svati Otcové 
o étyticetidennim postu, jakoZto o éase, 
kdy maji krestané pohfizite se v rozjimani 
0 utrpent Pdné, ocistiti se vsestranné a ob- 
novite ducha, a p¥ipraviti se na hodné veliko- 
noént prijimant, v némzZto spojeni s Kristem 
vitézstvi slavi nad hiichem a slayné du- 
chovni vzkyiseni, ovoce to vykoupeni umu- 
éenim a smrti Pané ndm zjednaného. Za 
tou pficinou pravi sy. Augustin: ,,Svaty a 
spasitelny jest béh étyticetidenniho postu, 
v némZ hrisnik pokdnim se privadi k mi- 
losrdenstvi a spravedlivy k pokoji. Nebot 
v téchto dnech slitovava se Bah vice nez 


ee aaa. 


kdy jindy; i prominuti se vyprosuje, i ospra- 
vedInéni dochbuite.t asstoliche tchto deeb 
zbounéjsim se neshledavd, dokazuje, Ze v 
jiném ase skrovné zbo%nym byva.4 (Sv. 
Leo Veliky.) 

Prostiredkem valk k dosazeni vy%e ie- 
éeného cile ma ndm byti pist, ujma v jidle 
a zdrZovani se od masitych pokrmi. Za 
starsich dob Cirkve zachoyvavali vétici prisny 
pist, jako% a% podnes ve vychodni cirkvi 
prisnéjsi kazeii nalezime. Stari ktestané 
po cely ptist nepoZivali pokrmi az veéer 
po skonéeni neSpor. Jak jiz vySe podo- 
tknuto, zaéinal pist v mnohych krajindch 
s nedéli devitnikem, jinde zadéinal pozdéji. 
Jak sy. Jan Damascensky svédéi, zdrzo- 
vali se kiesfané v jeho diecési (a to plati 
o celé tecké cirkvi) v prvnim tydnu od 
masa a pozZivali pokrmu az veter.. V_ nd- 
sledujicich tydnech zdrZovali se mimo to 
i od mléka, vajec a syru. V_pagijovém 
tydnu podivali_ pouze suchého chleba a su- 
chého ovoce. Ze v zdpadni cirkvi tentyzZ 
obyte} panoval, vysvitd z listu sy. Rehore 
Vel. k Augustinovi, biskupovi v Anglii. 
Teprv ve XIV. stoleti byl zmimén tento 
prisny pust, a nyni biskupové jesté mno- 

em vétSi mirnost dovoluji, jak v pastyt- 
skych listech vzdy na zaéatku postu ohla- 
Seno byva. Ale i pri tom Ize dle ducha 
a vile Cirkve svaté uéele postu, totiZ kajic- 
nosti, sebezapreni, vnitini oGiSténi a posvé- 
ceni dosdhnouti, pak-li dle vile a predpisu 
Cirkve svaté ve vSem se zachovame. Prvni 
kresfané neéekali teprv na prikdzani cir- 
keyni, oni sami ukladali sobé ptst; uzna- 
vejme schovivavost Cirkve syaté a poslus- 
nosti k rozkazim jejim alespon ducha na- 
Sich predki zachovejme, abychomi v male 
co vérni sluZebnici shleddni byli. 

Pist vsak, atkoliv éasti jest pripravy 
na slaveni radostnych svatké velikonoénich, 
ma spolu prostredkem bytik dosazeni vzne- 
Senéjsich duchoynich uéeli. Daleko bychom 
vzdaleni byli ducha Cirkve svaté, kdyby- 
chom toliko télo mrtvili, od poZivani po- 
krmai se zdrgovali, ale vnitrni mrtveni a 
sebezapirani opomenuli a hrichim i v4énim 
uzdu poustéli. , Boge! jenz télesnym postem 
vasné potlacujes, mysl pozdvihujes, ctnost 
propiijcujes a odménu,“ tak zpiva Cirkev 
syata v prefaci mie svaté pe cely éas postni 
aZ do nedéle smrtelné ukazujic, k ¢emu 
postu udZiti mame. ,,Pridifime se,“ pravi sy. 
Leo Veliky, ,abychom naplnili prikazani 
apodtolské, odiStujice se od véelikych skvrn 
téla i ducha, aby duch, jenZ stoje pod ve- 
denim Bozim viidcem téla svého byti ma, 
téZ distojnost svého panovani obdrZel, aby- 
chom nikomu nedayajice pohorSeni, vy€it- 
kdm odpirciy nezaydavali podnétu. Nebot 


spravedlivou vyéitku bychom od nevéficich 
utrZili, a naSi vinou se bezbozni jazykové 
na ukor naboZenstyi ozbroji, pak-li mravy 
posticich se od éistoty dokonalé zdréelivo- 
sti se odchyluji. Nebot ne v pouhém zdr- 
zovani se od pokrmu zdlezi bytost naSeho 
postu, aniz s uzitkem té/u pokrm se ujima, 
pak-li mys! od neSlechetnosti se neodvadi.4 
(Cteni Brev. na ned. I. v posté.) Souhlasné 
s timto svatym Otcem di sv. Augustin: 
,Piist otistuje srdce, pozdvihuje mysl, po- 
drobuje télo du&i, ¢ini dui kajici a skrou- 
Senou, ‘zapuzuje Zadostivost, shasind pla- 
men télesnych Z4dosti a roz%Zehuje ohei 
cistoty !“ — Tak uzivati musime postu, chce- 
me-li aby nam k Zidoucim duchovnim sta- 
tkim dopomohl. (Pokraéoyani.) 


Cirkev a stat, a mezi obéma 
rozdil. 


Za nasich dniv vyktikuji jisti lidé 
ustaviéné do svéta, Ze nesmi pry byti 
trpen ,stat v statu“ a proto Cirkey, kterdzZ 
dle jejich domnéni jest takovymto statem 
v statu, musi byti potlaéena, prayomocnost 
jeji zniéena a Cirkey podiizena vSemohou- 
cimu a ySeovladajicimu statu. Odtud prySti 
se bludna véta 19. sv. Otcem zavrZena, ,zZe 
pry Cirkev neni prav4 a dokonala spoleé- 
nost uplné svobodnd, nema téZ% svych vlast- 
nich a stalych prav a tudiz svétské moci 
prinaleZi stanoviti, ktera jsou Cirkve prava 
a meze, v kterych by tato prava vykona- 
vati sméla.“ Dobre tedy bude a udZiteéné, 
abychom poznali, jeli Cirkev prava, doko- 
nald od statu rozdilnd spoleénost. 

A tu jiz klademe si otazku: Je Cirkev 
a stat jedno? A odpoviddme sméle: Nikoli. 
Mezi Cirkvi a stétem jest makayy a pod- 
statny rozdil. Cirkev lisi se od statu jiz 
svym zakladatelem. Nebot zakladatelem 
Cirkye primym bezprostiedecnym jest sam 
Bih — Syn Bozi — Jezis Kristus, kteryz 
mohl tedy fici, Ze krdlovstvi jeho — Cirkev 
— neni z tohoto svéta. Zakladatelem ale 
a pliivodcem «stati rozliénych byl Buh ne- 
primo, prosttedeéné skrze lidi. Nebot lidé 
rizenim a dopusténim Bozim zakladali staty 
rozliéné majice vy tom od Boha syobodnou 
vuli, ale zakladali staty ¢asto na bezpravi 
a krivdé, jak uéi déjiny lidstva, a proto 
statové takovi neméli Zddné stalosti a jak 
povstali tak se opét rozpadavali. 

Cirkey li8i se od statu i wéelem suym. 
Cirkvi vytknul zakladatel jeji za iéel vnitini 
posvéceni, oblazeni a spaseni veikerého 
élovééenstva, vytknul ji uéel, kteryZ saha 
a% za hranice tohoto Zivota, do véénosti. 
A statu jest se starati o to, aby prtichod 


6* 


ee der ae 


se zjednal pravu a obéanskému Fddu, kte- 
ry% smétuje k oblazeni ¢asnému jednoho 
néroda anebo vice narodiv v jednom svazku 
statnim spojenych, anebo docela ma stat na 
starosti jen Gasné blaho jedné toliko Gastky 
ndroda. A jako jest nesmrtelny duch da- 
leko drazSi a vzdcnéjSi Glovéka Gastka nedZli 
télo smrtelné a porusitelné: rovnézZ tak uéel 
Cirkve nad wuéel statu jest vyvySenéjsi a 
dilezitéjsi. 

I smér, kterym%Z ptsobi Cirkev a stat, 
jest od sebe rozdilny. Cirkev poéind s 

ohem, jen% jest jeden, a blizi se k jedno- 
tlivym lidem, kterych% jest neséislné mnoz- 
stvi, a ponechdvajic jim jejich raz a povahu 
narodni vede veSkeré lidstvo k Bohu. Stat 
ale mnoZstvi lidi povahou od sebe rozdil- 
nych v jedno spojuje a asiluje utvoriti 
jednotu ndrodni nerozluditelnou. 

I obor pisobent Cirkve a statu neni 
tentyz. Cirkev rozprostira se po vSem miru 
po veSkerém svété a pisobi v élovétenstvu ; 
stat obmezuje Ginnost svou na jedinou zemi 
a pres hranice a meze této zemé nesaha 
jeho Ginnost a nerozprostird se ani o vias 
dale. K Cirkvi ale pravil jeji zakladatel: 
Jdouce po vsem svété, udte vsecky narody. 

I prostredky obou, Cirkve a statu, jsou 
od sebe rozdilny. Cirkev vlddne moci du- 
chovni, statu jest treba moci hmotné, meée, 
bodak&, boficich dél, vojska, moci zevnittni, 
kteraZ, dobre-li véc uvazime, nezalezi let v 
zevnéjsim donucovani. 

Zdkonoddrstvi cirkevni a statni li8i se 
od sebe; nebot Cirkev podrobuje svému 
zikonodarstvi i vnitini Zivot, svédomi, my- 
Eleni, Zddosti, umysly a pohnutky a nepo- 
stati ji pouhé zevnitini vyplnéni zdkontv 
a narizeni jejich Gili tak nazvana legalnost, 
zakonité chovani; stat ale nevSima si 
toho, jakym kdo umyslem plni zdkony a 
ustanoveni jeho, prohlédd k tomu, aby se 
zakonové plnili na pohnutky nebera nizad- 
ného zretele. Cirkev i stat zapovida na pf. 
krddez; ale Cirkev co od Boha ustanovend 
naméstkyné a strazkyné zakona zapovida i 
Zadost ciziho statku a jméni. Stat 1 Cirkev 
veli davati almuZnu a vime to ze zkuke- 
nosti, Ze stat pri rozliénych pfrilezitostech 
vybira darky a prispévky na chudé, ale 
jakym umyslem a zdali rad Gi nerad, s 
chuti Gi nevoli je dava darce, je statu lho- 
stejno. Cirkev veli pamatovati na chudé 
a nuzné a obmysleti je dary, ale ona pfi- 
pomina darcim také, ze jen ,veselého darce 
miluje Bah“ a kdo dava almuZnu, aby byl 
vidén a chvdlen od lidi, ten Ze vzal jiz 
odplatu svou. Cirkev i stat zakldd&4 dom 
pro nemocné a dava je obsluhovati a lééiti, 
ale jaky tu rozdil! Stat ma sluzebniky, 
ktetiz za mzdu éasnou nemocné obsluhuji, 


jich se ujimaji, a kdyby mzdy nebylo, 


nebylo by ani obsluhy nemocnych. Cirkev 


taky zaklddd nemocnice a oSetruje v nich 
nemocné skrze sluzebniky a udy své, mi- 
losrdné bratry a sestry, kteriz ne pro mzdu 
éasnou nemocné obsluhuji aniz proto jediné, 
ze biddcia lazati jsou, ale proto, Ze v nich 
vidi samého Syna Glovéka, kteryZ tekne 
jednou k milosrdnym a utrpnym tém duSim: 
Nemocny jsem byl v bratrich svych a va- 
Sich, navStivili, obslouZili jste je, mme jste 
obslouzili, mné prokazali, co jste jednomu 
z nejmenSich mych bratri uéinili. 

Jest tedy Girkey od stdétu zcela roz- 
dilné spoleénost a liki a déli se od ného 
svym zakladatelem, svym téelem, obor 
jeji cinnosti jest daleko rozsdahlejsi, jiné 
jsou jeji prosttedky a zakonodarstvi jeji 
dokonalejsi. Cirkev jest sama o sobé spo- 
leénosti, kter4Z ma své vlastni zitizeni, své 
zdkony a neni podrobend statu, alebrZ svrcho- 
vané a samostatnd tak dobre jako stat, 
Cirkey jest svrchovand a stat jest svrcho- 
vany, Cirkev neni pod stdtem ale stoji 
vedlé statu co rovny vedlé sobé rovného. 
Ano Cirkev uéelem svym vynika nad stat, 
zakladatel jeji vytknul ji vyssi a délezitéjsi 
ukol neZ jaky md a jakému dostati ma 
stat. Ale af se hddaji a prou s_ Boé- 
skym zakladatelem nepratelé Cirkve, kte- 
ra4Z nemize jim k vili upustiti od prav a 
povinnosti, od plnéni ulohy své v élové- 
éenstvu, sice by upustic od svého vwéele, 
od svych prav samym Bohem ji danych 
sobé sama pidu pod nohama podkopavala. 
Je-li vsak Cirkev samostatna a svrchovana, 
ano stojili itelem svym nad stdtem, byl 
by to nesmysl, aby miZ8i vySSimu, aby stat 
Cirkvi prava a povinnosti odméfoval a od- 
vaZoval, aby se ji do jejiho oboru michal 
a pletl, aby michal se do jejiho zdkono- 
darstvi a do kazné a snad chtél ustanovo- 
vati, co by tidové Cirkve vériti, co zacho- 
vati méli; byl by to jen prechvat, kdyby 
stat chtél na pf. ustanovovati, kolik se ma sv. 
svatosti udélovati, A kde se co podobného 
déje, jest to hrubé ndsili, kterémuz se Cir- 
kev opfiti musi vSi silou a vSemi prosttedky 
dovolenymi, které% ji po ruce jsou. 

__ Jen u protestantiv jest cirkev ti lépe 
jejich nadbozenské vyznani sluzkou statu, 
nebot u nich plati zdsada: Cujus regio 
illius et religio t. j. Ci je krdlovstvi toho 
jest i ndboZenstvi. AvSak protestanti dobie 
citi tizi a zlé a Spatné ovoce této zdsady 
a radi by se vymanili z poddanosti a z 
otroctvi statu — kdyby mohli. — 0. 

Pabérky. 

Dobry otec s bolesti slysi, kdyz nékdo o jeho dit- 
kach krivé mluvi a obzvlasté kdyz jedno dité o druhych 
kyivé mluvi. Bohu, otci nejlepSimu, osklivi se, kdo 
jinych pomlouvd. Jsout to ditky jeho! 


ee Cy 


Trappisté. 


V minulych stoletich byly zalozeny 
mnohé fehole, kteréz k obhajeni Cirkve 
Kristovy proti neprdtelim jejim, k rozii- 
feni prave osvéty a vadélanosti smétovaly 
veSkerou Cinnosti syou, a jichZto zdsluhy 
Zadny upriti nemiize, kdo jen ponékud zna 
déjiny cirkevni. V dobé pozdéjii arci uchy- 
lilt se mnozi tidové feholi starsich od prvotni 
presnosti, dilem poméry &asovymi nuceni 
jsouce, dilem i sami po vét8i volnosti bazice. 
Tak zvlasté od rozSiteni reformace némecké, 
jiz tedy pred snémem Tridentskym, zatala 
a do nasich jeSté dni se udrzuje jakasi 
~nechut lidi syétskych k oném pfilisné sebe- 
zapirani ukladajicim teholim, kterazZto ne- 
chuf uzce souvisi s novovékym pohanstvem 
a touhou (protestantismem a racionalismem 
rozdmychanou) po vybaveni Glovéka z vée- 
likych mezi, jez rozumu jeho a smyslnym 
chtitim klade evangelium Kristovo. 

Tim vice nds to prekvapuje, Ze v té 
samé dobé, kdeZto vady vét8i mirnost pro- 
viyala zakony teholi starych i znovu teprv 
zalozenych, nehynouci sila Cirkve kato- 
lické dovedla celému svétu na odiv utvo- 
riti reholi, kterdz prisnosti svou daleko 
oe. nad fad Benediktiniv a prvotnich 

isterciaktiv, — teholi to Trappistuv. 

Zakladatel jeji Armand Jan Bouthi- 
lier de Rancé (nar. 1626) pochdzel z vzne- 
Sené rodiny v Parizi sidlici a teprv 11 let 
jsa star poZival jiz prijmy nékolika opat- 
stvi a jednoho kanoynictvyi. Takovéto ne- 
[oapaarai sice od Cirkve byly na snému 

ridentském zakazany, ale ve Francouzsku 
si tehdaZ zakoni téch nevalné véimali. I 
ye védach syétskych i v bohosloyvném stu- 
dium vynikal Armand nad viecky jiné. Byl 
vysvécen na knéZstvyi a r. 1653 povysen 
za doktora v bohoslovi. Od duchovenstva 
r. 1655—57 v Parizi shromadzZdéného byla 
mu svérena péce o vyddni Eusebia a ji- 
nych spisi cirkevni starobylosti. Nicméné 
oddal se hejtivému Zivyotu, jemuz diive byl 
uvykl, je&té po nékolik let svého knéZstvi. 
Spattiv kdysi nenadale mrtvolu osoby Je- 
mu drahé, o jejimZto umrti niteho diive 
nevédél, stal se zamyslenym, premital o 
posavadnim Zivoté svém, a brzy dozral v 
ném peyny umysl, Ze se odrekne vSech 
rozko&Si pozemskych, a Ze v pravé kajicno- 
sti konec Ziti svého o¢ekavati bude. R. 1660 
odrekl se viech svych distojnosti, podrzev 
toliko opatstvi La Trappe, kteryZto klaster 
lezi v pusté lesni krajiné v Normandii. 
Kdyz Armand zde chtél zavésti prisnou 
kazen cisterciackou, protivili se tomu mnis&i, 
tak Ze byl nucen je propustiti a uvésti tam 
jiné z pYisnéjsiho klastera v Perseigne. 


Jesto a Armand posud mnichem nebyl, 
vstoupil r. 1663 sdm do Perseigne-ského 
klastera, a odbyv novicidt, sloZil sliby fe- 
holni, naéeZ r. 1664 se navratil do La Trappe. 
Zde ulozil brattim tehole mimo jiné tu po- 
vinnost, aby stalé mléeni po cely Zivot svij 
zachovayah ; jediné s predstavenym klastera 
sméli mluviti; sami mezi sebou si zname- 
nimi mohli sdéliti jen to, eho nevyhnutel- 
nd potteba Zddala. Zadny z bratéi nevédél, 
z jakého rodu, neb z které zemé soudru- 
hoyé jeho pochazeji, Gim drive byli atd.; 
to védél jen opat sim. — Bouthilier musil 
s velkymi obtiZemi zdpasiti; opat hlavniho 
klastera v Cisterci protivil se vSeobecné 
reformé celé fehole Cisterciacké, jakouzZ 
Bouthilier chtél provésti, a také Papez Ale- 
xandr VII. nestvrdil prisného zdkona Trap- 
pisttiv. Nicméné setrvali tito neoblomné pri 
zapoéatém dile. Bouthilier zemiel, na po- 
peli jsa poloZen, dne 27. tijna 1700, — na- 
éezZ teprv r. 1713 zdkon Trappisti dosel 
potvrzeni od opata v Cisterci co hlavy ce- 
lého tadu Cistercidckého. R. 1790 vypudila 
francouzska revoluce teholniky z La Trappe ; 
utekli se, télo zakladatele svého ssebou od- 
nesse do Svycarska. R. 1796 zaloZenyjsou 
klastery Trappisti v Anglicku, ve Spané- 
lich, Westfalsku, 1803 v Nizozemsku, 1807 
v Italii, 1811 v Americe bliz tfeky Missis- 
sipi. Teprv po r. 1816 zakoupili Trappisté 
opét pivodni svij kla&ter v La Trappe, 
odkudz fad tento bray i do jinych Casti 
Francie uyeden byl. 

Jeden z klasteri Trappistskych naleza 
se bliz mésteéka Rohan (ptvodni sidlo 
knizat z Rohanu) v Bretagne, nazvan jest 
Thymadeuc (bretatisky tolik co: dtm do- 
bra). Zajimavy jest kratitky vypis navété- 
vy, kterouZ spisovatel cizozemec r. 1864 v 
taméj8im klastete udinil. Slychaval jindy, 
ze Trappisté cely den trvaji na modlitbach 
a nic nepracuji; jak se tedy podivil, kdyz 
se ku klasteru blizil a zaslechnuv vaZny 
hlas zvonu, vidél, kterak na toto znameni 
z roli vikol leZicich se vazZnym krokem 
vousati mniSi s holymi hlavami domi ubi- 
rali, jedni jdouce za pluhem, jini za sta- 
dem voli a kray; pahialent byli v hav z 
hrubé latky, nékteri nesli v rukou motyku 
a ryé. Pred 20 lety, kdyZ% se tu Trappisté 
usidlili, byl tu les a pastvina; nyni pak 
pilnd ruku mnichfiv jiz proménila vse v 
pole a luka. Jak mile ten onen novy stro) 
se ukdZe opravdu prospéSnym v hospodat- 
stvi, jak mile se stal a v tom onom 
odvétvi rolnictvi, jiz Trappisté upotiebuji 
vyndlezt téch ku svému prospéchu, tak Ze 
kla8ter jejich jest ustaviénym vzorem dobre 
ztizeného hospodarstvi pro celé vikoli. 

Nad vraty je napis: ,Dim Pané.“ 


Vratny uvedl pocestného k hostinskému | v druhém ptebyvaji stravnici, lidé to, kte- 
mnichu; jehozZ elie jest starati se o | ¥iZ po samoté a pokojném ukonéeni Ziti 


cizince. Vedlé k 
den slouzi k prechovani cizinci a chudych; 


Sian. 


(gr. 


, 4 


d¥tera stoji dva domy; je-'| svého bazice sem se uchylili, a za jistou 
penézitou ndhradu uplného zaopatieni zde 


dochazeji, anizby byli pra- 
vymi mnichy. Poko} tako- 
vého stravynika jest velmi 
pohodlny, jet v ném skriné 
s knihami, psaci stolek, bilé 
zaclony, a postel, vse z du- 
bového neb orechového dri- 
vi; a té% strava jejich jest 
chutnd. Na vecer se ‘scha- 
zeji stravnici v_ hovorné, 
kdeZ do uréité doby roz- 
mlouvaji; jinak maji zcela 
volny poradek domaci. 

Jinak ovSem jest v kld- 
steve samém. Na sténach 
nalezaji se vsude zbozné 
praipovédi. V kostele mo- 
dlili se mnisi hodinky; ma- 
jit avlastni zptsob zpévu, 
jenZ se li8i od zpévu sy. 

ehore. 

V jidelné sestaveny jsou 
stoly na zptsob podkovy. 
Uprostied se naleza katedra, 
kde% mezi jidlem jeden z 
mnichtt predéita. Trappisté 
obédvaji v pil ttreti odpo- 
ledne, a sice : polivkuz vody 
se zeleninou, a zeméata nebo 
bilé fizole. Napoj zalezi z 
cidru neboli vina z jablek 
pripravovaného , smiseného 
s vodou. Chléb jest upeten 
zmouky, v niz ponechany 
jsou otruby. Masa, mléka, 
pokrmti s vejcemi uprave- 
nych, vina z hrozntt nepoziva 
Trappista nikdy. Mimo obéd 
nedostavaji mnisi po cely 
den niéeho, nemajit sni- 
dani ani veéere. Nedosta- 
ne-li pri obédé néktery 
mnich chleba neb vody, 
smi se o to hlasiti; o jiné 
krmé neb o ndpoj nesmi 
vsak upomenouti posluhu- 
jiciho bratra, kdyz tento 
nan zapomnél, jen bratr ve- 
dle sedial smi na to upozor- 
niti, a kdyZby neupozornil, 
musi onen hlad trpéti. 

V_ sini kapitolni Zaluje 
kazdy bratr sim na sebe 
a u pritomnosti vsech mni- 
chit vinen se dava z téch 
hticht, jichZ se proti teholi 
toho dne dopustil, zaéez. 


set BE oe 


mu predstaveny uklada piisné pokdni. — 
Sat Trappist jest dvojiho druhu; do 
polni ae berou dlouhy hay bily s éer- 
nym Skapulirem a Gernou kapuci; v chramé 
ao dnech syateénich maji Siroky talar z 
bilé latky vlnéné s Gervenymi té% velmi 
Sirokymi rukavy a Gervenou kapuci. Pod 
keholnim satem maji hrubou vinénou kobili, 
nebot kosil platénych nositi nesméji. Cely 
Trappist jsou tak malé, jako kabinety v 
nasich plovarndch; misto dveri zakryvaji 
vchod do cely dva kusy sukna; v celi na- 
leza se Zidle, klekdétko a umrléi hlava; na 
dyou prknech le%i vinénd pokryvka a sla- 
mény polktar — tot loze, na némzZ spi Trap- 
pista v reholnim rouse svém. Ve dvé hod. 
v noci probudi je} hlas zvonku, naéeZ jest 
pritomen spoletnym modlitbim a mii sy. 
aZ do étyr hodin. Na velké svdtky ko- 
naji mni&i ve dvandct hodin v noci modlit- 
by své. 

Po étvrté hodiné ubird se kazdy za 
vykazanou sobé praci; pri nejvét8im vedru 
nesmi si Satkem utriti pot s cela se rinouci, 
nybrz rukou toliko, a v nejvétSi zimé jest 
mu mala jen chvilka propijéena, aby se 
Poe ohral. O svych pribuznych ne- 

ovi se Zddny z mnicht niGeho; kazdé 
psani podrzi opat; dojde-li ho zprava o 
smrti pribuznych neb pratel nékterého z 
bratri, ohldsi to vSem shromazdénym mni- 
chim témito slovy: ,Zemiel otec, matka, 
bratr, sestra jednoho z vas; modleme se 
vSickni za jejich vééné spaseni.“ 

Kdyz se Trappistovi priblizila posledni 
hodina, kladou jej bratii oble¢eného v rou- 
cho reholni na popel a slamu, a konaji pri 
ném modlitby, az dusi syou Bohu odevzada. 
Pak vztéhnou kapuci pres hlavu jeho a 
bez rakve kladou je} do hrobu v _ rouge 
feholnim. (Obrdzek predstavuje takovyto 
pohreb Trappisty.) 

Na hrob neboZtika bratra se postavi 
drevény kriz, na némzZ poznamendno jest 
jméno zesnulého a den jeho umrti. Sotva 
ze hrob jest zemi naplnén, jiz se daji vii- 
ckni mnisi vesmés do prace, aby vykopali 
hrob novy pro toho, kdo z nich prvni umfe. 
Tento hrob jest pro viecky kazdodenni 
upominkou na smrt, a odtud bezpochyby 
vznikla povést, ze se Trappisté vespolek 
pozdrayuji slovy: ,Memento mori‘ (pomni 
na smrt), aneb Ze kazdy Trappista den co 
den musi sdm pro sebe hrob kopati; coz 
neni pravda. 

_ Poznamendni. Die tohoto vypisu  slusi 
opraviti nékteré mylné zpravy a nahledy, jez 
seme v kalendati ,Cesko-moravska Poklad- 
nice 1865“ na str. 90. v Glanku ,,Rehole Tra- 
pistiiv.“ Zda se, Ze p. spisovatel cerpal z pra- 
ment, Cirkyi katolické nepfiznivych. 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokradgoyani.) 


V's 

Mlady Vedral zdédil statek Holoplody 
po otci a mél z ného vyplaceti podily bra- 
trim a sestrdm. Doufal, Ze se dobre oZeni 
a pak podily snadno vyplati, zatim chtél 
udivati jesté svéta a uzZival ho vic neZ mu 
bylo k prospéchu. Doma se zdrZoval malo, 
jezdil z mista na misto, ptidruzilo se k 
nému nékolik jinych pani a vedli s nim 
zivot vesely. Nékteri méli vic jméni nezZ 
on a kapsa jejich vic snesla; nékteri méli 
méné a od téch bohatkich davali za sebe 
platiti. 

Vedral se potital k bohaéim a platil 
rad a &tédre, dokud prosttedky jeho sta- 
ily, pak délal dluhy na Holoplody a zase 
utracel. Koneéné mu jiZ nikdo nechtél ptj- 
éovati, Ze toho mél mnoho v knihach a 
byl prinucen ohlizeti se po néjaké nevésté, 
ktera by mu velikym vénem na nohy po- 
mohla. 

Ohlizel se naprted v nejblizsim okoli. 
Byly tu deery zamoznych roditi a vybral 
si mezi nimi tu nejbohatsi. Dojel si k ni 
a dtivéroval se, ze si to ona i pribuzni 
jeji budou pokladati za éest, kdyz ‘ji ruku 
nabidne. V&8ak omylil se; povést jeho jiz 
byla zndma a ruka jeho se nepfijala. Mrzel 
se nad tim ndramné, pomlouval a nadaval 
a pratelé jeho zlobili se s nim, Ze se mu 
stala takovéa hanba. Musi ji Gerstvé svr- 
hnouti se sebe a zaklepa na jiné dvéfre, 
jsa jist, Ze mu otevrou s nejvétSi ochotou. 

Dayal mezi bohatymi divkami prednost 
hezkym a sli¢énym a tepry, kdyz ho tyto 
jedna po druhé zavrhovaly, prestal hledéti 
na krdsu a hledal jen bohatstvi. Sam byl 
stateény muz a libil se Zenskym. Mnoha 
mladice si ho zamilovala jsouc volnd vstou- 
piti s nim v manéZelstyi, ale rodi¢e nedo- 
pustili, aby se spojila s marnotratnikem. 

Nemohl se chudak oZeniti a dluht mu 
porad pribyvalo. Véimal si jizZ méné za- 
moznych a nechtél ani, aby byly mladé, i 
starsi panny a vdovy vhod by mu byly 
prisly. 

Nic neprospélo. Ani skroyné tyto na- 
déje se nevyplnily. Viude byl zapsdn ta- 
korka do éerné knihy a nikdo ho nechtél 
miti za zeté. 

Nezoufal, nybrZ tésil se tim, Ze dale 
od Holoplodi si ho vie budou vaziti a za- 
jizdél do vzdalenéjsich krajin, kde ho ne- 
gnali. Ani tu mu nepfrdalo stésti. Rodiée, 
co méli penize a dceery, byli opatrni a pie- 
svédéili se napred o jeho povaze a jeho 
pomérech, neZ mu néco pfislibili. 


Odstéhoval se koneéné do Prahy, kam 
na zimu z celych Cech prijizdéji vzacné 
rodiny a poéal nay&stévovati jejich spoleé- 
nosti. Kdekoliv byla dcera, tam se vedral 
a udélal si také zndnost s mnohymi doma- 
cimi pany a méStany, jenZ svym dcerdm 
tisice mohli dati. Uzival pri tom véSelija- 
kych uskoka, podplacoval sluzky, nadbihal 
a koril se matkam, nakloioval si dcery 
bez védomi rodiéd. 

S jednou jiz byl tak daleko, Ze od ného 
riechtsla upustiti, kdy% ji otec prekdazel a 
matka se ji zastavala milujic jako ona 
hezkého a p¥ijemného Zenicha. Prislo to 
nékolikrate k boutlivym vystupim. Dcera 
plakala, matka vzdorovala a otec pevné 
stal na svém, maje k tomu dostateénou 
pritinu, seznav smutny stay zadluZeného 
statkate. 

Zenské se nechtély dati odstrasiti lpice 
na ném jako okouzlené a matka sama uték 
dcekin s nim by byla podporovala, kdyby 
jim byl otec nepredesel. Schazely se s 
Vedralem potajmu, posilaly pro ného, kdyz 
doma byly samy, Gastovaly ho a vodily se 
s nim leckdes za méstem. Otec je prepadl, 
Vedralovi zakazal ndvétévy, Zenu a dceru 
odvezl na statek, co mél venku a nevratil 
se s nimi, dokud se jim z hlavy nevykou- 
tily ty neplechy. 

Opuxtény zenich sedél zase na_holié- 
kach a jiz nevédél, kde by se mél prichy- 
titi. Vsecko zkusil a vSecko podstoupil. 
Ten posledni utok na bohatou nevéstu ae 
pro ného rozhodny. Nyni mu klesé mysl a 
jiZ se poddava tzkosti a bazni. 

Jak si pomtiZe? 

Je Zebrak a zistane Zebrak. Holo- 
plody, se mu prodaji a nezbude mu halife. 

Ceho se chopi? 

Nema Zddnych schopnosti, studoval 
ale nevyStudoval a niéemu se nenauéil. 

Zastrelil by se, aby se uchranil pred 
bidou, ale nema k tomu odhodlanosti a 
sily, a¢koliv by mu svédomi neéinilo velkého 
odporu. 

Jen jedna cesta je mu je&té otevrena, 
ktera by mu v Zivoté drobet mohla uleh- 
éiti a ta vede k vojanskému stavu. 

Jiz o tomto kroku premyslel, jiz se k 
nému pYipravoval, jiZ o ném védéli spo- 
leénici jeho a prdatelé. Mnozi byli jeho 
zgnami z venku trvajice jako on v Praze 
as mnohymi si teprv tu zndmost udélal, 
pridruziv se k nim, Ze stejné byli hejrivi 
a lehkomyslni. Sami mu radili, aby se 
stal vojakem. LeZelo to v jejich prospéchu. 
Co od ného je8té mohli doufat a otekavat ? 
Nic leé nepfijemnosti a nadtisky. Je se 
svym jménim v koncich, nyni si porad 
vypujcuje a i jim je obtizny. Kdo mu co 


| piel, malo asi obdrZi a aZ nebude mit kde 


rat, poleze na n&é a nikdy se k nim ne- 
restane hlasit. Pryé s nim tedy k vojsku! 
Mak se ho nejlépe zbavi. JiZ mu vymohli 
misto. Co nejdtiv je nastoupi. 

Ne% Vedral Prahu opustil. s docela 
zmarenou nadéji, nahodil se mu tam pan 
Pomezny a pozdrzel se k vali nému, aby 
je8té jednou osidla svd roztahl po bohaté 
dédiéce. Prdtelim bylo vitané nové toto 
dobrodruzstvi a proptjéili se mu se véi 
chytrosti. { 

Ubohy Pomezny byl zrazen. Vike bylo 
umluveno a nastrojeno. Vétil jim a poddal 
se jim. Jednali s nim oSemetné a Vedral 
obdrzel ruku deerinu. Z toho budou i oni 
kofyistiti a nemuseji s Vedralem pretrhnouti 
zgamost. Zistane jejich pritelem v Praze 
i venku, budou k nému dojizdét a kdo u 
ného ma dluh, dostane brzy penize. Nyni 
on jim bude pfjéovat a za né bude platit. 

(Pokraéovani.) 


Laska ma.*) 


Buh na kfizi jest ma laska! 
Zda Jej nemam milovat, 
Presvaté kdyZ krve proudy 
Nelitoval prolévat ? 

Vie to trpél z lasky ke mné; 
Béda, kdyzby vina ma 

Znovu Jej zas kYizovala, 
Krista, jenz jest laska ma! 


Bah na kfizi jest ma laska! 
Vse, co mam, Mu v obét dam. 
Ticho, srdee! — Buh tvtj v obét 
Pro tebe se vydal sam! 
Hled, jak ve krvavém boji 
Jezis htich tvij premaha, 
Aby spasil dusi tvoji! 
Kriste, Ty jsi laska ma! 

Bah na kizi jest ma laska! 
Kdoz mne mize zniciti? 
Ktera sila, ktera mocnost 
Od Jezise louditi? — 
Véénost aZ mne s Tebou spoji, 
Pryni budou slova ma: 
»Buh na kiizi jest ma laska, 
Tys, o Kriste, laska ma!“ 


Dopisy. 


Z kraje v Cechdch dne 22. tmora 1865. 
(Détské plesy.) 
Masopust se blizi ku_konci, ee 
nyni tim vice popiluji silidé, aby ho do 
syta uzili. Ano i déti sotva metle odrostlé 


*) Od neznamé z Plzné; opravil Fr. Doucha. 


= O95 .. 


snéji o dobé, kdy se budou ,prohanéti“ na 
tanéirné jako chasa starsi. Dosud si ovsem 
nesméji tolik dovoliti, coby chtély. Ale 
upokoji se tim, Ze pred hospodou, neb pred 
domem svatebnim se prohdnéji a do ynitir 
nahlizeji. Pokud vice éetnictva bylo, déla 
se tomuto zlorddu pritrz, ale nyni ,kdo 
smi neb se osméli* rodiéim vyhnati déti 
z hospody? Radosti nds naplnila zprava 
o usneSeni moudrého a potestného vyboru 
v jedné obci, podana v Blahovéstu, Ze se 
netrpi déti ani pred hospodou, a prejem, 
aby po vsi vlasti zndmo bylo a se stalo 
skutkem. Pozorujme dale. Neni na tom 
dosti, Ze si dospéli preji a dovoli veseli 
masopustniho, citlivé mati¢ky a poslu&ni 
tatikové chtéji také détem svym_ radost 
zpusobiti: a co by mohlo byti lepsiho nez 
»détsky bal*? Slechetnéjsi zdbavy a uiZi- 
teénéj8i odmény neznaji pro déti, a proéez 
(tak alespon leckdes se déje v obcich ne- 
probuzenych) vyzkazZe se uditeloyi, ze ,chtéji 
miti pro déti bal“, neb se vySle Skolni dité 
k p. uéitelovi, projeviti prani vsech: ,Udé- 
lejte ndm bal.“ Také se stalo vloni kdesi, 
Ze zamoznéjsi obéané si vzali sami déti své 
do hospody, k tanci jich pobizejice, kdyz 
P- uéitel neprisel, a ze se neohlizeli na to, 

dy% jim p. farat vylozil, ze se takova véc 
pro déti nehodi ani k zdbavé, ani za od- 
ménu. Nemoudrym takovym rodi¢im se 
libi pitvoreni neumélé mladeZe po dospé- 
lych, fkou, Ze nesmélé dité dostane tim, 
ze verejné se ukdze, ,srdnatost‘; ano, ale 
ono nacichne i zkazenosti. Nebot city a my- 
Slenky se tu probuzuji, které by dlouho 
drimati mély, v du&i utlé, ktera ma teprv 
prohlédnouti k pravdé a védomosti! Kam 
vede ta reé, kdyz mnoha matinka nahlas 
vola: ,Tém détem to slusi, to by byl pa- 
rek“ atd.! A co maji ty ditky za uzitek 
z plesu, které nejsou tak obratné, jimzZ se 
posméchu dostane za poklesky détské ne- 
motornosti! Hluboce utkvi v dusi posméch 
dospélych i sourostenctiv, a byva priéinou 
nesmélosti a nedtvérovani v sebe po cely 
Zivot. — Nékde davaji baly pro déti vzne- 
Senéjsi, bohatsi, chudé nemaji pfristupu. 
Tam je rana jesté horsi, nejen Ze se v 
téchto péstuje zdvist a Zadost takového 
veseli, a i v onéch pycha a uZitek smutny 
jiZ nastinény, ale i duch rodinny ze skoly 
mizi, ano v semeni se rozkol socialni mezi 
bohatym a chudym poéind. Podobné je 
to vada, kde bohatsi si koupi neb prine- 
sou pokrmy a ndpoje, a chudé mlsné ee 
nich pokukuji. Pryé s tim! — Nebylo-liby 
zahodno, aby se opreli vidcové mladeze 
tém novotéam? Kdyz nepijde katecheta ani 
ucitel na détsky bal, kdyz jim da na jevo, 
ze se mu to nelibi — samy sobé zanechany 


nepocitéji takové vnady v plesu, byt byli 
i rodigéové s nimi. Moudré pouéeni leckdes 
snad prorazi. Bez toho nema se davati ve- 
rejné vyrazeni détem, ne% za odménu pil- 
nosti, mravnosti, a zvlasté za nenavitévo- 
vani hospod. A takové vyra%eni se dad 
snadno vynajiti, na pr. vylet dobte spord- 
dany, spojeny dle vyboru katechety a uéitele 
se zpévy, deklamaci, hrami détskymi, jakézZ 
by se ze sbirky ndrodnich pisni, porekadel 
a her p. Erbenovy vybrati daly. Takova 
zdbava, v krasné prirodé, a ne v misté, na 
némz% éasto lpi ohaynd pamatka néruzivosti 
lidskych, Le aban na odménu pilnosti 
a mravnosti, by zajisté utkvéla v radostné 
paméti ditek a rodiéi, je uSlechtilejsi nez 
sprosty détsky ples, jak vysvédéiti mohou 
vsude, kde se takového co stalo, a jak 
éteme v Zivotopise zemrelého knéze To- 
mase Prochazky. y. 


Ze Zdsmuk, dne 16. tinora 1865. 
(Duchoyni cviéeni v klastere.) 

Zatemnéla byla obloha! snih u velikém 
mnoZzstvi se sypal doli, a studeny val vitr. 
Zima umrtvujici opanovala celou prirodu. 
Pravy to obraz ne&fastného pokoleni lid- 
ského. Anebo zdaz neni srdce nage ledové 
u vécech svatého ndboZenstvi ? zdaZ ze vsech 


| stran nechrli se i na spaseni duse nasi ne- 


eek Ano nepyitele mame pod sebou, 
abla, ktery hazi sipy hrichu do srdce na- 
Seho; nepritele mame v sobé — naruiZi- 
vosti, které% zimu rozsiruji v srdci na’em 
neteénost, Ilhos‘ejnost; nepritele mame i 
kolkolem, zly priklad, ktery nds do svého 
proudu dostati chee. Jak blaze jest Glo- 
véku, ktery ze zimy, z chumelenice dostane 
se do svétnice teplé, kde by zahral udy 
své zemdlené, ustydlé! A véak mnohem 
blazenéjii jest ten, kdo 1 svou du&i alespon 
na éas vyrve ze zimy, kdo se priblizi do 
svétnice, kde Kristus svou laskou nas za- 
hriva. I ndém se dostalo minulého téhodne ra- 
dosti takové, i my jsme se zahrali na vy- 
sluni viry nasi. Zayitalf k nam vel. p. 
Krutil, knéz ze shromazZdéni nejsv. Vyku- 
pitele na Karlové v Praze, by v kla&stete 
OO. Frantiskani po cely tyden odbyval 
duchovni cviéeni. Prostymi, neliéenymi, 
zato ale vrelymi slovy uvadél nas na pravé 
stanovisko Zivota naseho. Nejprv uvedl 
nam na mysl cil a konec duchoyniho cvi- 
éeni. Odloziti mame viecky nedokona- 
losti, utvrditi se mame na cesté ctnosti. 
To ma byti povZdy nage touha, nage, prani. 
Pro Boha, od Boha jsme stvoreni. O  by- 
chom na to pamatovali! Ale ach, jak éasto 
na to zapomindme, jak éasto hresime. Jak 
téZky je htich, jak smutné jsou jeho na- 
sledky. Pohledme na neposlukné andéle, 


— 90 


na Adama. A proto mrtviti musime své 
télo. Stale pred otima méjme smrt i hris- 
nika i spravedlivého; soud, kterémuzZ nikdo 
neujde. Nebudme tedy vlazni, ani studeni 
‘ani tepli, obnovujme éasto své dobré umysly. 
Abychom pak tim spiSe cesty pravé se 
drzeli, pozorujme ¢astéji Zivot Kristiv. Jeho 
narozeni povzbuzuj nds k pokore, jeho sou- 
kromy Zivot k poslugnosti, jeho verejny 
Zivot. k dobrym skutkim, jeho utrpeni a 
umuéeni k trpélivosti. Z mrtvych vstani 
Kristovo méj ndés k tomu, abychom krotili 
své Zadosti dobrovolnou chudobou, ¢istotou 
a poslu’nosti. Povzbuzujme i jinych do- 
brym prikladem, setrvejme v modlitbé, zpy- 
tujme svédomi a Gastéji spojme se s laska- 
vym Spasitelem v nejsy. Svatosti oltarni. 
Setrvejme v dobrém, neboft jen ten, kdo 
setrva aZ na konec, bude spasen. Tent 
jest obsah redi jeho. J.C. 


Ze Sluh, 20. vinora 1865. 


(Pokladnice chudych. Sluzné uéiteli. 


Skolni patronat. Zpév 
~chramovy.) 


Jest tomu asi tri roky, co c. k. okresni 
urad odevzal zdejsimu obecnimu’ vyboru 
pokladnici chudych k samostatnému spra- 
vovani. Tuto domaci spravu tohoto vere}j- 
ného fondu prevzal tehdaz ze zvlastni ochoty 
pan farat Ant. Lindner, pod jehoZto vede- 
nim ustav tento. utéSené zkvital, a zvlast 
Zebrakiim odtud podporu beroucim darilo 
se dobre. Povadzime-li, Ze podily chudych 
obnasely roéné 60 zl. r. é., Ze 40 zl. se 
odtud vyplaci na vyzZivu nedospélého si- 
rotka, o néjZ po zakoné obec az do dva- 
nacti let starati se musi, povazime-li, Ze 
po téchto znaénych vydajich za ten kratky 
éas pro ustay 300 zl. r..é. nového kapitalu 
pribylo, musime vel. p. fardti za toto pri- 
kladné vedeni ustavu chudych vzdati vrelé 
diky. —- Vzorné spravovani fondu chudych 
spravcem duchovnim jest nejlep3i odpovédi 
vsem tém kriklounim, kteri huldkati ne- 
ustavaji, aby Cirkev katolicka pozbavena 
byla i veSkerého vplyvu na jméni chudych, 
aé k nému ona sama ptvodné prvni po- 
lozila zaklad. — C. k. Brandysskému tradu 
zaslano bylo onehdy tré vypovédi, tykajicich 
se prispévki na sluzné pp. uéiteli na by- 
valém panstvi Brandysském. Byvaly pan pa- 
tron J. Vysost arcivévoda Toskansky vzdava 
se dotéenou vypovédi na vZdy rotniho pfi- 
spévku 1200 ae kontribuéensky obilni fond 
byvalého tohoto panstvi odepira k tomutézZ 
uéelu roéni prispévek 1000 zl. — a nejd. 
k. a. konsistok Prazska, vidouc Ze prene- 
Senim patrondtu obcim po pravu prindlezi 
vydrzovani Skoly a uéitele, zamysli té% za- 
staviti prispévek 1800 zl., jakyz uéitelové 

ze zadusni pokladnice az dosud. dostavaji, 


atkolivy za to, zvldst pri [filialnich Skolach, 
zidné sluzby ke chrdému Pdéné nekonali. 
Vyplata z téchto uvedenych pokladnic byla 
nejjistéjsim pramenem prijmi uditelskych na 


‘panstvi Brandysském. Odtud pp. utitelové 


dostavali své vady v urtity ¢as, a ni- 
kdo si jaktéziv neztéZzoval na néjaké za- 
drzovani platu —~ kdezto se 8kolnim platem, 
‘které% obce zapravovati maji, to neustale 
vazne. Byvie obce nadzminéného panstvi 
o vypovédéch téchto dorozumény, nemdlo 
se ulekly, védouce, Ze co se tuto uéiteltim 
odejme, ony samy ze svého jim nahraditi 
musi, co% by jim za nynéjsich neptiznivych 
éasti mnohou obtiz zptisobilo. I obratily 
se predevSim na nejdist. k. a. konsistor 
s tou ZAdosti, aby i na dale otevrena zi- 
stala zidu&ni pokladnice k podporovani je- 
jich uditeli, i téSi se pevnou nadéji, Ze 
rosba jejich dojde vyslySeni, anat Cirkev 
Kratolicka co uprimnd matka pomahala a 
pomaha vZdy ochotné tam, kde prostredkt 
se nedostava, zvlaSf co se tykd Skoly a 
vadélani mladeZe. I sl. vybor kontribué. 
obilniho fondu tuto starodavni davku na 
dale povolil, aé tomu jednotlivé hlasy. od- 
porovaly (!). — Zdaz i byvaly p. patron k 
prispévku tomuto se uvoli, neni aZ dosud 
znamo. — Na nasSem okresu zvolen jizZ.té- 
mér véude novy vybor skolsky. Tu a tam 
ozvali se ovSem jednotlivi hlasové, aby 
pravo patronatni ponechano bylo byvalé 
vrchnosti, ale neslySel jsem, Zeby se toho 
bylo kde docililo, coz jest nemilym dika- 
zem, jak skrovnitka jest uznalost a jak 
mala vdéénost naSich obci k slavné Slechté, 
ktera po drahny Gas stavenim, opravova- 
nim, vydrzovanim a zvelebovanim skol 
skvélych narodu a obcim prindSela obéti; 
ano neuznalost tato takového dostihla stupné, 
ze nemél-liby tu a tam byvaly patron co 
velkostatkar virilniho hlasu, ztizi by vol- 
bou obéanskou do nynéjsiho vyboru &kol- 
ského se byl dostal, aé si toho ovSem je- 
dnotlivi volitové skuteéné prali. — Ze nage 
Slechta zdaru ndrodniho skolstvi skutetné 
prala a zvlaSt uéitelstva otcovsky se uji- 
mala, to skvéle dokazala minulost. Ano 
nikdy by se naSe Skoly na takovy stupem 
dokonalosti nebyly vysinuly, kdyby je ne- 
byla opatrovala slavnd Slechta a nefridila 
Cirkev katolické. A co mam fici 0 hmot- 
ném postaveni uéiteli samych? Skoly K¥iz- 
ko-Kostelecka a Velko-Popovicka ve stiid- 
nictvi_ Mnichovickém patiily pod patrondt 
Jeho Exe. p. hrabéte nae z Nosticu, od 
ného% tamni utitelové obili, pivo, maslo, 
mléko atd. co deputdt dostavali. R. 1852 
vykoupil se vzneSeny hrabé z davek téchto; 
ale slyste! uéitelové berou a% po dnes do- 
ceny deputat nezkracené, jako pred vyku- 


a ere 


pem. — Ale jak to bude asi vyhlizeti s 
naSimi Skolami pod tim novym patrondtem ? 
O tom napted té%ko rozhodovati, to ukdze 
budoucnost. Viim prdvem by véSak_pfi- 
sluselo, ano zajmy skol toho vyZaduji, aby 
v novem skolském vyboru zasedal i mistni 
spravce duchovni; nebot kdo znd lépe a 
dikladnéji zéleZitosti Skolské neZli on, co 
prvni predstaveny a zdstupce Skoly? Ohli- 
zeli-li se byvali pp. patronové po radé sprav- 
ct duchovnich y zalezitostech Skolnich, proé- 
by si nemély obce uprimné rady jejich 
vsimati?! — A nyni pojdme ze uae do 
kostela. Bylo by radno, kdyby v naiich 
chramich v prozpévovani pisni vice shod 

a jednoty panovalo, a riznéni v Leen 
naprosto zaniklo, éehoz se nyni upottebenim 
Kancionalu syato-Janského snadno pri do- 
bré vali dociliti da. VSak mnohym pry 
se nelibi velebné ndpévy onéch pisni, coz 
jest zrejmym dikazem, Ze sluch poruSen 
jsa vyfinténymi melodiemi pisni svétskych 
nepristupnym se stava dojimavym zyukim, 
hldsajicim hlubokou zboZnost naiich slav- 
nych predkt. Ant. Dudek, uditel. 


Od Ripu dne 20. tinora 1865. 

(Duisbursky evangelicky katechismus. Pokraé. II.) 

Vprvnim svém dopisu o tomto kate- 
chismu ,v minulém roéniku (str. 424.) za- 
vedl jsem étendre Blahovésta jen do tivodu 
tohoto spisku, ukazuje mu, jak posuzuje 
evangelickaé Duisburska krajska synoda 
viru a Cirkey katolickou vibec a polozil 
jsem tam spolu obsah celého spisu. Nyni 
vsak chei vésti ctenare do jednotlivych castek 
katechismu, nebo pravé z jednotlivych élan- 
ki Ize pozorovati smér a tmys,l poéinani 
a smysleni evangelickych téchto ,mnoha 
duchovnich krajské synody Duisburske“ 0 
naSem uéeni a zrizenich. Jest ovsem ve- 
liky rozdil vy tom ohledu mezi katechimem 
evangelickym od Kubese, jejz jsem vy minu- 
lém roéniku rozbiral, ktery mnohem mir- 
néji a sttizlivéji vyklada a nékolika ieniy 
i odfivodituje uéeni evangelické, a pak 
struéné jen naznaéuje jeho rozdil od uéeni 
katolického, a mezi timto synodalnim kate- 
chismem z cizozemska, jenZ nedba hrubé o 
vyklad evangelického uéeni, ale spise vy- 
vracuje anebo chce alespori najednou zvratiti 
véecky rozdilné élanky viry, a Smahem 
zavrhuje a to nikoli divody nybrz jedno- 
duchym upirdnim — pravdy katolické; ano 
sem tam podklida i falesné uéent Cirkvi 
nast, které% pak ovSem vysokomyslné od- 
byva. K doliéeni tohoto isudku a k pouéeni 
méné v té véci eviéenych nasinci minim 
rozbirati tento katechismus v letoSnim roé- 
niku, tim spi8e, an z duchovni spravy 
prozatim Z4dnych novinek Blahoyéstu podati 
nemohu, 


. 


Cast I. ma napis: O cirkvi a stavu 
knézském a jednd nejdtive o samospasitel- 
nosti cirkve, tkouc: ,Cirkev timskokatolicka, 
nad niz panuje papez, uti o sobé, Ze jest 
pouze Cirkvi pravou, a mimo ni Ze neni 
zadného pero procez odevzdava k zatra- 
cent vsecky lidi, jen% se od ni odluduji, 
anebo zylastni nahodou od ni jsou odlou- 
éeni (!). — Cirkev evangelicka véak ui, 
ze spaseni Glovéka nezayvisi od zeunitini 
spoleénosti cirkeuni, nybrz jen od viry Zivé 
a Ze Cirkey prava tam jest, kdeZ se slovo 
Bodi Gistotné hlasd, a kde se svatostmi dle 
ustanovent Kristova posluhuje.“ 

Tim zavrZeno jest uéeni 1) 0 jedné Cir- 
kvi pravé a to 2) o Cirkvi viditelné, 3) mimo 
to pak obvifiuje se katolické Cirkev z bez- 
ohledného zatracovani vsech nekatoliki. 

Ovésem jiz zdravy rozum soudi, Ze jen 
ta Cirkev jest prava a jediné Kristova, 
kterd vsecko a tak uci, co a jak to Bth 
zjevil, Jezis Kristus ucil, ktera viak také 
vsecko zachovava, co a jak to Kristus 
ustanovil ku posvéceni a fizeni svych véri- 
cich, uéic a chovajic to beze zmény hned 
od Gast apoStolskych. Za Gasu sv. apo- 
Stoli byla ov8em jen jedna Cirkey, jedno 
uéeni, jedny svatosti, jedno zrizeni, —- avSak 
délkou éasu vyvinulo se z vile a domyslu 
lidského mnoho spoleénosti krestanskych 
(poéita se jich nyni asi okolo 300), které 
vsecky chti byti pravou a jedinou Cirkvi 
Kristovou. Jelikoz pak Kristus jen jedno 
uéeni hldésal a jednu Cirkev zalozil, nemo- 
hou ovSem vSecky pravé byti, a to tim 
vice, ponévadZ se v uéeni svém nesro- 
vnavaji, nybrz naopak jedna proti druhé od- 
porné a protivné nauky zastava a vyuéuje. 
Ano prohlizimeli uéeni jejich, hned pozna- 
me, Ze vlastné ani jedna z nich nechova 
éisté a uplné uéeni Kristovo, aniz zacho- 
vava ustanoveni jeho, jelikoz dle okolnosti 
a libosti povstavaji a své nahledy dle rozu- 
mu lidského méni. Aviak vsecky uzndvaiji, 
ze piece jedna musi byti pravou a jedinou, 
kteraby vSecko-uéeni a ustanoveni Pané 
nezménéné od potatku chovala, jelikoz 
Kristus slibil zistati s Cirkvi svou az do 
skondni svéta, nadto pak slibil a zanechal 
ji i Ducha svatého; proto nemize zmizeti 
a ztratiti se nikdy tato Cirkev ze svéta, 
ponévadz vzdycky lidé spaseni svého v ni 
vyhleddvati budou, a nemitize taky zblou- 
diti, majic Ducha praydy a zaslibeni Spa- 
sitele, ze ji brdny pekelné nepremohou. 
A Ze toto uéeni, tyto svatosti a tato usta- 
noveni jsou jenom vy Cirkvi katolické, a Ze 
tedy jediné ona sama jest tou pravou Cirkvi 
Kristovou, dotvrzuje téplnost jejiho uéeni, 
zachovaného od éastt apostolskych beze 
zmény, a srovndvajictho se ve vsem a 


cdot DY 


vidycky s pismem svatym a s uéenim (tra: 
dici) apoStolskym, — a mimo to dokazuje 
to nepretrzend posloupnost riditeliv Cirkve 
Bozi (biskupi s papeZem) od svatych apo- 
Stoli. aZ na nase Casy. 

To ovSem citi a nemohou upfiti evan- 
geliéti ,duchoyni Duisbursti* a nechtice 
zrejmé uznati vyhradni tuto prednost kato- 
lické Cirkve, pravi jen vseobecné, Ze tam 
jest vsude prava Cirkev, kde se slovo Bodi 
Gistotné hlas4, a kde svatostmi se dle usta- 
noveni Kristova posluhuje. I mtZeme se 
tedy naditi, Ze snad i o nds to plati, aé na 

rede&lé strdnce tekli, Ze to, coz jest v 
Girkyi katolioké pravdy krestanské, se mno- 
hokrate zatemiiuje uéenim bludnym a uad- 
uéivénim hrubym. Rkou tak oySem bez 
dalsich dokladu. 

Neni-li vsak Cirkev katolicka ta prava, 
necht se ndm ukdaze a dokdze, v Gem se 
ligime od uéeni Kristova a od uéeni apo- 
Stolského, a nechf ndm ukazou tu pravyou 


cirkev Kristovu, a my presvédéivse se 0. 


pravdé jeji, hned k ni pristoupime. 
Neni-li vsak ani jedna z téchto spo- 
leénosti pravou, a jsouli to jen jednotlivi 
kestané, kteki roztrouSené Zijice na zemi, 
cini tak nesjednocenou a v jedno nespoje- 
nou spoleénost, — tedy jakousi neviditel- 
nou, neobmezenou cirkey, jak z katechismu 
vysvita, pak se musi za pravdu diive pri- 
jmouti, ze Kristus Pan nezalozil Cirkev 
jednu, Ze ji nesvéril svatym apostolim, Ze 
ji tito nerozSirovali po svété, aékoliv jen 
jedno uéeni hlasali, Ze nezanechali tadnych 
nastupei, a Ze tedy neridili tu spoletnost 
véticich, jakz jim prikdzal Kristus: Jdéte, 
uéte ndrody, kitice je a uéte je zachova- 
vati vsecko, cokoli prikazal jsem vam. Pak 
neni taky divu, Ze se tedy nemfize udrZeti 
Cirkeyv Kristova v jednoté a v pravdé, ana 
netvori spolecnost a nema Zadnych vided, 
coz vse zkuSenosti a historii ovSem odpo- 
ruje a nikterak pripusténo byti nemiZe. 
A nyni odbydme je&té to falesné ob- 
vinovani 0 zatracovani vsech nekatolikt. Na- 
rknuti toto, jez bylo uz tisickrate vyvraceno, 
ohfiva se vadycky zas, a pochazi z nepo- 
rozuméného uéeni o pravosti Cirkve Kri- 
stovy, skrze niZz jediné s jistotow spaseni 
nalézti Ize. Cirkey svata doklidd& a pro- 
hlaSuje sice za svaté nékteré lidi, kteti se 
neobyéejnow naboznosti vyznamenali, a jez 
sam Pan Bth nezvratnymi zazraky za své 
vyvolené pred svétem osvédéil: avSak po- 
vady starala se jen 0 spaseni svych véfi- 
cich, ridic se slovy sv. Pavla: Co mné po 
téch, kteti jsou vné Cirkve (t. j. mimo 
Cirkev); a my nezndme ani jednoho pti- 
kladu, Zeby byla o nékom zejmena vytkla, 
ze je u vétném zahynuti. Tim méné Gini 


to tedy se vsemi nekatolickymi lidmi. Ona 
zve sice vsech do Cirkve dle rozkazu Kri- 
stova, a doklad&, Ze v ni jistotné dosa- 
hnouti Ize spaseni tomu, kdo se ji ve vire 
i v Zivoté drzi: avySak tatdZ Cirkev nevy- 
luéuje onéch lidi nikterak od spaseni, kteri 
ziji sice mimo Cirkev katolickou, av’ak bud 
nemaji prilegitosti poznati ji, anebo jsouce 
presvédcent o vite své, ji zachovavaji své- 
domité, anebo alespoii tu vrouci Zddost maji 
v té pravé vite Kristové umfiti, aé jindk 
v hrubé nevédomosti a v myloém vyznani 
kresfanském Ziji. — Neodevzdava tedy k 
zatraceni viecky lidi, kteti nahodou zvlastni 
od ni jsou odlouéeni, ano naopak modli se 
za poznani a obraceni jejich v litaniich o 
Vsech Svatych a avlasté na Veliky patek 
ponechavajic ostatné soud a smilovani ne- 
vyzpytatelnému milosrdenstvi Bozimu. — 
Ze iid, kte#i se od ni odluéuji bez pre- 
svédéeni a bez touhy po spaseni, ale jen 
ze zisku, z lehkomysinosti a jinych zem- 
skych ¢i télesnych pritin, sama ze svého 
stredu vyluéovati taky musi, vysvitaé z véci 
samé; ostatné na jevé jest, Ze takovychto 
lidi, nepoznaji-li a neobrati-li se, vyrok 
Pané o¢ekava: Kdo mne zapte pred své- 
tem, zapru i j4 ho pred Otcem v nebesich. 
Ano sdm rozum nas k tomu nasvédéuje, 
jelikoz nedbaji a nestaraji se nic o poznani 
pravdy a 0 své spaseni, nemohou se ho 
taky naditi, aé i ty Cirkev dobroté a mou- 
drosti Bozi k soudu ponechava. Ostatné 
vyjadiil se mimo vsecky uéence a kazatele 
katolické krasné o tom nynéjgi sv. Otec 
y rozmluvé s eyangelickou spisovatelkou 
Svédskou B. Bremerovou, jak Blahovést 
sam o tom (1861 str. 169) napsal. Vedlé 
této rozmluvy ovSem divné slu&i slova ka- 
techismu, kdyz pravio papeZi timském, Ze 
oe nad Cirkvi (ovSem ale dle zasad 
ristovych), a ze kazdého mize vyloutiti - 
od kralovstvi nebeského, kteryzby jemu bez 
vyminky nebyl poslu’en. My to necha- 
vame Gtenari k rozsouzeni, zdali to kate- 
chismus pfyidal k vykladu a k zvySeni 
pravomocnosti papeZské, anebo spiSe k je- 
Jimu snizovani a zlehéeni. A tak pfrali by- 
chom si, aby cela synoda krajska budoucné 
do katechismu takové zndmé nepraydy a 
narknuti, o nich% se v kaZzdé katolické 
dogmatice a v katechismu. poutiti mize, 
neprijimala a je neroziifovala. Ww. 


Z Palerma na Sicili dne 27. ledna 1865. 
(Vylet do Monreale.) 

Nebude asi tak snadno pfikladu, aby 
ve dyou méstech hodinu cesty od sebe 
vzdalenych byly v obou stolice a chrdmy 
nejen biskupské, nybrz arcibiskupské, me- 
tropolitni, jako to jest v Palermu a v 


= 93 


Monreale. Stoliéni chram y Monreale se 
uzndvaé a povazuje za nejslayndjsi na celém 
ostrové, a proto Zadny cestujici, bytby 
nebyl umélec, neopomine z Palerma navsti- 
viti chrém ten. Po mnohém chystdni jsem 
se tam vypravil ve spoletnosti dvou knézi 
z konventu dne 24. ledna; za krdsného 
poéasi rychle uhdnéli koné po silnici Siroké 
a dikladné, vystavené od jednoho z arci- 
biskupi Monrealskych. 

byéejné zakladd se ditive mésto, a k 
méstu stavi se chramy. V Monreale (Mons 
regalis) ySak zalozen prve chram, a k vili 
chramu vystaveno jest mésto. Chram i 
mésto ptivod svijj ma od krdle Viléma II. 
prijmim Dobrého, jen% panoval od r. 1166 
az do r. 1189, v kadé vlddetiv Normanskych 
na NSicilii ttvrty. Kralim Normanskym 
(1070—1189) ma Sicilie dékovati nejen osvo- 
bozeni z otroctvi Saracentiv, nybr% i zdklad 
veSkeré novéjSi vzdélanosti. Oni znovu vy- 
stavéli a pozdvihli mésta staré, zakladali 
nova, povolali umélee a uéence do zemé, 
a kazdé takmét mésto, v némz se shleda- 
vaji pamatky stavitelské a umélecké, osla- 
vuje co eh Se jich rod krala Norman- 
skych. Zvlds&té ale cirkev Sicilsk4 ma jim 


co dékovati i svou ryzotu, i své bohatstvi, 


i své vzneSené chramy. Oni dobyvSe zemi 
z moci Saracentiv, pozdvihli nejprve potla- 
éené naboZenstvi krestanské, a dle rady a 
vile papeZtiv zalozili tetna biskupstvi a 
premnohé klastery, vSude obnovujice chra- 
my staré a stavéjice chramy nové, jichzZ 
jest premnoho, a jeZ doposud jsou chloubou 
celé zemé a pamatnosti historicko-uméleckou. 
Ctyrty dil pozemka stal se majetkem chrama, 
jménim cirkve. 

Az do r. 1174 bylo misto, kde nyni 
rozprostird se na tahlé strani skalnatého 
yrchu mésto a chrdam Monrealsky, pusté a 
lesem porostlé, jen mala kaplitka sy. Cy- 
riaky tu stdla v lese. Jmenovaného roku 
jsa jednou v této krajiné na lovu kral 
Vilém Dobry, unaven honbou odpoéinul 
ve stinu koSatého stromu, jejZ zovou ,,car- 
rubo,“ jeho% ovoce (lusky) i u nds zndmé 
jsou co ,svatojansky chleb.“ Usnul zde 
a ve snu zjevila se mu Maria Panna, velic 
mu, aby dal vyvratiti strom, pod nimzto 
spi, Ze nalezne tam veliké poklady, z 
nichZto ma na témZ misté vystavéti chram 
na poéest Rodiéky Bozi. Udéiniv kral dle 
a weg vyzdvihl nespoditatelné poklady 
zlata a sttibra, Scena tato, vybirani po- 
kladu, vyobrazena jest na velikém obraze, 
jenZ visi na schodech kldstera Benedik- 
tinského. Bez prodleni poéal stavéti chram 
a pri chramu klaster, do néhoz je&té téhoz 
roku uvedl reholniky sy. Benedikta, na 
poéet sto, V krdtkém éase s yelikym né- 


kladem povstal chrém tento nejbohat&i, jejz 
jako% i kldster, yvalnymi tal statky a 
pagsiyrmi, Chramu i klé8teru vymohl zbozny 
ral mnoha privilegia, opat mél titul a ju- 
risdikei biskupskou a byl podtizen jediné 
papezi. Podobné mésto znendhla povsta- 
vajici okolo chradmu obdaril kr4l vysadami. 
Tim se ale nespokojil. Osobné prosbu svou 
utiniv obdr%el, Ze papez Lucius III. bullou 
od 9. tmora 1182 vyzdvihl chrdm Mon- 
realsky na stolici arcibiskupskou, tak aby 
Benediktini pri chramu klaster majici tvo- 
rili navZdy kapitolu metropolitni. A tak 
jest aZ doposud. Reholnici benediktini, jichz 
valny poéet, jsou vSickni spolu metropolitni 
kanovnici infulati, a mimo né jest pri chrdmu 
tom jeSté mnoho duchoynich, knézi i kle- 
rikt. Velika jest tada arcibiskupt zdejgich, 
vidéli jsme podobizny jejich v jednom sale 
palace Ate giaapakeno, a asi 15 z nich 
napoéetl jsem kardinali. Nynéjsi arcibiskup, 
byvaly mnich Franti8skan, jest prvni v 
onreale samém rodily. Na den Naviti- 
veni a na den Narozeni Panny Marie jest 
zde pri velikém shonu lidstva z celého 
okoli, zvlasté z Palerma, slavnost velikd, pii- 
niZ aZ doposud — dle ustanoveni zboZného 
zakladatele — byva pritomen kral neb 
jeho zastupce. Co zvlaStni posvdatnost jest 
zde pamatna socha Panny Marie, fezana 
ze dteva tého% stromu, pod nimzZ kral mél 
zjeveni Matky Bodi. 
VstupmezZ tedy jizZ do tohoto velepa- 
matného chrdmu, na jeho% vystaveni vyna- 
lozil Vilém krdl neséislné poklady, na 
jehoz okrasleni vSecky své védomosti, vy- 
vazilo uméni arabo-byzantinské, jehoz stavba 
a nddhera uchvacujici kazdého pozorovatele 
od staleti tvori nevyvazZitelné studium umélca, 
nenasytelné obdivovdani domacich i cizinct. 
Otevrenou, na sloupech s potivajici predsini 
vchazi se k hlavynimu portalu, jehoz dvére 
broneové, ozdobené scenami z déjin_bi- 
blickych, jsou veliké ceny umélecké co 
jediné poztstalé dilo umélce Pisanského 
Bonnana, jak% se na nich éte: ,A. D. 
1186 Bonnanus civis Pisanus me fecit.“ 
Pyi vstoupeni do chrdmu u%asne lovék pii 
prvnim pohledu uchvacen tim bohatstvim 
ozdob pri tak veliké prostrannosti chrainu. 
Hledic po délce jeho sotva dohledne a ro- 
zezna oko ty drahocenné okrasy v apsidé 
hlavniho oltdéte; pozdvihnouc se vzhtiru 
utkvi na zlatem se skvéjicich obloucich 
vysokého klenuti; pattic k zemi obdivuje 
se vzdené podlaze z bilého mramoru, jehoz 
kostky ktiz na ktiz oddéleny jsou Sirokymi 
pruhy z drahé mosaiky. Putdorys chramu 
jest v pause ktize; rozdélen jest na th 
éasti. Prvni nejvétéi jest misto pro vérici 
lid, jdouci az k oblouku, na kterémZ z 


= Je 


predni strany spotiva velika kopule, je% se 
vznasi nad druhou o nékolik schodti vyssi 
éAsti chrdamu, nad chorem totiZ, z néhozZ 
opét nékolik stupii vede k tietimu oddé- 
leni, k prostranné mistnosti hlavniho oltare. 
Délka chramu obnasi 304 stopy, Sitka v 
ramenou kfize 130, ostatné 90 stop. Misto 
pro lid uréené, zdéli 62 kroki osmi sloupy 
po kazdé strané, jez jsou ptivodu staro- 
reckého, déli se ve tri lodé. Cely chram, 
i stény v celé vySi i klenuti, pokryty jsou 
okrasami a obrazy z mosaiky zlatem a 
drahymi kameny se trpytici. Nad sloupy 
v_ hlavni lodi kolkolem v mosaikach vy- 
obrazeny jsou celé déjiny biblické. Nej- 
vy8ki Fada potind se stvorenim svéta, pak 
dilo Sesti dnfi, stvoreni Glovéka, raj, pad, 
vyhnani, Kain a Abel a% potopa svéta. 
Druha tada s Abrahamem poéinajici konéi 
stary zakon. TYeti a Gtvrta Fada predsta- 
vuje Zivot a skutky Pané a hlavni udalosti 
ze skutkt apoStolskych. Jest to veliké mnoz- 
stvi vyobrazeni a to v rozméru velikém, z 
éeho% souditi Ize na vysi a prostrannost 
chramu. Strop Gili klenuti, prepasdno oblou- 
ky, jeZ spojuji sloupeni, skvi se obzvlasté 
éerstvym mosaikem a jasnym zlatem, nebof 
jest s ohromnym nakladem nové postaven 
ovéem dokonale ve zptisobé prvniho, ktery 
pri zahubném poZaru, r. 1811, jenz stravil 
celou strechu, byl takfka zniéen. — Chor, 
druhé oddéleni zdéli 35 kroki, obsahuje 
sedadla kanoyniki a choristi krasné fezby, 
pak na strané epistoly trtin Rah 
na strané evangelia trin kralovsky. Zde 
nad trinem arcibiskupskym jest v bohatém 
mosaiku onen obraz Neposkvrnéné Panny, 
o ném% jsem se v Blahovéstu jednou zminil, 
jenZ ma pamadtny ndpis, ovSem tak stary 
jako chram, svédéici, Ze se ctila tenkrate 
Panna Maria co ,,Matka BoZi,“ a co ,celd 
Neposkvrnéna.“ — Hlavni oltar jest cely 
ze stribra, prdce novéjSi, a vedlé ného 
maly, krasny, starozitny oltét pro velebnou 
Sydtost o ttyry schody nade vée ostatni 
povyseny, ¢imZ se naznaéuje misto v chramu 
nejvzneSenéjsi. Celd sténa nad hlavnim 
olta4tem vyplnéna jest nejvétSim ze vSech 
obrazti mosaikovych, jich% stava, obrovskou 
totiz podobou Krista Pana co soudce vée- 
homira. V postrannich kaplich v tém% zpt- 
sobu, ovSem menki, jsou obrazy sy. Petra 
a Pavla. Pamatnd jest také kaple sv. Bene- 
dikta pro drahé a hojné tezby nejvzdcnéjSich 
mramorti, pak kaple zvanda ,,del Crocefisso,“ 
na niZ jako% i jinde mnoho jest ozdob a 
sloupct porfyrovych, mramor to, jen% zde 
se povazuje za nejdrahocennéjsi a jehoz 
zde eth Krasny jest té% oltat sv. Lud- 
vika IX. krdle francouaského, jen% jak zndmo 
zemrel v Africe a jeho% sv. télo na tomto 


misté odpotivalo od r. 1270—1393, kdy 
preneSeno bylo do Francie, a% na nékteré 
ostatky, jez se v tomto oltdii doposud 
chovaji. ‘[é% jsou zde hroby &tédrého za- 
kladatele Viléma IH. Dobrého a jeho otce, 
krdle Viléma I. Ku konci jesté néco o 
oné posvatné od lidu velecténé staroZitné 
sose Rodiéky Bo#i, jiz dal Vilém kral zho- 
toviti ze dteva onoho stromu, pod nimzZ 
nalezl zjeveny mu poklad. Nalez& se v 
kapli po strané hlavniho oltéte. Byla za- 
sttena rouchem. Prve neZ stahl rougku, 
rozsvitil klerik, jejZ jsme poZadali, Sest 
svici: v tak veliké ucté maji zde posvatnost 
tu, Ze kdykoliv se odhali, svétlem se uctiva. 
Kdy% jsme se pomodlili a si prohlidli tuto 
o dayné starozitnosti svédéici pamatku, za- 
strel klerik opét rouSku a zhasil svice. Poté- 
SivSe se z oken palace arcibiskupského 
prerozkoSnou vyhlidkou na wdoli zahra- 
dami orantovymi pokryté, jeho% kraj zau- 
jima rozsdhlé mésto Palermo, za nimZ oku 
pohled se trati v nekoneéném mofi, naviti- 
vili jsme potom kldter benediktinsky, jenZ_ 
mnoho vzdenych maleb a drahocennou kni- 
hovnu obsahuje a ozdobnosti svou svédéi 
o zAmoZnosti, aé celly mniché - kanovnikt 
jsou velmi chudé, s nizounkymi dvermi a 
skrovnym ndbytkem, Nejpamatnéjsi jest 
zde jedno nddvori klasterni, jeZ nyni se 
chova jen co staroZitnost. Jest totiz étver- 
hrannym podloubim okliéen dvir ten, a 
podloubi to spociva na 200 sloupet, z 
nichZ ka%dy ma jiné ozdoby, jinou podobu, 
a vSecky jsou ceny umélecké, aé vzdené 
kameny bohaté mosaiky na mnoze jsou 
vypadany neb vybrany. 

Monreale ma asi 8000 obyvateli, roz- 
déleno jest na dvé farnosti, z nich% prvni 
kathedralni k sluzbé ma Sest mnicht -ka- 
novnikt, kteti slovou fardti a prvni z nich 
arciknéz. Mimo metropolitni jest zde téz% 
jedna kapitola kollegiatni se 24 kanovniky 
a 24 beneficiaty. Jsou zdesdva seminda‘e, 
jeden pro theology a jeden pro tak zvané 
clerici rossi, ktefi Studujice posluhuji v 
kostele a maji éerveny oblek. Dale jsou 
zde dva klastery zenské, klaSter kapucini 
a karmelitanti, a v celku dvacet sedm 
kostelt. 

PotéSen nastupoval jsem cestu zpateénui, 
ohlizeje se po okolnim navrSi, na némz 
nyniz byvalych lest neni ani jediného stromu ; 
holé skdly pokryty jsou jediné rostlinou 
zde zylaS8tni, jez na zdéch a na skale 
vsude se vidi, jest to druh kaktusu, s 
tlustymi jako prkno listy, jeho% ovoce po- 
dlouhlé (vét8i neZ% slepiti vejce) jest hlavni 
potravou chudého lidu, zvané fighi d’India, 
a drZi se éerstvé na stromech od srpna 
a%Z do unora. V zahraddch orantovych s 


sees if as 


utéSenim hledél jsem na stromy mandlové, 
jeZ nemajice jesté list jsou jiz osypdny 
kvétem. Dle kvétu toho vidite, Ze ade jizZ 
v lednu jest maj, a skuteténé i potasi v 


lednu — s vyminkou jednoho tydne — 
jest zde jako majové, aé vyS88i hory i zde 
pokryty jsou snéhem. ah 


Kronika. 


Z Prahy. Odpoledni kazani postni v 
jazyku ceském. V nedéli o 2'/, hod.: v semi- 
narském chramu Pané usy. Salvatora (0 nejsy. 
Svatosti oltaini) a v kostele na sy. poli Ma- 
lostranském (sedmero svatosti); o 3 hod.: 
na Strahové; o 31/, hod.: na Karlové, u sv. 
Apolinarige av Podskali; 0 4. hod.: v Tyné, 
u sy. Mikolése na Malé strané, na Vyée- 
hradé a v Karliné (o umuéeni Pdné.) — 
Ve stiredu o 4. hod.: u sv. Haktala (0 na- 
boZenské lhostejnosti), u sv. Havla a u sv. 
Stépdna. — V patek o 4hod.: u sy. Ducha, 
u sy. Petra a u sv. Vojtécha. 

*_*  V utery 21. t. m. odbyvala se 
trett porada duchovenstva generalniho vika- 
riatu Pragského, kterouZ opét tidil JEmin. 
nejdist. p. kardindl. Vystaveni velebné 
Svatosti k vefejnému ucténi Cili 40hodinndé 
poboznost po méstech Pragzskych zapotne 
v pondéli velikonoéni (17. dubna) zptisobem 
slavnym u sy. MikolaSe na Malé strané. 
Za tou pritinou nebude se konati dotéena 
poboznost letos v semindrském chramu 
Pané y poslednich dnech masopustnich a 
na popeleéni stredu, jakoz byvalo za mi- 
nulych let, nybrZ a%Z v tadé s ostatnimi 
chramy. 

*_* JJ. Velié. cisat Ferdinand a cisaroyna 
Maria Anna upsali 120.000 franki na 5°/, pijéku 
papezskou, ktera dochazi skvélého wuéastenstyi. 
— Kongregaci sester sy. KiizZe vy Hornim Lit- 
vinové radili darovati 1000 zl. 

*_* Jeji Velit. cisatovna Alzbéta darovala 
za pobytu syého y Praze na cesté do Drazdan 
chudym 1000 zl. r. é. ' 

*—* Ceska misie u sy. Tomaie na Malé 
strané zapoéne ve stredu popeleéni o 4. hod. 
odpoledne vzyvanim Ducha sy., tivodni feci a 
sv. pozehnanim, Kazati budou po 14 dni vel. 
knézi Redemtoristé a sice rano po mii sy, o 6. 
hod. slouzené, a odpoledne vy 5 hodin. 

*—_* Minulého mésice slayvil dust. p. Jan 
Arnold, byv, fara¥ Miletinsky, 80leté narozeniny 
své. — K slaynosti této zaslan ctihodnému kmetu 
diplom éestného méSfanstvi od byvalych osadnikiy 
Miletinskych; dikaz to vdééné oddanosti osad- 
nikiv k horlivému sprayci duchoynimu, jenZ po- 
sud o Miletin dle sil svych pecuje. — Necht 
jest vdééna tato synoyské oddanost ctihodnému 
kmetu posilujici utéchou u vysokém a posud 
ginném yéku jeho, — necht jest mu éasteénou 


odménou pozemskou za Ucinnou lasku jeho k 
chudé studujici mlddezi, — jizto jest neunavi- 
telnym dobrodincem, — ano pravym otcem! K. 

*—* V Brandyse na Ladem zemiela dne 
3. t. m. 8tédra matka chudych, velkovéyodkyné 
Marie ydova Ferdinanda Toskanského. V_ po- 
sledni villi své odkazala chudym Brandysskym 
1500 zl., Ostrovskym a Boleslayskym po 500 zl. 
Z penéz téchto, jez rozdéliti ma mistni duchovni, 
dorozuméy se o to s piedstayenym obce, maji 
dostati nejvice ti chudi, jez yvznesena pani za 
syého Zivobyti podporovala, Znovu z¥izené koleji 
piaristské vy Ostrové odkazala 100 zl. 

*_* Z Plzné. Vybor pro vystayeni pom- 
niku zaslouzilému knézi, uéiteli a spisovatelovi 
Frant. Jos. Smetanovi vyzyv4 k piispévkim 
obzylasté vSech byvalych Zaki Smetanovych. 

Ve Vidni zemiel knéz arcidiecése Praz- 
ské Ignac Alf. Stelzig, v Praze dobre znamy 
svymi prednaSkami, jeZ mél v jednoté ka- 
tolické po navratu svém z Ameriky, jakozZ 
i po vlasti svymi spisy, pouéného i za- 
bayného obsahu, na pr.: Uvahy pro jinochy, 
panny, muZe a Zeny; BétuSka, Mlynar Su- 
chomel v ,,Poutniku“ a j. Za poslednich 
let byl spolupracovnikem_ ,,Volksfreunda‘ 
ve Vidni, 

Ze Svycarska. Dne 15.t. m. skonal na- 
hle i v Cechach prosluly knéz kapucin 
Theodosius Florentini, generalni vikar_ bi- 
skupstvi Churského, znamenity fretnik a 
spisovatel (nar. 22. brezna 1808). Velky 
Spital v Churu, vyborné zrizené gymnasium 
ve Svycu, hospodditska skola v Graubiin- 
denach, klaStery milosrdnych a &kolnich 
sester sv. Ktize ve Svycarsku, priimyslovy 
zavod v Hornim Litvinové v Cechach, tstavy 
téchZe sester sv. KrizZe v Linci, ve sy. 
Florianu, Welsu, na hradé Neuhausu a v 
Styru v Hornich Rakousich: jsou dila to- 
hoto podivu hodného ‘feholnika, jenz co 
kapucin nemaje halite vlastniho jméni zri- 
zoval a stavél velkolepé ustavy blahoéinné. 
Jsa mohutné postavy konal cesty vady s 
odkrytou hlavou. Vyznamné tvari dodaval 
vaznosti dlouhy bily vous. 

Z Londyna. JEmin. nejdist. p. kar- 
dinal Mikolés Wiseman skonal v Panu 15. 
t. m. Nar. 2. srpna 1802 z rodita z Irska 
pochazejicich vzdélan byl v Anglicku a 
pozdéji v Rimé, kdez ukonéiv studia_stal 
se uéitelem na vysokych skolach. V Rimé 
zil az do r. 1835, pak poslan do Anglicka, 
kde% ho Bih uZil k opétnému uvedeni viry 
a Cirkve katolické. Blavné panujici papez 
Pius IX. jmenoval jej arcibiskupem a kar- 
dindlem. Vytetny knize v Cirkvi BoZi proslul 
ina poli literatury vSech odvétvi. Z pre- 
mnohych spisi jeho nejznaméjsi u nas jest 
»Labiola,“ vydand Dédictvim sv. Cyrilla a 
Methodéje vy Brné; ,Lampa posvdtna® pie- 


5, dees 


lozend od alumntiv arcib. semindre PrazZ- 
ského, s predmluvou p. kan. Stulce; ,Pa- 
styrky Betlémské« v lonském »skolniku® aj. 


Literni oznamovatel. 


*_* Vel. p. Frant. Smat, spiritual Skol- 
skych sester v Horazdovicich, sepsal a zaslal 
nam k uverejnéni: ,Katechismus sv. Krize.“ 
Rozjimani postni nasledujictho obsahu: I. Uvod. 
Kiiz Pané upominka na strom vy raji. Il. Kitz 
. gaklad viry. III. Kitz podstata nadéje. IV. Kriz 
trin lasky. V. Kiiz pramen milosti. VI. Kinz 
hlas volajici nas k sprayedlnosti. VII. Pitdavek. 
Maria pod kiizem. — Rozjimani tato vyjdou 
pres rok bud y ,Blahoyéstu“ aneb co zylastni 
sesit; na tento rok bylo pozdé. 

+*—* \Zaihuba mésta Pompeji* Gili: Ba- 
zeii Boti a divéra v Boha. Povidka z prynich 
dob kiestanstvi pro mladez% a pratele jeji. Dle 
Nyricova vypravovani vzdélal Josef Pedirka, S 
obrazkem. (Spisti Nyricovych svazek 7.) V Praze 
1865. Nakladem knéhkupectvi Bediicha Stybla. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési PraZské. 
W Pana zesnuli: 

p. Michael Petradgek, jubil. knéz a byy. farar 
v Haberspirku, na odpo¢. v Chlumu Marian- 
ském, 15. ledna (nar. y Dobyanech 2. fijna 
1785, knéz od 12. srp. 1810); 

p- Ignac Alfons Stelzig, byy. misionat v Ame- 
rice, + ve Vidni 21. unora (nar. vy Praze 23. 
srp. 1823, knéz od 26. biez. 1846). 

Vyznamenan jest: 

P. Rupert Jan Pohl, yiditel c. k. gymnas. na No- 

vém mésté v Praze, jmenovan k, arc. notatem, 
Ve spravé duchovni ustanoven jest: 

p- Antonin Dlask, tiditel a katech. hlavni a pod- 

realni Skoly vy Koliné, za farate v Maloticich. 
V diecési Litoméfické. 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Frant. Gdrner, b. vikar. sekretar, os. dékan 
a farart vy Mergenthalu, za arcidékana v Palici; 

p. Ignac Haase, admin., za fardte vy Dubnici; 

p- Jos. Novotny, kapl. vy RadouSoyé, za fa- 
rate vy Zubrnicich; 

P. Alex. Hitschfel, 2 ¥. cisterc. kooperator v 
Rad8icich, za katech. do Marienthalu. 

Druhotiny knégské budou — dali Pan 

Bah — letogniho roku slayiti p. t. knézi: 

V arcidiecési Prazské: 

vys. dist. p. Mikula’ Tomek, probost metrop. 
kapitoly u sv. Vita; nar, 6. pros, 1791; na 
knéZstyi posvécen 27, brezna 1815; 

p. Vaclay Hanus, Jokalista na odpod, ve Vy- 
sokém Myté, nar. 27. zati 1787, vysv. 11. 
srpna 1815; 

p. Josef Mixanek, knéz 7. sy. Benedikta yv 
Breynoyé, nar. 3. listop. 1791; vysy, 11. 
srpna 1815; 


|p, Karel Thomann, farat v Palici, nar. 12. 


éeryna 1791; vysv. 1]. srpna 1815; 

p. Ant. Vogel, knéz fadu premonstr. v Teplé, 

nar. 16. unora 1791, vysy, 26. prosince 1815. 
V diecési Litoméfické: 

p. Kajetan Haan, dékan v UhoStanech (Atschau), 
nar. 26. dubna 1792, vysy. 15. srpna 1815; 

p. Josef Hamann, farat y Kéemy2i, nar. 8. listop. 
1791, vysy. 11. srpna 1815; 

p. Frant. Kepler, fara ve Vinaici, nar. 18, pros. 
1790, vysy. 12. srpna 1815; 

p. Ant. Krombholz, byv. vikét a dékan v 
Ceské Lipé, ministerni rada na_odpoé, ve 
Vidni, nar. 25. tijna 1790, vysy. 6. brezna 1815. 

V diecési Kralohradecké: 

p. Josef Cigek, os. fara¥, na odpoé. v Horicich, 
nar. 21. pros. 1788, vysy. 15. srpna 1815; 

p. Frant. Mischer, os. dékan vy Dubenci, nar. 
13. za¥i 1792, vysv. 15. srpna 1815; 

p. Jan Hrdina, dékan a bisk. vikai v Jitiné, 
nar, 31. srpna 1791, vysy. 15. srpna 1815; 

p. Frant. Hromddka, farét vy Hronové, nar. 
3, list. 1786, vysv. 15. srpna 1815; 

p. Josef Kneisel, dékan a bisk. vikat v Novém 
Bydzové, nar. 16. dnora 1792, vysy. 27. brezna 
1815; 

p. Josef Plessel, byy. fara v Borové, na odpoé, 
vy Zdaru na Moravé, nar. 30. brezna 1790, 
vysv. 15. srpna 1815; 

p. Jan Scheps, farat y Chotéborkach, nar. 23. 
zati 1789, vysv. 15. srpna 1815; 

p. Jan Sidon, byv. katecheta gymn., na odpoé. 
v Litomy8li, nar, 18. zai 1792, vysy. 15. 
srpna 1815. 

V diecési Budéjovické: 

p. Vit Cyza, byv. lokal. na odpoé. vy Albrechtci, 
nar. 21, kvétna 1791, vysy. 15. tnora 1815. 

p. Ant. Gottwald, fara¥ na odpoé. v Praze; 
nar, 10. dubna 1793, vysy. 24. pros. 1815; 

p. Matéj Pordk, byv. faréi, na odpoé. v Oslavi, 
nar. 17. ledna 1790, vysy. 11. srpna 1815; 

p. Josef Schneidar, byv. fara#, bytem v Horach 
NalZovskych (Silberberg), nar. 25. pros. 1786, 
vysy. 11. srpna 1815; 


|p. Frant. Tonner, bisk. nota¥ y Klatovech, nar. 


22. ledna 1792, vysv. 11. srpna 1815. 


Milodary. Hali¥ sy.-Petrsky pro sy. Otce: 
dr. Klem. Borovy 1 dukat na zlaté s heslem: 
»ylamquam aurum in fornace probavit electos Do- 
minus ;“ yp. Vac, Krupitéka z JenSovic 1 zl. 86 kr.; 
J. J. éesky sedlak od Sekréan sy. Otci 10 ai. 

V Cyr, a Met. & 5. jsou pteklady do- 
pisi nasich z Palerma a Rima co ylastni avodni 
élanky. ,,Blah.“ tam jmenovan neni. Co to? 

Aby ,Blah.“ post. pp. p¥edplatiteli vice 
nedochazel ,,pospinény :“* udinili jsme opatreni, 
ze se rozesila v sirokych paskach. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


‘ 


Roénik XV. 
Wydava se 
5.’ tb. a St 


kazdého mésice. 
Redakce: 

v kniz. arcib. semi- 
nari ¢islo 190—I, 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv. - Vaclavském 
namésti, Gis. 786—II 
NedoSla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


{PLP LDP LL 


V Praze dne 5. brezna 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


Se Ne ES 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


eee 


»Spravedlnost zvySuje narod, ale hyich bidné Gini narody.“ 


eee 


Cislo 7, 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 
knihkuped 
na rok: @ zl. SO kr 
napilr.: M 11. BO kr. 


Po posté: 
Celorocué: B zl, — kr. 
pilrocué; @ 2. SS kr. 
Predplaceni étvrt- 
letni se neprijima. 
Jednotliva éisla se 

neprodavaji. 


LLL LLL OOO ees 


(Piisl. XIV, 34.) 


¥e%, 


Posledni pout JeziSova do 
Jerusaléma. 


»Aj, vstupujeme do Jerusalema!“ 
takto volal Pan k uéednikim svym, 
konaje posledni svou pout do Jerusa- 
lema, veda predobie, co Ho tam oée- 
kava. Nechtél Pan Jezis uéedniki 
svych nechati v nevédomosti ohledné 
umuéeni svého, aby vidouce Jej trpi- 
ciho, rozpomenuli se, ze to predpo- 
védél, a rozpomenouce se na to, u vire 
své v Ného utvrzeni byli. ,,Oni ale,“ 
jak doklada sv. evangelista Lukas, 
,tomu nic nesrozuméli, a bylo slovo 
to skryto pred nimi.“ — Zdali pak ty, 
nabozny ¢tenati, potinaje konati éas 
svatopostni rozumis slovu Pané: , Aj, 
vstupujeme do Jerusaleéma?* — Kamize 
vstupujes, Pane muj? Kamze spéchas, 
nejsladsi Vykupiteli? Zdali nelekas se 
onoho tézkcho kiize, ktery té tam ode- 
kava? Zdali nedésis se bolestné smrti, 
kterou tam mas podstoupiti? , Vody 
mnohé nemohly uhasiti lasky.* (Pis. 
Sal. VUI, 7.) Takto zvolatimusime roz- 
jimajice o té ochotnosti, s jakouzto po- 
sledni pout svou do Jerusaléma nastu- 
puje Bozsky Smirce nas. Kdyz druhdy 
veliky vojvidce timsky Scipio do zalaie 
uyrzen byl, ponévadz pry jeho nedo- 
patienim velika éast vojska v_ bitvé 
proti nepiiteli zahynula: Lucius pritel 
jeho, tajné v noci piised, nikoliv bez 
velikého nebezpecenstvi ze Zalaie jej 
vysvobodil. Valerius Maximus, spiso- 
vatel timsky, vola (lib. 4.) o tomto 


énu: ,Jaky to veliky, nepitekonany 


dikaz pratelstvi!* Bylot to v pravdé 
krasné svédectvi obétovného pratelstvi, 
odvaziti se na vysvobozeni Scipia ze 
zalate, nebot nan byl vseckenlid timsky 
tak velice zaneviel, ze mu i smrti hrozil. 
Vétsit bylo zajisté .ptatelstvi a laska 
Luciova k Scipiovi, nezli nenavist. a 
zutivost Rimanu proti nemu. A piede, 
zdaz neskonale vyssiho, nedostizitelného 
dikazu lasky nepodava nam Bozsky 
Vykupitel nas, an vstupuje do Jerusa- 
lema, aby tam bolestnou smrti umiel 
za nas? Neni-liz On ten nejuprimnéjsi 
a nejvérnéjsi pritel nasich dusi, ktery 
véda, jake nebezpecenstvi mu hrozi v 
Jerusalemé, predce nevaha, vydati se 
tam, jen aby nas, nepratel svych, vy- 
svobodil z zalate vééného, aby nas 
hiisnikt vyprostil z okovu pekelného 
zavistnika? V pravdé, jeho lasku k nam 
nemohly uhasiti mnohé ty vody nevéry 
a nenavisti farisejské, zloby, a mstivosti 
zidovské, a zurivého usilovani mocnosti 
dabelskych. Jestif to laska, kteraz, 
aby nas zachranila, sebe zmafiti voli; 
proto tak ochotné vola: Aj, vstupu- 
jeme do Jerusaléma, a Syn élovéka 
bude vydan knizatim knézskym, a 
zakonnikim, a odsoudi Ho na _ smrt, 
a vydaji Ho pohantm ku posmivani a 
bigovanit a ukfizovani!“ (Mat. XX, 18. 
19.) Jaka to laska! A laska takova 
nezasluhujeli lasky nasi? — Miluji Je- 
zise, ze dobry jest, miluji Jezise, ze 
Buh muj jest. Jezis véténé véktv jest 
mym Panem! — cn — 
7 


Rok cirkevni. 
(Pokraéovani, ) 

Kazdy den postni ma svou vlastni mii. 
Tyto nedéle a dnové postni uvadéji nas 
blize k utrpeni Pané, litice touZebnost a 
ochotnost, s jakou Pan Jezi8 Kristus veli- 
kému dilu vykoupeni naseho vstiic Sel; 
nds pak maji utvrditi v spasitelném imyslu 
ndsledovati Spasitele svéta na jeho cesté 
bolestné. Zvlasté vyznamendna jest nedéle 
cturta v posté, na kterou Introit me svaté 
zaéind slovem , Laetare.“ U prostted smutku 
svatopostniho Gasu ozyva se tichd radost 
Cirkve svaté; nebot ji% priblizuje se doba, 
kdy Spasitel slaviti bude slavné vitézstvi 
nad knizetem tohoto svéta, a nebeskym chle- 
bem nasyti vsecky, kdo% vytrvali s Nim a 
nadsledovali Je] na cesté utrpeni jeho. Cte 
se totiz v tu nedéli evangelium o rozmno- 
geni chlebi a nasyceni péti tisict lidi na 
pousti. Pravem vyklada Cirkey svata za- 
zrak tento v duchovnim smyslu o nejsvé- 
téj8i Svatosti oltarni, kterou Kristus Jezi§ 
pri posledni veéeri ustanovil, a pomySleni 
na ni naplituje ji zboznou radosti. V Rimé 
svéti sy. Otec o této nedéli zlatou rugi, a 
dava ji darem nékterému knizeti v Rimé 
pritomnému, aneb ji odesila4, poradiv se 
drive se sborem kardinali. Rize se nej- 
prvé polozi na misté, kde sv. Otec posvatna 
roucha obleka. Svéceni zapoéind modlit- 
bou, jiz za zaklad slouZi vyznam dneéni 
nedéle, aby Buh, jen% jest slasti a radosti 
véricich,“ rizi tuto pozehnati a posyétiti ra- 
cil, aby lid jeho vysvobozen ze zajeti ba- 
bylonského, milosti jednorozeného Syna Bo- 
Ziho nyni jiz podil bral v radostech nebe- 
ského Jerusaléma.“ Pak pomaze rfidi bal- 
samem, a posype ji pra’kem mosusovym, 
pokropi a okouri. Drze ji v levé ruce ode- 
bére se do kaple, kde jahen ji poloZi na 
oltat. Po mi sy. odnese ji sy. Otec sam 
do své komnaty. — Radost jevi se i piri 
slavné m&i svate. Aékoliv barva rouch bo- 
hosluZebnych jest fialov’, nemaji jahen a 
podjahen pri posluhovani roucha podkasana, 
nybrzZ dalmatiku a tunicellu — roucha to 
radosti. 


ec) Svatky v posté. 


Za starsich Gast neslavily se v posté 
zAdné svatky Svatych; dilem proto, Ze via- 
bee radost, jaka o svatcich Svatych se jevi, 
8 postem, éasem to kajicnosti a smutku du- 
chovniho, se nesrovnava; dilem proto, aby 
vétici vSecko mySleni a rozjimani soustie- 
dili v krizi. Nyni jenom v svaty tyden 
niZAdné jiné svatky slaviti se nesmi. Mimo 
pamatky, které s tajemstvim vykoupeni na- 
Seho v uzkém se nalezaji spojeni, jako tr- 


98: — 


nové koruny, kopi a hrebi a péti ran Kri- 
sta Pana, Kterézto rany presvaté zjednaly 
nam smireni s Bohem, a rozjimani o nich 
nas ku pozndni hriSnosti nasi vede , & se 
Spasitelem poji, slavime nyni v posté jenom 
svatek , Zvéstovdni Panny Marie“ (25. brez.). 
Dle papeZe Benedikta XIV. ptvodu jest 
a ostaboleabot podle cirkevniho podani jest 
25. brezen den vtéleni Pana naseho Jezise 
Krista. Jest to spolu svatek Pané,  slavi 
se vSak coden Mariansky. Stari a to vSim 
pravem nazyvali svatek ten ,pocdtkem vy- 
koupeni;‘ tajemstvi jeho tzce souvisi s ta- 
jemstvim naseho vykoupeni, a co svatek 
farie Panny znaéi podil, jaky Matka Pané 
na vykoupeni ma. (Pokraéovani. ) 
Utécha v kridi, 
Kdyz se v prsou rozhostila 
zali, velkych boli tiz: 
netrat sily, yzhlédni vzhuru, 
kde té vita svaty kriz! 
Jen u kiize svatého 
dojde§ miru prayého ; 
obejmi ten svaty kiiz, 
jejZ oslavil Pan Jezis, 
Kdyz té nahle ze sni krasnych 
vasen byla vytrhla — 
z raje, slasti tvorictho, 
bolim vy narué uvrbla: 
pomni, Ze nad tebou bdi 
Jezis tyij, jenz vsechno vi; 
obejmi pak svaty kriz, 
na némzZ umyel Pan JeZis. 
Kdyz té zloba lidska stiha, 
zavist chce té zkaziti, 
kdyZ i pritel té zapira — 
kruté jest to cititi — 
skliéen poslyS y tento éas, 
kdyz té vola Bozi hlas: 
»Obejmi mij svaty kiiz, 
kde pnél zrazen tvij Jezis|“ 
V rouse ¢isté nevinnosti 
kdyZ se Istivé blizi hich, 
tebe laka, tebe jima, 
prani mnozstvi budi zlych; 
jiz jiZ neviS pomoci 
jak z osidel utéci: 
obejmi ten svaty kriZ, 


viv 


na némzZ umyel Pan Jezis! 


Bah té vécnym uéi slovem 
ctiti kiize znament; 
nebude té vzdy jen tizit, 
gal ti v slasti proméni: 
Krista. chees-li sledoyvat, 
musi§ kiizZ svij milovat. 
Objimej svij vlastni kitz, 
jak té udil Pan Jezis! A. Kozleroya, 


oe OD 5 


O materialismu. 


_ Jest tomu vice ne% &tvrt roku, co ve- 

Skeré témér tasopisy rakouské a i mnohé 
zahraniéné obracely pozornost k feti slay- 
ného anatoma Videiiského, kterou co rector 
magnificus soe a dne 1. rijna 1864 novy 
rok na vysokych Skolach. ~Dle peakitkigeh 
stanovisek nestejnym té% zptisobem posu- 
zovaly denni listy mySlenky, je% Hyrtl na 
velké sini auly Videtiské b Vyylozil Uéeny 
anatom na prosto odsoudil theorie moder- 
niho proudu materialistického co nesroy- 
ndvajici se s pozadavky éisté védy, co za- 
hubné stdtnim ziizenim, prznici dosavadni 
a pravé humanity a osvéty. Snadno 
ze domysliti se, s jakou va&nivosti vrhl 
se na Hyrtla denniky Zidovské i nékteré 
neZidovské, jich% pisatelé se berou vesmés 
Sirokym ale mélkym proudem ,osvéty 19. 
stoleti,“ které dékuje za tu svou ,,osvétu“ 
dilam s principy & la ,Systéme de la na- 
ture“ a rodi Buchnery i s jejich ,,Kraft 
und Stoff-“em. 

Nebyl bych se ani zminil o téchto pro- 
duktech prazdné Zurnalistiky, kterou mistné 
jmenuje Anglitan ,penny-a-liner“ t. j. po 
éesku ,tim vic krejcari, ¢im vic ftadki“ 
treba i smyslu postradajicich; let okli- 
véjsi jesté skrek po vydani papeZské ency- 
kliky z bahen nevéry se ozyvajici pile 
urdzi cit katolika, tak Ze za povinnost po- 
kladam podotknouti tuto o nicoté nabozZen- 
ské a na mnoze i védecké a mrayni, u lidi, 
jenZ se zovou vidci a zdstupci verejného 
minéni. Kdybychom neméli vaZnosti ku 
slovim muzZe ve védé tou mérou proslulého, 
jako jest Hyrtl, musili bychom se 0 cené 
a-razu dotéené reti jeho presvédéiti z lani 
a yzteku noyin, které neustavaji potupou 
provazeti vSe, co jen ponékud kkestanské 
neb s védou kfesfanskou se shodujici. Znif 
pak wryvek z Hyrtlovy teti ostrosti myésle- 
nek upominajici na duchaplné konference 
uéenym knézem T. J. vp. Schmudem v 
Praze r. 1864 odbyvané, ao témzZ pred- 
métu pojednavajici, takto: 

MoZzna-li, aby neskonteny duch, ktery 
vali svou véude jasnymi tahy nakreslil, do 
srdce naXeho. byl vlozil nebezpeéi bezna- 
déjné, neukojitelné touhy? Zde ustava véda 
ve svém hloubani; v duchu nejsmélejsiho 
zpytatele rozhosti se ticho; vira nastupuje 
v posvatné své pravo, vira, kterou véda ani 
vyvratiti ani dotvrditi nemiiZe, o protivném 
jt véak uéeni lehce dokdze, Ze neni zalo- 
zeno v prirozenosti véci. Zhasnéte nebeské 
to svétlo a samovrazda duSe vaSi uéini z 
hrdého pana svéta... hromadku na dusik 
bohaté mrvy polni. — Nemam potiebi pred- 
vadéti vam roj mySlenek, které do ducha 


mého nyni se vali... vSe ukazuje na po- 
sledni, nadsmysiné, abstraktni pomysly, ty 
pak vedou k idei Bozi a k ztidlu jejimu — 
duchu BoZimu. V zdkonu mysliciho ducha 
mého spotiva pravdivost Jeji, — Jeji nut- 
nost. 

Prvni kruh tento schazi dlouhému fe- 
tézu_syllogismti, do nich% své_principie 
skladd materialismus. 

Treba byl odpovédél onen hvézdar 
slavnému cisari bitev na otdzku, proé u 
veskerém systému téles nebeskych nejme- 
noval nikdy Boha, Ze s nebesy se zand¥eje 
zapomenouti mize na jmeno Darcovo: mlu- 
vili predce Linné, Haller a jini slavni mu- 
Zové zcela jinak; neopomenuli zajisté po- 
ukazovati k vyjeviim zazraénym, jeZ ndm 
organicky svét pred zraky uvadi... 

Uznate-li vsak v principu materialis- 
mus, pak dobry pozor dejte na nutné toho 
nasledky! Nejdraz&i poklady vnitra naSeho 
stanou se plody doéasnych klami; vzadéla- 
nost naSe souhrnem spoleéenskych zdéjmi; 
niéeho nebude na svété, na Gem laska a 
oddanost naSe by nebyla rozmrhana; bazen 
Bozi ukaze se byti slepou bazni pred silami 
prirodnimi, vira — pobognym blouznénim, 
které proto jen, Ze jest neskodné, se trpi; 
veSkeré mravouka schouli se v systém kon- 
vencionelnich klamt, které jsou proto, aby 
pohanély sprostSi vrstvy aZ do jich skonani 
vléci téZky povoz éasu.... svédomi vylozi 
se vim za — prosté uzndni trestniho za- 
konniku, uéel Zivota slouti bude nesmyslné 
uZivani okamziku bez vSeliké povinnosti; 
nadSeni genia, inspirace uméni, triumfy 
védy nic nebudou, nezZ horetka mozku, 
pohnutky srdce lidského budou... pudem 
zvirecim. 

Neblahé uéeni to af se zakoreni v my- 
slich obeeného lidu; vyslete apostoly této 
nauky k tisicim a tisictim, kterym zrizeni 
spoleéenské niéeho nevykazuje, ne% nedo- 
statek, nouzi amor hladem ... a vizte pak, 
k jakovym straSnym ndsledkiim jste dali 
podnét. 

Ani drakonskymi zakony positivniho 
i on ani souverainitou ,vile naroda“ ne- 

udete moci zameziti uplné rozpadnuti.se 
veSkerych pomért lidskych. ... 

SlySte pak predce ret déjepisu! Nenit 
to nic nagehel véci toho druhu ze stejnych 
podminek jiz vyplynuly ! 

Prevraty Pie dvr za vsech Gast na- 
lezly Ginnych agenti! Co nevyhnutelné na- 
sledky povstanou anarchie, vzpoura, zrada, 
politicka vraz%da, nerest. se zlocinem v nej- 
SerednéjSi podobé; rovnost a spoleénost ma- 
jetku — statki i osob, mmohoZenstvi a 
prznéni vlastni krve... co ,,magna charta“ 
tohoto Glovééenstvem dosaZeného stupné. 


q* 


er 


Dospélému lidu dostane se z krvavého po- 
pele kloakami vleéenych mrtvol kralovskych 
rovynost (égalité) bidy, bratrstvi (fraternité) 
v krvayé, stroji urychlené praci katové... 

Naproti tomu poloZte pokrok védy a 
osvéty, kterd sjednocujici pasku vine kolem 
vekkerého poéindni Glovéka, vliv duSevniho 
pokroku a blaha, jenZ obéana svobodnym, 
narod velikym a mocnym, Clovéka Stast- 
nym Gini!... 

Akadzdy cititi to musi, Ze nemiZe byti 
lzi a klamem, na GemZ vitézstvi vadélanosti 
a tim prdvé pfrednost spoletnosti lidské 
pred zvitaty spotiva! 

Nez at ukonéim. Uvedu-li si to, co jsem 
mluvil, na paméf, nemohu si vysvétliti, jaké 
diivody védecké by mohly podporovati vzkri- 
Seni starého, materialistického nazoru svéta, 
ani badadni, ani zkuSenost nepouéuje nds 0 
tom lépe, nezZ jindy, pravem pak vychvalovana 
methoda exaktni (vykonnd) védy pfrirodni 
nepodava niécho, ¢im by se onen nazor 
odtivodnil. Ten pak jest tim, ¢im vady 
byl: ndhled s libovolnymi praemissemi, 
jemuzZ na prosto schazi v’ecka conditio certa 
ex principris certis. 

Dedukce materialismu nespoéivaji na 
jasnosti a nedotknutelnosti argumenti, alebrz 
na smélosti jeho vystupovani a panujicim 
sméru ducha éasu, jenZ uéeni toho druhu 
Zada si zpopularisovati a vSemozZné roz- 
Siriti. 

Ku stdlému vitézstvi to materialismus 
jesté neprivedl a nikdy neprivede, alespor 
dokud se véda sama nezavrazdi, dokud 
véda, jejiZto velebnost a moc v piidu jistych 
a dobre srozumitelnych zakladit vehnala své 
koteny, nepotvrdi nahledy vyrknuté v argu- 
mentacich materialistickych. MézZe-li v8ak 
véda se odvaziti na hrdého, Gasto poraze- 
ného, zcela vsak nikdy nepotteného protiv- 
nika, pak vizte mne s radostnym zrakem 

atticiho ku praci badatele, jenz jest véStcem 
oZské pravdy. 

Ne ve védéni a pozndni, ale v dimin- 
kach slepé horlivosti jest nebezpeti. 

Neboft, abych slovy basnikovymiukonéil: 

», Willst du zum Unendlichen schreiten, 
dann gehe im Endlichen nach allen Seiten.“ 
Alois V. Tangel, praynik. 


Obrazky z duchovni spravy. 


I. Jaky Zivot takovd smrt. 


ydaky Zivot takové smrt.“ Kratka to 
dip a pro celou véénost rozhodna. 
du jednoho rana po mii sy. z -kostela, 
na cesté potké mne kostelnik, Ze mdm jiti 
k nemocnému ale — bez Pana Boha, zpravu 
davaje. Vezmu sv. oleje a vejda do pti- 


— 100 — 


bytku, vidim pied sebou élo véka k smrti 
té%ce pracujiciho. Nevidi, neslySi, jen téZce 
oddychuje, éasem zatve, chrapot sme 
dere se z hrdla, krépéje potu jako hrac 
tekou po éele a tvdtich, udélim mu svaté 
pomazani. Co asi a mnoholi byla platna ta 
sv. svdtost duSi, kterdz tu samu noc pred 
odejitim ze svéta v kokalce se topila a nyni 
té%ce k odchodu ze svéta pracovala? V opil- 
stvi Zil, v opilstvi umiral — ach, jaky Zivot 
takova smrt! — 

Je podzimek. Tam nedaleko ozyva se 
hudba, tancuje se a pije, vse plno vese- 
losti a rozmaru. Tu najednou ozyvd se 
truchlivé zvést po tanéirné, Ze zndmy a 
druhdy vesely soudruh tézce jest nemocen, 
Ze pracuje k smrti. Bézi lékat ku pomoci, 
ale lidé jiz nepomohou a pomoci nemohou 
— v 8 hod. byl zdrav a v 10 hod. mrtev 
— umfel bez zpovédi, bez Boha. Co asi 
tekl ten nebesky lékar té ubohé du&i, kte- 
raz o Ného v tomto Zivoté nestdla, na Ného 
nevzpomnéla? Jak asi tam vydavala po- 
éet z vladarstvi svého? — 

Je rdno, dne 23. mésice; pred sedmou 
hodinou ozyva se umirdéek. Komu pak to 
zvoni? Vzpomindm, kdo by byl, nebot jich 
bylo nékolik zaopatteno. At byl kdo byl 
— de} mu Pan Bth lehké odpoéinuti a 
svétlo vééné at mu sviti! VSak se dozvim, 
kdo to umrel. Jdu do kostela a slySim, Ze 


umfel — ndhle, nezaopatten. Vadyt byl 
nedavno zdravy a chodil po yvsich po Ze- 
broté; dim na to. Byl zdrav — ale véera 


nenadale v noci skonal. Maj Boze! Ani 14 
dni tomu neni, co jsem zaopattoval jeho 
nemocnou Zenu, horeékou skli¢enou, a an 
jsem jad nemoené vy prabidné komfrce sv4- 
tosti sv. pokdni prisluhoval, pravil muz 
venku v sini k okolostojicim: Tot si od- 
dechnu, a% mi ta Zena umie A jiz je tam 
na véénosti duSe jeho, a télo opilstvi otro- 
civSi ma pokoj od Zeny — v hrobé, v némz% 
zenu svou vidéti si Zadalo. O jak podivné 
jsou soudy Bo#i, a jak pravdivé slovo: 
Jaky Zivot takova smrt, bez Boha Zivot, 
bez Boha smrt. — 

Uz ho pochovali — a o jedno pohorseni 
na osadé je méné. Koho pak pochovali? 
Inu muZe, kteryzZ az do smrti s manZelkou 
svou ztistdvati sliboval, ale od manzelky 
odekel, ji opustil a s jinou Zenou, ktera% 
muzZe se odtekla, pod jednim krovem zitista- 
val. Byl nemocen a citil slabost na sobé, 
ale lidé ho Salili, zdravi slibujice, a ubo- 
zk jim véril a odklidal se zaopatienim, 
s porddnosti s Bohem — a umfel bez za- 
opatreni, bez zpovédi, bez Boha. Jaky ii- 
vot, takoya smrt; bez Boha Zil, bez Boha 
umiral. Ci odstréeni vlastni manzZelky, byt 
i chybujici, a ptidrzeni se Zeny cizi a pre- 


— 101 — 


byvani s ni pod jednim krovem, neni Zivot 
bez Boha, Zivot pohorslivy ? — 

Bdéte, neb nevite dne ani hodiny; éiiite 
pokani, dokud den jest! 


IT. Z denniku kaplana. 


Clovék mini a Pan Bah a éasem i lidé 
méni — té% v duchovni sprdvé. Mame slav- 
nost Neposkvrnéného Poéeti Panny Marie. 
Véera jiZ co v svatveéer slavnosti dneSni 
jsme zpovidali, jak to jiz napted bylo ohla- 
Seno. SeSlo se mnoho ndbognych kajicich 
duki k sy. zpovédi, nejvice takovych, kte- 
riz Gastéji k stolu Pané jdou a spravu Bodi 
ne kyapné a zbé%né vykondvaji, alebrz zcela 
nahlednouti davaji knézi zpovédniku v srd- 
ce svého nejtajnéjsi zahyby. Sedli jsme dva 
do zpovédnic, zpovidam, asi deset kajicich 
jsem vyslySel — a ejhle, tu prichdzi ko- 
stelnik se ~ le abych Sel k nemocné 
— do vsi. Vystoupim ze zpovédnice — a 
tu opét ditko ke kétu sv. prinaSeji. Co diye? 
kftit, ci jit k nemocné? i zpovidat? Sel 
jsem k nemocné, mysle si: véak stateény 
spoludélnik vSem vyhovi a i krest svaty 
udéli, — 

Dne 8. prosince Sel jsem v7 hod. zpo- 
vidat, zpovidam do 8. hod., pak ranni m&i 
sy. mam a skoro pil hodiny kajicim roz- 
davam chléb nebesky — aZ télo umdléva. 
Jdu od oltdre do zakristie — a hle, mam 
jit k nemocné! Kolem zpovédnika zdstup 
kajicich, zdkristie plnd jak by nabil, a 

redce mdm jit k nemocné a je pry na 
spéch! Jdu k nemocné, zaopatrim ji, ale 
na spéch nebylo, téZce nemocna byla, ale 
na spéch predce nebylo, nu co Skodi. Vra- 
tim se do kostela a od desiti hod. zpovi- 
dam opét aZ do dyandacté hod. — jsem 
chyala Panu Bohu hotoy, an sluha Pané u 
oltate zpiva: ,Panem de coelo.“ Odpoledne 
sotva jsem pojedl — jiz viz rachoti pred 
okny v jednu hodinu, abych jel na eviceni. 
Jedu v ptl druhé, — od 2—3. hod. eviteni, 
pak poZehnani v studené kapli, po némz 
na rachoticim a kamenim drkotajicim po- 
vozu v ostrém vétru domi. Jsem hotov, 
neprijdeli k nemocnému. — Nepiislo — 
Bobu diky! Rano byl u nas pan uéitel, Z4- 
dal ve jmenu svém, i ve jmenu ostatnich 
opi at aby se neohlaSovala nedélni 
Skola, opakujici totiz, ponévadZ dnes je 
svatek a ne nedéle — a opakujici Skola 
dnes odpadla! Co asi odpadlo ndm knézim? 

R. 


Pabérky. 


Kdyzby ten, koho milujeme, prijal’ nékoho za své 
dité, zajisté bychom i toto milovali. Buh véecky lidi 
piijal za své ditky a prece mnohy nemiluje blizniho 
svého. Odkud to? Odtud, ze nemiluje Boha, jenz 
vSecky lidi vyhlasil za ditky své. Ke 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokraéovani.) 


VI. 
Pomezny pked svatbou piedce chtél 


yer 


Ma, Vedral mu to povédél sim a ne- 
tajil, ze musi vyplacet bratrim a sestram. 
Coz kdyby Holoplody prodal ?“ 

Zbylo by a mél by co zanesti do 
LuSténic. 

Ano, tak se stane. Holoplody se pro- 
daji. Roza hned obdrZi Pavinec, zridi se 
ji a bude jeji, mohou tam bydleti pohodlné. 
Vedral mize spravovat oba statky, do 
Lu&ténic z Pavince neni daleko, a Pomezny 
bude jen dohlizet poZivaje pokoje a odpo- 
éinku v stati. Povedou Zivot utéseny, Gasto' 
budou pospolu a jeden s druhym se vy- 
razi. Stary pan toho ma zapotrebi a bude 
mu to prospésné. TéSi-se jiZ a manZelka 
se téSi s nim, Ze nyni dobre bude opatren 
a deera se tési téZ, aékoliv vlastné nevi 
proé. Je ji skoro jedno ztistati svobodnou 
anebo vdati se. Vezme si Vedrala, Ze tomu 
otec chee a vzala by si ho, kdyby se ji 
trebas méné libil, nezZ se ji libi. V skutku 
si ziskal jejiho srdce. Ma ho rada, on se za 
ni nestydi, je zdvorily, vlidny, bude hodny 
manzel. 

Nikdo od Pomeznych Vedrala nepro- 
hlidl a nepoznal. Vidéli na ném samé éle- 
chetné vlastnosti a nebyli dost zkuSeni a 
chytri, aby se o pravdé presvédéili. 

Odbyly se aor k svatbé, obé strany 
ji chtély miti v Praze a mimo znamé Zenicha 
Vedrala nebylo na ni mnoho jinych hostd. 
Kazdy se obdivoval hezkému muZi a ne- 
hezké paniéce a kdy% jeden dobry piitel 
Vedrala tim pokousel, odpovédél mu tento: 
»Mtj mily, j4 nehledél na krdsu a Zenska 
mi je jako Zenskdé, jen kdyZ ma _penize. 
Véi, Ze bych i strasidlu podal ruku, abych 
si pomohl, tak mi jiz voda tekla do krku.“ 

Sm4li se mu a doprovodili ho do Lusté- 
nic, kde trvaly radovéanky po nékolik dni. 
Po té jelis nim do Pavince a vyborné se 
tam méli. Pomezny jich nechtél pustit, jsa 
blazen v jejich spoleénosti, ano yzal si je 


— 102 — 


zase domti a teprv kdy% mu vyprazdnili 
sklep a SpiZirnu, dovolil, aby se vzdalili. 
Musili v’ak pfislibiti a slibili radi, Ze bu- 
dou Gastéji prijizdét a on brzy navéStivi 
Prahu a vyhleda si je, co% ovSem také 
velkou radost jim zptsobilo. 

Netrvalo dlouho a pratelé Vedralovi 
oznamili prichod svij do Pavince. Pomezny 
nad tim plesal, chtél je miti také v Lusté- 
nicich, ale div divouci, protivil se tomu — 
Vedral. 

Odepsal jim, Ze jich nemtZe prijmouti 
a vymluvil se, Ze nema Gasu jsa zaméstndn 
hospodaistvim. 

Prijdou tedy pozdéji, pravili, ale on 
odbyyal je, a% se s nim dali do hadky. 
Rekl jim bez ohledu, Ze o né nestoji 

a vypovédél jim své pratelstvi. 

Durdili se, hrozili a vytykali. 

On nezménil umyslu a zprostil se jich 
docela. 

Povédéli tedy panu Pomeznému, jaky 
élovék Vedral je a odkryli vSecky jeho 
tajnosti. Vedl Zivot marnotratny, prohejiil 
Holoplody a nezbude mu nic, a% se prodaji. 
Ano ma vic dluhi ne% jméni a kdyby mu 
Pomezny nebyl dal dceru, byl by pravy 
chudéra. Diive ho vychvalovali a tajili jeho 
chyby, aby mu k ni dopomohli. Nyni se 
jim za to Spatné odméhuje. Proto mu jiz 
nebudou nadrzZovat. 

Vedral Pomeznému zase vyjevil, co on 
o nich védél a tak mu je vylieil, Ze po 
nich prestal touzit. 

VsSak pan zef na dobré povésti také 
utrpél. Je vétroplach a lehkomyslnik a 
zradil ho jako oni. Skoro je rad, Ze se 
od nich trhl. Chtéli s nim Pavinec utracet 
a byli by ho porad zavadéli. Hra jejich 
byla hanebnd. Vésak dobte se jim stalo, 
nemaji z ni nic, oklamal a opustil je. 

I sklepnik z hostince, kde se Pomezny 
s Vedralem seSel ponejprv, natikal, ze ho 
tento osidil. Mluvil o ném hezky a ne- 
dostal za to odplaty. Nyni jiz nebude lhat 
a vylitil a vypsal ho panu Pomeznému 
uplné a vérné, kdyZ u nich brzy po svatbé 
byl hostem. 

Nedalo se zménit, co se stalo. Vedral 
byl s Rozou spojen a Pavinec jim byl 
odevzdan. Patil jim dohromady, tak stalo 
v svatebni smlouvé, a co mél Vedral, mélo 
byti také spoleéné. VSak ukdzalo se, Ze 
nema nic a on své pravo na Pavinec predce 
podrzel. 

Vedral byl zcela jiny nez% byval. Z 
jedné protivy upadl do ‘druhé. Dive rozha- 
zoval penize a zmafil své jméni, nyni chtél 
vsecko pohltit a mermomoci si Zddal byti 
velikym bohdtem. Mrzelo ho, %e nema Pa- 
vinec sim, ani polovitky nepal Zend a 


chtél si ji p¥isvojit. Premlouval ji, aby 
mu ji postoupila po dobrém a kdy% se tomu 
otec protivil, chtél ji hrubosti a urputnosti 
donutit. Snasela v’ecko trpélivé anestyskala 
si a kdy% ji Panbih dal dceru a syna, 
hledéla dédictvi zachovati pro tyto. 

Muz tedy hospodatil pro sebe a aby 
mu hodné pribyvalo, skrblil a vielijakymi 
zpusoby k statkim si dopomdhal. ManZelka 
pokdd musila dary a prispévky na starych 
vydirat, odvazel 1 sim a nemohl se doékati, 
az také LuSténice budou jeho. Za Ziva 
mu jich otec neodevzdal, atkoliv na néj 
dost doraézel. On za Ziva ani deeru v 
Lu&ténicich neuéinil pani rikaje, Ze se ne- 
svlete z kabdtu, dokud do hrobu spat 
nepijde. 

Vedral byl smély, i Lusténice mu mély 
prindSeti uZitek, vybiral si tam dichody, 
klidil obili, plenil lesy, a%Z mu to rodiée 
prisné zakazali. At tedy poklady shro- 
maZzduji sami. Viak ony na néj predce 
prejdou a aby jich bylo hodné mnoho, 
brdénil jim a protivil se, kdyZ prilis vy- 
davali. 

Odepfeli mu i to a Ze chtél, aby ho 
spravec Lu&ténicky poslouchal, vyjadrili se, 
ze mu nema co porouéet, 

Nezbyvalo let spokojiti se s Pavincem 
az toho si Vedral vsecken prospéch ne- 
chaval pro sebe. ManZelce a détem neku- 
oval ani Sati, musily si pro né choditi 
do Lu&ténic, éeledinim a délnikim utrhoyal 
na mzdé, s poddanymi se soudil, uredniky 
vyhanél, pro zamek a pro dvir nic ne- 
jednal. t 

Vsecko bralo zkazu, staveni hynula, 
natadi schazelo, vSude panoval nedostatek. - 
Pan myslil jen na sebe, uklddal penize, 
ptjéoval na veliké troky, proddval lidem 
statky, kdyZ mu nemohli zaplatiti. Béda 
bylo tomu, kdo upadl do jeho rukou a v 
celé krajiné ho jmenovali ,lakomec a vy- 
diiduch Pavinecky.“ g 
Pomezny svého zeté jiz nechtél ani vi- 
déti a jen deera a déti k nému prijizdély. 
Pomezna tim vice Ginila dobte, ¢im vie 
zet kazdého utlatoval a deeru jeho, vnuéku 
svou, jmenem Marii, si koneéné vzala k 
sobé, aby ji vychovavala. Syna ji Vedral 
nedal a deeru prestal milovati, Ze ji déd 
a baba méli radi. Cekal na jejich smrt a 
kdyZ otec spiS umrel neZ matka, chtél se 
Lusténic hned zmoeniti. _ 

Nedostal jich. _Byly odkaziny vdové 
a ta je podrzela. OvSem zase na to tlaéil, 
aby i tam se stal pdnem, ale Pomezna vy- 
plnila vili neboZtika muze a nic mu nepo- 
stoupila. Spravec hospodafil jako posud 
a dohlidku vedl pan Sklenka, bratr Pomezné, 
jenZ na blizku mél dilnu na sklo. Vystavil 


— 1038 — 


si ji, kdy% Pomezny Lukténice a Pavinec 
oupil a pomoci jeho a sestry zalozZil si 
zivnost rozsdhlou a vydatnou. Byl svym 
dobrodincim oddan a po smrti Svakrové 
vérné se ujimal opusténé vdovy. 
I tu povolal Bih k sobé. SlySeli jsme, 
co se stalo, kdy% ji odzvonili umirdékem 
a byli jsme v LuSténicich, ne% ji pochovali. 


VII. 


Slayny byl pohteb pani Pomezné. Spra- 
vee ¢iné k nému pfipravy nelitoval nakladu. 
Vidyt ho nenesl sim. Af plati, kdo bude 
dédicem. 

Vedral to a ono mél za zbytetné a 
napominal a nutil, aby se Setrilo, Proé 
objednal tak skvostnou rakev? Skoda ji, 
shnije v hrobé. Toho bilého atlasu v_ ni, 
téch ocelovych kruhti a koSténych ozdob 
na ni také nebylo treba. K emu se kou- 
pilo tolik svitek? Kazdy svitky nemusi 
mit a mohou byti mensi. On nestoji o 
zadnou. Rozddvat je jako na dratku, je 
veliky nerozum a nesmi se na titraty jeho 
pachat. Spravec v niéem neposlechl a proti 
vuli jeho pozval také vic knéZi nez as 
na osadé. On zamluvil i lepSi hudbu, dal 
sluzebnikim pfriSiti» smutek na klobouky 
a na rukdavy, oznamil smrt své pani bliz- 
kym yrehnostem, staral se, aby posledni 
ucta dtstojné se ji prokazala. 

Pani i nepani vazili si hodné nebozky 
au velikém poétu se shromaZdili k jejimu 
pohrbu. PYijelo koédri, Ze ae tolik v 
LuSténicich jesté nikdo nevidél, co% zajisté 
bylo dikazem, Ze vybornost pani Pomezné 
uznavaly i vySSi rodiny. Nebyla od stavu, 
ale byla S$lechetnd, nabozna a dobrotiva. 
Aékoliy se nehodila do jejich spoleénosti 
a ony s ni mnoho neobcovaly, predce je 
jim mild a poctily ji jesté po smrti. 

Sprostého lidu dostavilo se takové mnoz- 
stvi, Ze pro né v zamku nebylo ani mista. 
Pomezna byla prayou matkou svych_ pod- 
danych a to ji ziskalo lasky, jiZ nyni kazdy 
dava na jevo. Komu pomohla v nouzi a 
bidé, ptispéla v nestésti, ulehGila v nemoci, 
odménuje se ji modlitbou, doprovazi ji k 
hrobu a oplakav4 v ni svou nejlepsi pri- 
telkyni. 

Vedral neplakal, ale byl také pritomen 
a se zamraéenou tvari kratel za rakvi. 
ManZelka jeho ukazuje bolest véru uprimnou 
a nejvic truchli dceera jeji Marie. Vidéli 
jsme ji, kdy% babitéka skonala, u vchodu 
do zAmku, kde ji otee potkal. Druha divka 
starsi a vaznéjSi, jiZ potkal na schodech, 
byla jeji uéitelka Pavlina a nyni pri pohtbu 
vede a téSi ji a petuje o matku. 8 nimi 
kraéi strye Sklenka, je opravdu zarmoucen 
a té%ce nese ztratu milé sestry. 


JeSté jeden pdn se nachdzi v jejich 
privodu a sice doktor Stika, pravni zdstupce 


nebozéin. Prijel véera z Prahy a_pftivezl 
s sebou vili jeji posledni, do niz Vedral 


hned ehtél nahlidnouti. OdloZilo se to a% 
po pohtbu a Vedral se zlobil, ze jeSté den 
musi trvati v~nejistoté. Chtél, aby mu 
doktor alespoti v soukromé rozmluyé néco 
svéril, ale tento predstiral, Ze nic nevi a 
ze kdyby védél, nesmi mluvyiti. Nebylo 
moZna vyldkati z ného blizsi podrobnosti a 
Vedral celou noc nespal maje na mysli bu- 
douci dédictvi. 1 mezi pohtbem ho za- 
méstnavalo a rad by byl zkratil svaté 
obkady, aby bez prodleni dédictvi mohl 
nastoupiti. 

Kona se toho priliS mnoho a Vedral 
to ma za zbyteéné. Proé tak pomalu jdou 
a jedou? Mohli by si pospisiti, aby se 
nezdalo, jakoby lezli. K Gemu se slouzi 
tolik m&8i svatych? Bylo by dost na jedné 
a tak nazvand andélska nejvic prekdzZi, 
prodluzujic poboznost a%Z pres poledne. A 
co je do toho prilisného modleni? Vise mu 
trva naramné dlouho. Libera, Salve, Bah 
vi co jeSté zpivaji a rikaji knéZi i kantori 
a on se nemtizZe dotkati Zidného konce. 
Diva se kazdou chvili na hodinky, éas 
utikd, ale po slaynosti jesté neni. Styska 
se mu a kdyby dusi jeho nevypliovaly 
Lu&sténice, snad by to ani nevydrZel. Po- 
cita, jaky davaji uzitek a mnoho-li bohat- 
stvi v nich je na hotovosti, v duchu pro- 
hlizi si dvory, chodi po polich a lesich, 
vse obraci na penize. Nez zajde slunce, 
bude tady pdnem a pomsti se tém, co ho 
odstrkovali asi ho nevazili. Strye Sklenka 
jiz zde nebude miti co délat. Sprdvec 
obdrzi vypovéd. Aby jiz nikdo nemohl 
odnaset, skryvat a Sidit, zistane zde a cela 
rodina se za nim hned pfistéhuje. 

Nemize se tici, Zeby Sklenka a sprda- 
vec pozornost svou jen sluzbam Bozim byli 
vénoyali. Nikoliv. Sklenka hadal, doutal, 
tésil se, Ze na néj} nebozka sestra neza- 
pomnéla a mezi tim modlil se za ni a po- 
roucel ji Bohu. Sprdvec byl nepokojny, 
oko jeho éasto zalitlo k Vedralovi a jakousi 
nepratelskou radost a Skodolibost prozra- 
zovalo. Tajné zaméry a umysly, jez kutil, 
nedaly mu obirati se s vétnosti. Zajimal 
ho éasny prospéch a zisk a Zadost, aby v 
Lu&ténicich neprisel o vlddu a nedostal se 
pod moc Vedralovu, pohltila i v kostele 
vsecky jeho myslenky. Snad mél na své- 
domi viny a bojoval proti nim, aby mu 
mir nerusily. Snad mu na srdci vie ne&% 
modlitba leZela zvédayost, jak se odpoledne 
osud jeho rozhodne. 

Adyokat Stika si byl jist, Ze ho ne- 
potka nic nemilého a tyar jeho byla lho- 


— 104 — 


stejnd jako obyéejné. Choval se, jakoby 
ho sem jen za svédka byli povolali a aékoliv 
v nitem nechybil proti slusnosti, predce 
také nedokdzal Zadné horlivosti ve vite. 

Opravdu pohnuté a nabozné byly Zen- 
ské. Pani Vedralova plakala o matku, Ze 
div v slzach se nerozplynula. Nikdo ji ne- 
miloval jako tato. Nyni je opuSténa. Déti 
jsou nedospélé a nemohou se ji zastati: 
Strye md na starosti sebe a své as Ve- 
dralem si odporuje. 

JiZ mnoho zkusila a vytrpéla. Muz si 
ji nevazi, s ni jednd nelaskavé, ji hani a 
tupi, k ni je neSetrny i pred détmi a slu- 
zebnymi, ji nedavaé na potreby. Jen matka 
ji pomahala, rozuméla a jen té si chtéla a 
mohla postesknout. Jinému ona neZaluje a 
si nenarika, nybrZ snaSi ti8e natisky, za- 
vird bol v srdci a mléi, volné tvrdému 
muzZi se podrobujic. Zavisi nyni zcela od 
ného a bude ji jeSté vic souzit, nestane-li 
se, co Zidd a co si preje. Je ji smutno a 
uzko. S matkou ztratila vSecku podporu a 
utéchu. Bah ji vzal k sobé. Budou télo jeji 
klasti do hrobu. 

Jiz k tomu prislo. Pani na Lusténicich 
maji svou zvlastni kryptu a do té spou- 
8téj}i neboZku Pomeznou. Deera litosti je 
skoro bez sebe, nemiiZe ani vydechnouti, 
bledla, chvéla se, aZ opravdu mdlobam 
podlehla. Klesla k zemi a musili ji kYisiti. 
I muZ priskoéil a pomoci svou ji prispival. 

Co to déld, naé ten povyk, kde se v 
ni vzaly city, jichZ u ni nikdo nehledal? 

V skutku se tomu podivili viickni pfri- 
tomni a Vedral se ji v duchu posmiva, ne- 
moha pochopiti, co zptisobilo neobyéejnou 
jeji rozéilenost. Ze starad umiela, je pro né 
8tésti. On dlouho éekal na jeji smrt. Vétné 
zde Ziti nemohla. 

Skoro by se zlobil, Ze manZelka tak 
tuze o ni truchli a jesté vic ho popuzuje, 
ze i dcera velikou bolest ddva na jevo. 

Marie babiéce vic byla zvykla neédli 
matce a tak si potina, jakoby bez ni Zivot 
ji. ani netéil. Byla jeji mildéek, md po 
ni mnohé pamatky, co vi a.umi, od ni po- 
chazi. Ze poznala Pana Boha a nauéila se 
milovati Spasitele, jest jeji zisluha, a Ze v 
srdci lasku chova k bliznim, té% ona slovy 
a priklady svymi zpisobila. 

Vsak to ji odvratilo od otce. Vidouce, 
ze pohrda naboZenstvim a virou, prestala 
si ho vaziti a tim vice v jedndni svém 
vuli BoZi se fidila, tim vice chladnost a 
vlaznost jeho v plnéni svatych zdkon&i se 
ji stdvala patrnou. Ctila a poslouchala ho, 
ze to Bih poruéil ve svém prikazani. Ba- 
bitka ji k tomu také vedla, ji to za po- 
vinnost uklddala a matka ji slow#i za vzor, 
jak md& a musi byti otci svému poddana. 


Uéitelka Pavlina Marii zajisté nekazila, 
nybr% vychovavala ji za ktesfanku, vzadé- 
lavajic jeji rozum a uSlechtujic jeji srdce. 
Je také na pohtbu, jak jsme jiz podotkli, 
a staré se o Marii i o ubohou matku. Od- 


jela s ni domi, kdyz procitla ze mdlob a 


Marii odevzdala staré Alzbété, vérné sluz- 
ce neboztin’, aby u ni vytrvala v kostele, 
aZ bude po pohrbu. (Pokraéovani.) 


Dopisy. 


Z Budéovic 1. brezna 1865. 
(Porady duchovenské r. 1864.) 

Porady knéZské v jednotlivych vika- 
riatech Gili konference pastoralni jsou u 
nis jiz od r. 1858 zavedeny a synodou 
diecésni opét schvdleny a porugeny. Divim 
se tomu velice, ze tak malo o prospéchu 
téchto porad se u verejnost podava, kdeZto 
by zajisté mnohé véc toho zasluhovala a 
leckterad otazka pti konferenci navrzena 
snadnéjsiho rozreSeni dosla. — Domnivam 
se tedy, Ze étendrim ,,Blahovésta“ milou 
sluzbu prokazi struénym prehledem toho, 
co na’ nejdist. p. biskup o prospéchu 
pastoralnich konferenci r. 1864 ve svém 
ordinariatnim listu duchovenstvu znamo Cini. 
Paéni vikdrové zaslali k Ordinariatu 85 pi- 
semnich praci, obsahujicich odpovédi du- 
chovenstva na tri od nejd. p. biskupa predlo- 
zené otazky: a) Jakého nahledu jest kon- 
ference vzhledem obsazovdnt far; b) Ja- 
kého nahledu jest konference vzhledem na 
spravu ctrkevniho jméni; ce) O ucté nejsy. 
Suatosti oltaint (na zakladé predpisu sy- 
nody diecésni). Nejdtst. p. biskup vyslo- 
vuje svou spokojenost s vétsi ¢asti zaslanych 
praci, pak odpovida sam na nékteré otazky 
a prdni pri konferencich projevend: 1) Zdaz 
pri odpolednich sluzbach BoZich pred udé- 
lenim poZehnani s nejsy. Svatosti se ma 
modlitba ,Deus qui nobis“ s versikem fi- 
kati latinsky, aé pred litaniemi taz modlitba 
byla konana v jazyku materském. Odpoveéd: 
Ano; nebo tak narizuje synoda diecésni v 
éasti ,,o0 ucté vel. Svatosti* a v pripojené 
instrukci. — 2) Zdaz o slavnosti Boztho 
Téla ma pri slayném privodu byti monstrance 
s nejsv. Syatosti bilym rouchem zahalena? 
Odpovéd: Nikoli. — 3.) Majili se suffragia 
(modlitby) pri m&i sv. konati pred nebo po 
vystaveni velebné Svatosti? Odpovéd: Po 
poslednim evangeliu se prosby a primluvy 
tyto ohlasi, natéeZ se vystavi vel. Svyatost ; 
mezitim lid zpiva piseli, po té knéz se 
,Otéendse“ pomodli, versik a modlitbu ,,de 
Sanctissimo“ latinsky odiika a udéli poze- 
hndni. — 4.) Zdaz% nemangelské matky maji 
byti uvadény ? Otazku tu predloZili néktek 
knéZi proto, Ze na synodé naki diecésni se 


— 105 — 


o této véci nerokovalo, a tudiZ se domni- 
vali, Ze se mohou davné praxe pridrZeti. 
Nejdist. p. biskup vyvadi Mrazdého Z po- 
chybnosti, tka, Ze synoda provincialni je v 
diecési fadné prohlasena a tudizZ plnou plat- 
most maji vSecka jeji ustanoveni. Za tou 
priginou p. biskup narizuje, aby kazdy knéz 
svédomité zachovaval dekret snému provin- 
cialniho na str. 122: ,Mulieres, quae ex 
illegitimo“ atd. Pri tom p. biskup odpo- 
rouci duchovenstvu, aby toto ustanoveni 
provincialni synody véricimu lidu oznamili 
a vysvétlili asi v ten zptsob, jak se toho 
mohou doéisti v ,Blahovéstu 1864. disle 21. 
str. 329. (v dopisu o Kolinské vikariatni 
konferenci). — 5.) K prani z mnohych stran 
projevenému, aby novy ritual tili Agenda 
vydana byla, vyslovuje p. biskup nadéji, 
Ze as ve dvou letech prani to bude vyplnéno. 
6.) K Zadosti nékterych knézi, aby o hodu 
vanotnim, velikonoénim, Svatodusnim a o 
pouti sméli pri m&i sv. vystaviti vel. Svatost, 
p. biskup na zakladé obou synod dava za- 
pornou odpovéd. 7.) JelikoZ po tmrti knézi 
knihouny jich Easto za maly peniz se vy- 
- hazuji, neb do nepovolanych rukou se do- 
stavaji, vysloveno jest prani, aby knézZi v 
zavéti odkazovali knihoyny své bohoslovetim, 
ktefi téhoz roku tkadu knéZského dojiti 
maji. K tomuto prani p. biskup z toho 
srdce pritakuje. — Ku konci predklada 
otadzky konferenéni pro tento rok a sice: 
a) Z jakych divodi sluSi schvalovati kd- 
zant dle porddku katechismu? 6) Kterak 
by pastyt duchovni mohl a mél se opfiti 
Skodlivému, vite a Cirkvi nepriznivemu 
vlivu tisku ve své osadé? ¢) Nepozornost a 
neznalost rubrik byva pri¢inou nékterych 
zvlaStnosti pri slouZeni mSe sy.; které z 
nich jsou nejobecnéjsi? ot 


Z Dolnt Krée, dne 26. imora 1865. 

(Instalace vy Michli, jednota sy.-Vitska, maskary, détsky bal.) 

Nedavno radovali jsme se z prichodu 
nového p. fardte Fr. Esky, a dnes opét z 
jeho slavné instalace. O desaté hodiné pred 
polednem zavital v Michli veledtstojny p. 
vikar sttidnictvi Proseckého J. Konopa, a 
vice jinych knézi k té slaynosti pozvanych. 
Po obradech instalaénich mél p. vikar kras- 
nou a dojimayou feé k ndm osadniktim, 
hojné shromaZdénym. Pak slouzZil zpivanou 
msi sy. nd8 p. fardr pri Getné asistenci. 
Byla to krdsné svatba duchovniho pastyre 
s osadou, a zistane u nds v blahé pamatce. 
— Tyto dni dostal jsem roénik jednoty sv.- 
Vitské, v kterémZ je zaznamendno mnoho 
velezaslouzilych muzi péci majicich o do- 
stavéni metropolitniho chramu Pané, mezi 
nimiz velebné duchovenstvo valné jest za- 
stoupeno, co% mnozi nevédi neb védéti ne- 


chtéji, jak jsem se pkesvédtil. Nebot kdyz 
unas jeden pan co jednatel Jednoty pri- 
Je sbiral, na jednom misté odbyt byl 
slovy: ,At daji knéZi, maji penéz dost! 
Pravda, nae vesnitka je chudd, ale vy- 
skytneli se néjakdé treba daremnd zdbava, 
tu. mnohy nelituje posledniho halite, jehoz 
sobé tézce vydéla, bytby zitra pro syou 
rodinu nemél na vyZivu. Podobné se tyto 
dni starala mnoh& matka, by dcera jeji 
dobre uctila ma&karadky; zde jeSté panuje 
ten obyéej, Ze posledni dni masopustni od- 
rostli hoSi y ma&Skary pfestrojeni chatrée 
vytloukaji a sebrané penize pak prohyfi. 
Nezavidim nikomu zabavy a veseli, jsem 
také rad vesel; ale pri tomhle bylo by 
opravy potrebi, neb se tim Skolni mlddez% 
ndramné kazi; dlouho byva pak slySet mezi 
détmi hrubé vtipy a Sprymy maskar. — 
Pravé ¢tuv,,Blah.“ o détském bale; a hle, 
u nds také bude détsky bal v hospodé, o 
éemz% ani p. farat ani p. uditel nevi; neb 
ade viastniSkoly nemame. A. M., zahradnik, 


Od Vysoké dne 26. énora 1865. 

- (Opét slovo o Skolnim patronatu.) 

ysestnact rok jsme pracovali o Skolu, 
nez jsme ji dosahli,“ pravil ondyno stryéek 
Vacula k voliéim okresniho zastupitelstva, 
chtéje tim na srozuménou dati, kteraké za- 
sluhy ma o blaho obecni, a Ze tedy ne- 
pochybi, jestlize ho nastavajici volbou do 
okresniho vyboru povolaji: aby i tu “po- 
dobné o blaho obci peéoval jako doma. 
Pri slové ,8kola“ vSedni rozum pomyéli 
jen na Skolni staveni, nestaraje se o yni- 
tini usporddanost a dal8i podminky %kol- 
niho zdaru, jako jsou: dostateéné opatreni 
a primérené nasi dobé vadéldni utitelstva, 
se strany pak priskolenych pyikladna pil- 
nost v posildni ditek do Skoly, chvalitebna 
mraynost a nalezité vzdélani Zaki, ab 
snad po vyjiti ze Skoly neodhodili ihned 
kaZdou knihu a nehrozili se i toho nejmen- 
Siho vyddni na Skolni knihovnu, na kte- 
rou by se v obecnich hromadach dokonce ne- 
mélo zapominati, tak jako se nezapomind 
na mimoradna vydani, 44dnému nepovédo- 
ma. Kde neni kniha v oblibé, tam panuje 
chvileény rozmar.a karban. Na to nas stry- 
éek neprisel, jemu dosti na tom, kdyzZ jen 
jakés takés Skolni staveni maji, treba 
Skolni plat exekuci se vymahal a uéitel k 
odyraceni nouze a bidy troubou po krémach 
vezdejsiho chleba se dovoldval. Ze pti tom 
jeho laska ku Skole trpi a Gasto pri té 
nejlepsi vali ani o vzdélani sebe ani svych 
Ziki nedba, jest na biledni. Jemu neni pak 
Skola peélivou mati¢kou, ale skoupou ma- 
cechou, od které on vSecko jen vydirati 
musi a pro skoupost tu sdm skoupym se 


— 106 — 


stava. Sotva Ze se roznesla povést 0 novém 
%kolnim patronatu, uz bylo také slySeti, Ze 


tu a tam blahosklonné uéiteli se oznamuje, 


ze téch byvalych patok (zadni pivo), které 
posud dostdval, aneb diivi vice nedostane. 
Ubohy uéitel vzpomnél sobé na staré pri- 
slovi: _Kde nemiZe8 preskotiti, podlez — 
a hledél ho pouziti. Zaéal tedy prosit a 
prosil, az obdr%el polo-smutnou a_polo- 
veselou odpovéd, Ze séh diivi dostane. To 
se stalo. Ale co potom? Snad si budou déti 
zas polinka nosit do Skoly jako za staro- 
dayna, at budou-li musit v zimé také do 
Skoly chodit. Ci ma se ozndmit, Ze se skola 
zimniho éasu zavre? Takové ozndmeni mo- 
hloby nékde v teple odpoéivat a% do jara, 
a pak nebude diivi zapotrebi. Jsou v tom 
veliké nesndze. Nez méjme doufant, Ze 
Skolni vyborové takovymto nesnazim vzni- 
kat nedaji a proto s praktickym vykladem 
nového $kolniho patronatu jeSté poseékame. 
Zatim slySme, co si ti a jini Septaji: ,,mél 
pry se dosavadni patron Skoly z povinnych 
davek ke Skole vykoupiti; a proé pry si 
pani kostelni patronat podrzeli? ten pry 
jim nese uzitek, a Skoly, Ze jim Zddncho 
uzitku nenesla, se zbavili.““ Takové a po- 
dobné ‘¢eti jest slySeti a tézko proti jim 
diivody stavéti. Protez o nich pro tu 
chvili pomltim, zvlasté proto, Ze tém, jichZto 
by se tykaly, listy tyto ani do rukou ne- 
prijdou, neb panuje-u mnohych jesté. ten 
zpozdily nahled, ze naboZenské éasopisy 
jsou jen pro knéze. IscNue Di 


Ze Mena, 4. brezna 1865. 


(Neslusny konec masopustu.) 


Konec masopustu slavi se leckdes po 
venkoyé nad obyéej hluéné, ale nevim, zda- 
li té%Z distojnosti obéanské, prayému pokro- 
ku, sluSnosti a mravopoéestnosti primérené. 
Nam alespoi vidi se byti naprotiv vaznosti 
obéant, pravidlim vychovatelskym a kre- 
sfanskému duchu i sluSnosti, kdyz se rodi- 
tové pred détmi svymi, obéané pred svou 
mladezi v larvy odivaji a pitvoreji. Coz 
ale, kdyZ s takovymi natvarkami, jak se 
v masopusté, obzvlasté na konci jeho tu a 
tam déje, pouliéné sSa’ky tropice vSem li- 
dem i mlddeZi na posméch se vydayaji, 
kdy% na rozlouéenou s bachusem verejny 
pruvod maskarni s ohonem veSkeré mla- 
deze vykonavaji a pri tom z osobnich na- 
rdzek, pkézdivek a k¥ehkosti vice méné 
znamych a béZnych poboZnost litanii o Bo- 
Zich Svatych napodobnuji a odrikavaji, tak 
sice, Ze se mezi divaky pravym jménem 
jejich ozyvaji? — My v tom nemizeme 
vidéti leé urdzky osob, lehkovazeni sebe, 
jinych a krestanskych pobog%nosti a pohor- 
Seni mladeze. Ci jakou vazZnost mize tato 


ku svym rodiéim neb obéanim takovym 
miti? K éemu dobrému pak se takovymi 
blaznovskymi vystupy a tlachaninami po- 
vzbuzuje? Jaké asi vznikaji upominky v 
uéastnicich takového zlotddu pak pyri po- 
boZnosti litanit krestanskych? Davame tyto 
ohyzdné zbytky neSvari a blaznovstvi po- 
hanskych vsem vychovatelim, rodiétim a 
spravam obecnim na povazeni, zalezili jim 
néco na duistojnosti obéanské, na prayém 
pokroku, na zdarné mladeZi, na blahu obec- 
nim, na budoucnosti. Zdadt se, jakoby utu- 
chlé ne&vdry tyto tu a tam znovu chtély 
o”ivnouti. Neprali bychom takového ovoce 
samospravé obecni. Nebylby to zajisté zad- 
ny pokrok k lepSimu. Vedouli se tu a tam 
narky na rozpustilost mlddeze nyni, pakby 
se v kratce vedly jesté vétsi. Myslime, Ze 
kazdy nepredpojatec dislednost tuto na- 
hlidne a kaZdy pritel pokroku k odstranéni 
zloradu onoho ptsobiti bude, jak v kazdém 
pokroéilejsim mésté jiz se stalo. ” 


@ Beéesece o hromnictch 1865. (Opozdéno.) 
(Ucta Marianska, nova socha.) 

Jedna z prednich vlastnosti, kterymiz 
vynika obyvatelstvo Rimské, jest obzvlastni 
duvéra spojena s Zivou uctou k Rodiéce 
Bozi, kterouZ nazyvaji ,La gran Madre di 
Dio Maria Santissima“ (velk&4 Matka BojZi 
Maria nejsvétéjsi.) Cetnymi chramy, jez v 
tomto hlavnim mésté kresfanského syéta 
jsou Ji ke cti vystaveny, se zvétiuji ty 
mnohé zazraky, jeZ na jeji primluvu se 
staly, ty modlitby, jicht vyslySeni Ona vy- 
peel ty milosti, jez skrze jeji ruce Bth 
idem udélil. Ano jakoby ty mnohé chra- 
my jesté nepostaéovaly oné veliké ucté, jiz 
Rimané k Marii Panné chovaji, postavili 
na kazdém namésti, na ka%dém rohu ulice, 
v kazdém kouté obrazy blahoslavené Panny, 
tak ze kazdého cizince tato velika Rimantv 
zboznost k Marii mile dojima a prekvapuje. 
Slechtic Alessandro Rufini r. 1853 vydal 
dilo pod nazvem: ,,Indicazione delle ima- 
gini di Maria Santissima collocate sulle 
mura esterne di taluni edifici dell’ alma 
citta di Roma“ ve 2 dilech, kdeZ vypisuje 
1421 takovychto obrazii Marianskych, a 
1318 obrazti jinych Svatych. Kazdé noci 
pred témito obrazy hori 1067 lamp. Kdo 
viak seéte ty lampy, jez vneti v_ pribyt- 
cich Gasto dnem i noci hori ke cti Marie 
Panny? Zajisté jich jest skoro tolik, co se 
krestanskych rodin v Rimé nalezé. P¥ijdeli 
zde Glovék do kramu, v némz% se nenachazi 
obraz Marie Panny, tedy gs jistotou vi, Ze 
mu treba se na pozoru miti, jeSto stoji v 
kramé Zidovském! Od prohlégeni dogmatu 
o neposkvrnéném Poéeti Marie Panny vzrostl 
pocet obrazti téch, a mnohé staré a zapo- 


— 107 — 


menuté obrazy byly znovu ozdobeny. Na 
zeynéjsi zdi naSeho chramu (all’ Anima) se 
jindy nalezala socha Marianské na tém% 
misté, kde se uvnitt vel. Svdtost precho- 
viva. Bylat vsak socha ta velmi seélé. Tu 
se nabidnul sochar Schépf 2 Némecka ro- 
dily, Ze zhotovi novou sochu z mramoru, 
kteréZto nabidnuti vdétné bylo prijato. Kdyz 
poctivy umélee byl dokonéil svou_praci, 
poctil ho Ludvik, kral Bavorsky ndvétévou 
svou v dilné, a nova prace Schiépfova tak 
se krali zalibila, Ze se uvolil nejen umélci 
samému odméniti, nybrZ i zaplatiti utraty 
za mramor a praci délniktv, coz by jinak 
»yAnima“ byla musila zapraviti (aspon 700 
—800 zl.). Dne&ni slaynost Marianska byla 
uréena k tomu, aby se noya tato socha 
slayné odhalila. Ky J, 


V Ostii 16. uinora 1865. 
(Vylet z Rima do Ostie.) 

V. srpnu 1861 poéal v Rimé vychazeti 
éasopis pod ndzvem: Le Scienze e le arti 
sotto il Pontificato di Pio 1X.“, kteryz vzdy 
na jednom archu, opatteném dvéma ryti- 
nami, poddava ditkazy o té péti, jakouzZ 
Pius ix, ma o péstovani véd i uméni. V 
poslednim Gisle doéetl jsem se v tomto 
éasopise nékterych zprdv o kopaninach v 
Ostti; coz mne k tomu primélo, abych se 

o dayném prani svém na toto misto ode- 
fel: Den byl jasny, jako za této deStivé 
zimy méalokdy byva, an jsem v prtivodu 
nékolika pratel v otevrenem vetturino bra- 
nou s. Paolo vyjizdél. Za basilikou Ostien- 
skou, kterdZ v sobé chovad hrob sv. Pavla, 
dali jsme se na pravo podle Tibery po 
levém brehu ieky této; jeli jsme skrz 
Campagnu; v levo patrili jsme na nepre- 
hlednou fadu pahrbku, z nich nam nékteré 
prejeti bylo; z toho jsem poznal, ze Cam- 
pagna Romana neni lola planina, aé ovSem 
zdaleka na pr. kdyz se kdo s kopule chra- 
mu sy. Petrského na ni divd, pahrbky tyto 
zcela se ztrdceji. Na nékolika mistech 
vidéli jsme jesté poztistatky staré cesty 
»via Ostiensis’ s peynou dlazbou z doby 
starych Rimani pochazejici; nova silnice 
by leckde méla opravy zapotiebi. Na celé 
cesté také neni ani jediného mista, jez by 
se vesnici mohlo nazvati; jednotliva toliko 
staveni hospoddiskd, _,, Tenuta“ nazvana, 
jsme spatiili ; bliz jednoho staveni takového 
stala kaple ; isla jsme u ni rolnika, jenzZ 
na otazku: jak se misto to jmenuje, ndm 
dal za odpovéd: ,,Un nome cattivo, ma la 
gente buona, si chiama: Malafede (jméno 
je Spatné, ale lidé dobti; nazyvd se: Ne- 
vérnost*). Pri téch slovech mina mys! pri- 
padlo jiné misto, jedno z nejlidnaté)Sich 
mést Italie, kteréZ po praotcich zdédilo 


jJméno krdsné, upominajici na rozkvét ves- 

kerych ctnosti, které% ale pred kratkym 
OST, Kt¢ P 

éasem dovrisilo nevérnost svou k prayomoc- 


| nému panoviku svému (Florenc). Malo lidi 


je v Campagné, tim vice vSak dobytka; 
velika stida ovci, krav i koni se tu pasla, 
a jen ziidka se pri nich objevil pastyt na 
koni sedici. Na lukdch bylo jeSté pusto, 
nebo zima u nds neddyno tak byla velika, 
ze se na vodé ve prikopech i slaba ttidf 
ledu usadila. Nicméné role vy Campagné 
jiz se zelenaly. Nedaleko Ostie jeli jsme 
lesem, as pil hodiny dlouhym, odkudzZ se 
zvét vSelikého druhu do Rima _ pfrindsi, 
Opétované vystrely z ruénic nam zvéstovaly, 
ze myslivei neleni, a skuteéné jsme na 
zpatecéni cesté uvidéli vynos jich lovu, dvé 
divoké sviné, z nichz kazdd asi dva cent- 
nyre vazila. Za libru tohoto chutného masa 
plati se v Rimé 25 kr. r. ¢ Nejvie v lese 
tom bylo dubi, mimo to i stroma korko- 
vych; nékteré stromy nemély Z4dnych list 
a prec se utéSené zelenaly; zelenim timto 
priodél je brectan, jenz po vétvich vzhtru 
se pne. Rozsahle Sat hA jez se lesem 
tim tihnou a obzvlasté letniho G¢asu celé 
vukoli otravuji, pochazeji z vody morské, 
kteraz ze spod blizkého brehu morského 
do zemé yvnika. Nedaleko Ostie prestava 
les, ale tim vice rozkladd se tu moéalt, na 
jejich% pokraji jsme spatrili étvero vysokych 
pyramid bélavé barvy; pyramidy ty netr- 
vaji ale tak dlouho, jako pyramidy egypt- 
ské; nejsouf tyto pyramidy bliz Ostie z 
kamene, nybrz ze soli, jenZ se z modéali 
pomoci stroji vyrabi zvlast v leté, kdyz 
voda horkem sluneénim v paru jsouc pro- 
ménéna odchazi a stl zistavuje. Pred né- 
kolika tydny byly tyto pyramidy mnohem 
vétsi, ubylo jich ale nasledkem neobyéej- 
nych de8ti letoSni zimy: z té pritiny budou 
opatteny nyni strechami; nad jednou z 
nich uZ jsme uzieli takovyto deStnik z 
éervenych cihel. Za 2'/, hod. dojeli jsme 
z Rima do Ostie. Jindy byla Ostia za- 
menitym méstem obchodnim, Citajic asi 
80.000 obyvateli. Sem privazeli na ohrom- 
nych lodich Rimané nes¢isIné poklady z 
vychodu; srdce kresfana vSak okreje na 
tomto misté z té pritiny, Ze zde pristali 
vitézové nad pohanskym Rimem, sy. apo- 
Stolové Petr a Pavel, a muéenici, jako sy. 
Igndcius a jini, okovy sice spoutani, ale 
rece mnohem mocnéjsi neZ celé lodstvo 
ne aie je% tak Gasto k podmanéni dale- 
kych zemi odtud vypravili Rimané. Ny- 
néjsi Ostia vyhlizi asi tak jako néktery 
pansky dvoree v Cechach. Je tu véak 
doposud chréim a pri ném fardr, jen% se 
nazyva ,,arciprete* (arciknéz), kteryZto titul 
v Italii tak zhusta se nachazi, Ze lid kaz- 


— 108 — 


dému knézi tak ¥ikd, kdeZto v méstech 
Italskych kazdého ciziho knéze nazyvaji 
,Canonico* (kanoynikem). Za starsich dob 
sidlil v Ostii biskup, jen% byl spolu také 
kardinalem , a toto suburbikarni biskupstvi 
trvé podnes a jest po Rimském prvni bis- 
kupstvi ve svété; biskupem Ostienskym 
se stava vady dékan kollegia kardinal- 
ského. — V krdsném chrdémé zdejsim nej- 
vic se mi libila kaple, kdez ditive odpoéi- 
valo télo svaté Moniky, matky sv. Augu- 
stina; pozdéji bylo télo jeji preneSeno do 
hlavniho chramu feholnikt Augustianii v 
Rimé. Takét zde ukazuji pribytek, kdez 
sv. Monika bydlela; jet ale velmi zane- 
dbany, aé by zajisté sluSelo je} v kapli pre- 
méniti. V kastellu, v slohu stredovékém 
vystaveném zdrZuje se nynias 60 trestanct, 
z nichZ Zddny neni na dele neZ na ptl roku 
odsouzen; témto trestanctim nevede se tak 
zle, jak by si mnohy myslel, jenZ Gastéji 
svétskou vladu zdejsi tupiti slysel. Nejsout 
dnem a noci sméstndni v uzkych jizbach, 
nybrZ vykopavaji pamatnosti nékdejsiho 
mésta Ostie. Za tuto snadnou praci kazdy 
mimo stravu dostava denniho platu as 20 kr. 
r. & Jsou pak trestanci tito pod svétskou 
dohlidkou, kdeZto v Rimé samém nékteré 
trestnice stoji pod spravou osob reholnich. 
— Z nynéjsi Ostie kraéeli jsme do byvalé 
as '/, hod. vzddlené. Po obou stranach 
cesty stoji muoho starobylych nahrobkt. 
V kamenné dlaZbé posud Ize koleje vozové 
‘rozeznati; téZ zbytky brany ,porta Ro- 
mana.“ Poztistalé zbytky z domtiv nejsou 
tak vysoké jako v Pompeji; jinak ale se 
i tu nachazi mnozstvi vzdcnych starozit- 
nosti, mnoho soch a pidy mosaikové bylo 
odtud do musea Vatikanského odvezeno. V 
Ostii samé stoji ,,piscina,“ vodarna s pre- 
krasnymi malbami ve fresko; teplé ldzné, 
do nichz% hlinénymi trubami z podzemskych 
»Calefactorii“ (peci) para do horejSich kom- 
nat vystupovala; chram Mithrastv s oltatem 
obétnim uplné zachovalym. Nade viecko 
vynikaji ohromné tii zdé pozistalé z chramu 
Jovisova, jen% byl cely oblozen bilym mra- 
morem a jejZ plavei zdaleka jiz mohli ro- 
. weznati; na zemi leZi posud nékolik kusi 
tohoto prekrasncho mramoru. Jsou zde také 
zvlastni nddoby, ,,vettine“ nazvané, v Sesti 
radach Sestero ohromnych dzbant hlinénych, 
v pisku postavenych; jsouce vespod &pi- 
éaté nemohly by mimo pisek stati; jsou 
nyni piskem naplnéné; k jakému wéelu 
drive slouzily, nikdo nevi, snad v nich by- 
val olej, snad obili; na vrehnim pokraji 
kaZdého dzbdénu jsou vyryta jakdsi Cisla, 
ktera%Z snad naznaéovala, mnoholi se do 
kazdé nddoby vejde. Kopani starozZitnosti 
neni zde tak obtizné jako v Herkuldnum, 


nemusit se tu odstranovati lava, nybrZ jen 
lehky pisek podobné jako v Pompeji; jet 
zdejsi pisek neobyéejné Gerveny, téZ né- 
které kusy mramoru jsou Gervené, coz po- 
vazuji mnozi za dikaz, Ze = zkaze mésta 
vy 5. stoleti také ohei spolu pisobil. Ze 
pak Ostia po tomto nestésti se nikdy vice 
nepovznesla, stalo se thlavné tim, Ze more 
poustoupilo zpét, zanechavsi naplavu z8irti 
jedné hodiny, kteradz Ostii od more déli, 
kdeZzto drive mésto pri samém brehu mof- 
ském leZelo. Zaplaveni pristavu uddlo se 
jiz za Sasu starych Rimant; natez% oni jedno 
rameno Tibery obratili severné nad Ostii 
k mofi, tak Ze od téch dob Tibera tu, kde 
do more vtéka, tvori ¢tverhranny ostrog, 
1'/, hod. zdéli a 1 hod. ziti. Zanechavée po- 
voz v Ostii dali jsme se od starce privoz- 
nika v kocdbce dopraviti na ostrov; nazy- 
va se Isola sacra (ostrov svaty), nebot 
opravdu chovaé v sobé posvatnou pamat- 
nost, jef to studné, do niz vhozen byl bi- 
skup Portuensky sv. Hippolytus, a byvalo 
tu pred ¢asy poutniki jako nyni v Loreté 
byvaé. Ted jen skrovny chram zde stoji; 
nicméné jednou do roka, v den sy. Hippo- 
lyta se na ostrové kond velka slavnost. 
Z Rima totiz prijizdi kardinal-biskup Por- 
tuensky a konas ostatky téhoz svétce slavny 
privod po mosté, jenz se k tomu cili po- 
moci dvou parolodi improvisuje. Svétskym 
patronem ostrova jest jakysi kupec z Ci- 
vitavecchie, jenz tu ma svého Safdte. Co 
ochrance proti hovézimu dobytku po obou 
strandch cesty se pasoucimu a pri pohledu 
na na8 dlouhy Sat ponékud roztilenému, 
doprovazel nas komimo tento Safar. Hlay- 
nim a takika jedinym pozitkem ostrova 
jest vyborné seno, jeZ ve vysokych sto- 
hach nahromadéné po rtznu_ lezZelo; o 
kilndch nikde ani stopy nebylo vidéti. Z 
ostrova dostali jsme se po lodnim mosté 
pres rameno Tibery do méstetka Fiumicino, 
kdeZ jsme poobédvali. Skoda jen, Ze jsme 
se neridili dle ptikladu slovitného cesto- 
vatele, jenz mival ten chvalitebny obyéej, 
ze od kazdého hospodského pozddal uéet 
pisemni a v ném viecky véci do podrobna 
udané, s tim doloZenim, Ze to musi vSecko 
obSirné vypsati ve své priruéni knize pro 
cestujici, kterou% brzy tiskem vydati hodla. 
Nasledkem toho kazdy hospodsky pry mu 
podal uéet ndramné skrovny, bhavale se, 
aby ta nova kniha neodstrasila pocestnych 
od jeho hospody. Zajisté bych i ja stej- 
ného cile byl doSet, kdybych byl nageho 
hostinského timto dopisem zastraxil; Ze 
jsem to neuéinil, musili jsme své ,macca- 
roni* draze zaplatiti. 

Nové sily nabyvie, vstoupili jsme na 
blizky kastell, kdez nas prekvapila utéSend 


— 109 — 


vyhlidka. Doposud jsme mofe ani nevidéli, 
tu vSak najednou asi tisic krokfii od nds 
rozkladala se neprehledna planina’ mo¥ska 
re zraky nagimi. Od Civitavecchie a% do 

eapolitanska bylo nam Ize sledovati drahu 
lodi mofskych, pevnina pak na zptsob po- 
lokruhu y rozsahlém pohofi se tdéhne da- 
leko za Rimem volny obzor oku poskytu- 
jic. Nedaleko brehu spustila velika parolod 
pravé pribyvsi kotvice své, bylat to korveta 
sv. Otce, nejvétSi lod valeéna v celém pa- 
peZském hamofrnictvu; nachazif se obyéejné 
ona korveta v pristavu Civitavecchie. Jed- 
nou za mésic objizdi celé pobrezi statu cir- 
keyniho. DneSni cesta korvety byla krom- 
our vein’ a zavdala pritinu k povésti, Ze 
sy. Otee chce hledati na ostrové Malté 
utocisté pred svymi neprately. Pomoci do- 
brého dalekohledu ashi jsme pozorovati 
ve, co se na lodi déje. Posddka. kastellu, 
kdeZ jsme se:nalezali, zdlezi z nékolika 
délostreleti; nahote stala dvé déla, z kte- 
rych vSak dayno jiZ nebylo vystreleno, snad 
ani jednou od tri let, kdyzZto pape% krajinu 
zdejsi navstivil. Mimo déla bylo tu nékolik 
hmozdirt, jejichZ vysttely slouzi co signa- 
ly ndmofniktm. Kazdodenné u veter vy- 
tahne se svitilna, kter4z% plavefiim za zna- 
meni slouzi. Cely stroj podoba se bodindm, 
a charakteristickou zndmkou kaZdého ma- 
jaku (svétlarny) jest jisty poéet pohybu, 
{< za jednu minutu svitelna utini; tak Ze 

dyz ku pi. plavec spatti,svitilnu na zdpa- 
dé pétkrat za minutu vystupovati a klesati, 
$ jistotou soudi, 7e je bliz Fiumicina, vy- 
stupujeli a klesdli Sestkrat za minutu, Ze 
se nachazi bliz ostrova Elby, pakli ¢tyry- 
krat, u Civitavecchie atd. Takovych vézi 
ndmornich nékolik jsme pozorovali; kazda 
byla asi na nékolik hodin yzddlena od 
druhé. PapeZzsky letohrddek ve Fiumicinu 
je prazdny ; obyvatelstvo mésteéka je skroy- 
né; jen v kvétnu a cervnu se zde zdrZuji 
nékteri zamozni Rimané, kteriz na blizku 
more se chti zotaviti. VSecken obchod jde 
pres Civitavecchii, kterézto mésto ma 
vétsi a bezpeénéjsi pristav, a Zeleznou dra- 
hou jest s Rimem spojeno. Duchoyni zpra- 
vu ve Fiumicinu obstardva fardr, misto- 
fardt a pét kaplani, vesmés z fadu fran- 
tiskanského. V nedéli a ve svatek konaji 
tito knézi také po vaikolnich kaplich sluz- 
by Bodzi, jake na pr. v kapli sy. Hippolyta. 
Od slaynosti sv. Petra a Pavla az do Viech 
Svatych za pfriéinou zdejsiho skodlivého 
vzduchu prebyvaji knézZi tito jakozZ i arci- 
knéz z Ostie y Rimé, odkud% vidy v_ ne- 
déli a ve svatek prijizdéji sem k sluzbam 
Bozim. U veéer jsme se tou samou cestu, 
kudy jsme prisli, zase do Rima navratili. 
Prozatim se s Vami louéim témi utésenymi 


‘ 


slovy, jez jsem éetl.v chrdémé Marie Panny 
ve Fiumicinu: Ave Maria, tu vere es por- 
tus salutis et maris stella (Zdravas Maria, 
tys pravé pristav spdsy a hvézda mokskda)! 
K. J. 


Kronika. 


Z Prahy. ,Ordinariatni list arcidie- 
cése Pra%ské“ obsahuje v ¢. 2—5 prohla- 
Seni okruZniho listu papeZského i seznamu 
bludti zavrzenych yv ptivodnim znéni latin- 
ském av prekladu némeckém i ¢eském. 
Toté%Z stalo se v ostatnich biskupstvich. 
Jubileum povolené sy. Otcem bude se sla- 
viti v diecési Budéjovické od 1—30. dubna, 
v arcidiecési Prazské a vy diecési Kralo- 
hradecké a Litomérické od 9. dubna do 
9. kvétna t. r. 

*_* Zejtra bude slaviti arcidiecése Prazska 
jmeniny vrchniho pastyfe, jenZ toho dne slouZiti 
bude u Viech Syatych zAduini mii sv. za pred- 
chiidce svyého, arcibiskupa Aloisia Josefa. 

*—.* V sobotu, 11. t, m. zapoéne u sv. 
Josefa na Novém mésté (u OO. kapucini) de- 
vitidenni poboZnost k ucténi sy, Josefa, péstouna 
Pané. Na kazdy den rano o h. 7. bude mie 
sy. a odpoledne o h. 4, éeské kazani a poze- 
hnanf. O slaynosti sy. Josefa (v nedéli 19. t. m.) 
bude rano o h. 7. zpivana, v 8 a 9 hodin ticha 
mie sy., v 10 h. némecké kazani, o 11. pon- 
tifikalni mSe sv. a odpoledne o 4. h. Geské ka- 
zani, pak litanie a ,Te Deum.“ 

*_* Dnes odpoledne o 1'/, hodiné bude 
na VySehradé posvécena krtZovd cesta, kterouz 
chramu Pané darovala pani Syobodova, vlastnice 
domu. Obrazy jsou prace malite Cermaka, Naklad 
obnasi 800 zl. 

*—* Pamatka sv. Cyrilla a Methodée 
slayi se letos vy Cechach 5. ervence. 

*_* V_ schtizi archeologického sboru 
Musea kral. Ceského d. 27. ledna t. r. uéi- 
nén nayrh, aby se ztidila vystava kancio- 
nali z Cech, miniaturami opattenych. Zvo- 
lena byla komise, aby ouskutetnéni tohoto 
nayrhu se radila. Dana téZ zprava, Ze 
J. Jasnost Karel knize ze Schwarzenbergu 
da co patron obnoviti pamdtnou kostnici v 
Sedlicich.u Kutné Hory, dale o velmi zda- 
rilém obnoveni klaSterniho kostela OO. 
Frantiskantii v Zdsmukdch, kdez% se jedna 
téZ o opravu pomniku Jaroslava ze Stern- 
berka, jen% byval v kostele sv. Anezky v 
Praze a% do zruSeni tohoto kla&stera r. 1783. 
Vdééné prijata té% zprava o obnoveni ko- 
stela Malinského. Stran postaveni pomniku 
Arnostovi z Pardubic u Ouval na misté osa- 
motnélém podotknuto, ze by socha, ktera 
se tam postaviti ma, nevyhovéla téelusvému. 
Socha takova m4 krasliti misto a toto zase 
ji ma byti ochranou. Obou podminek ne- 


— 110 — 


dostava se planu nynéjsimu a proto vyslo- 
vil, jak éteme v;,Ndrodu,“ prof. Zap prani 
vten rozum, aby, pamatné misto, kde tato 
chlouba ndérodu Ceského uztela pryniho 
svétla, vyznateno bylo néjakym pomnikem, 
ktery by se dal zaroven pod ochranu na- 
bozenstvi, aby totiz vystavena tam byla 
kaple, v niz by se pak pamatka na muzZe 
toho umistiti mohla. Pan predseda, prof. 
Woeel, podotkl, Ze Schwanthalerova socha, 
podle niz se pomnik vyvésti ma, predsta- 
vuje Arnogta co bojovnika, ¢imzZ on nikdy 
nebyl, jak z déjin nagich vibec zndmo. 

*_* Cleniim spojenym pod ochranou Marie 
Panny k tomu téelu, aby za kazdého z poétu 300 
zemyrelého slouzeny byly mSe sy., dayame zpravu 
o umrti spoluuda, p. Med. a Chir. Dr. Mat. 
Popela, c. k. universit. profesora, rytife c. rak. 
tadu Frantiska Josefa, atd. Zemfel, zaopatiren 
sv. svatostmi 1. brezna na mrtyvici vy 68. roce 
syého véku. Slavny pohfeb byl 3. t. m. Pri- 
vod ved] vdust. probost Vysehradsky, Ruffer. 

*—* Spolek Arimatejsky pochoval v unoru 
81 chudych kiestani. 

*—* V Chrastavé bude se stavéti novy 
kostel. Vylohy budou dle rozpoétu obnaseti 
40.000 zl. Patron, hrabé Clam-Galas pfipo- 


védél k tomu udéelu 8000 a zastupcoyé prfifa-- 


fenych obci 12,000 2. 

*—* Od Brandijsa nad. Orlici. V Bru- 
selu v Belgicku zemfel 18. ledna t. r. velmi 
naboZné a prikladné, odevzdan do vile Bozi, 
naé Slechetny, patron, pan na Brandyse nad 
Orlici a na Zampachu Alfons Michael z 
Riquet, hrabé z Caramanu, knize z Chimay 
a byl 21. ledna na syém statku Chimay- 
ském pochovan, 6 mil od Bruselu. Dne 
28. ledna byly za v Panu zesnulého v Bran- 
dysském a 30. v Piseéenském chramu Pané 
konany exequie zpisobem slavnym. 

Z Vidne. Stain. kardinal Rauscher, 
arcibiskup Videtisky, daroval na stavbu 
nového chramu vy Jircharich opét 10.000 zl. 

ZNémecka, Biskup Spyrsky, jemuz 
ministerstvo rozkazalo zamknouti seminay, 
ponévad% ho bez poyoleni vlady zalozil, 
odvolal se ku kraéli bavorskému. VSak 
kral potvrdil rozkaz ministerstva. Proti mi- 
nisterstvu ozval se téZ papezsky nuncius 
v Mnichoyé a protestovali vSickni biskupové 
Bavorsti. — V_ Norimberku uderil blesk 
d. 6. ledna do vé%e chrdmu sy. Vav¥ince. 
Véz lTehla popelem, dva zvony se roztopily. 
Véz%z ta byla vziendt pamatka stavitelska 
z 13. stoleti. 

V Italii, az hriza svobodné, odsouzen 
byl Mondovsky biskup Mat. Guilardi k vé- 
zeni na 4'/, mésice proto, Ze se opovazil 
prohlasiti pape%skou encykliku. — Postni 
pastytsky list biskupa Kremonského byl 
po celé diecési uredné zabaven z pritiny 


neznamé. — Oty¥i arcibiskupové,14 biskupt 


a 8 kapitolnich vikétiv vydali spoleény » 


protest proti vlddnimu zdkazu, uverejio- 
vati vy chramich papeZskou encykliku od 
8. prosince min. roku. Rkou mezi jinym 
takto: Verejné upirati bo%stvi Kristovo — 
se dovoluje a pri tom domniva se vldda 
miti pravo, zakazovati Cirkvi katolickeé pro- 
hlaSovani vyrokfiv jeji nejvySSi hlavyy. Bé- 
da ndérodu, kde jest svoboda jen pro sva- 


tokrdde%né upirdni a pro rouhave spisy, 


zikaz véak a potlaéovani pro uéitele pravdy 
a spravedlnosti. ; 

“ZF rancie. Spor mezi vlddou a biskupy 
trva posud. Jediny, jenz se ponékud ve 
smysiu vlddy vyjadril, jest arcibiskup Pa- 
tizsky, Darboy. V pastytském listu svém 
vyzyva sy. Otce, aby se postavil v éelo 
pokroku, co% novindrstvo vykladalo hned 
o pokroku protiktesfanském. Vét8i radosti 
jim zptsobil kanovnik Orleansky, Viktor 
Pelletier, jen% se v novindch ozval proti 
pastyrskému -listu arcibiskupa svého Du- 
panloupa v ten smysl, ze se vydani 
past. listu jeho stalo bez védomi kapitoly. 
Kanoynik Pelletier byl za to v novindch 
veleben. Vsak k velikému hoti visech li- 
berdliv osvédéila kapitola Orleanska v den- 
niku ,,Union“, Ze knéz Pelletier chystaje 
se k sepsdini a uverejnéni listu svého ni- 
koho z nich o radu se netdzal. By to byl 
uéinil, byli by mu dali zrejmé a souhlasné 
na jevo nelibost svou. Noviny hlasaly, Ze 
se zdvihla opposice proti broSurce Dupan- 
loupové a vyslo na jevo, Ze to jediny muzZ. 

Z Londyna. Dne 23. ledna byl po- 
chovan nezapomenutelny kardinal, arcibi- 
skup Mikolas Wiseman. Pohteb byl veli- 
kolepy- Podobného priivodu nevidélo An- 
glicko od wmrti kard. Pole-a r. 1558. Za- 
duSni mSe sy. byla o hod. 11. v kostele 
Moorfieldském preplnéném katoliky i pro- 
testanty. Mezi pritomnymi byl téZ zastupce 
kralovny Marie Amélie, vyslancové témér 
vSech katolickych mocnosti v Evropé atd. 
Knézi seSlo se asi 200 ze vSech Gasti Fike. 
Po mi svaté, kterou%Z-slouzil biskup Morris, 
mél dr. Manning pohtebni teé, mluvil bez 
mala pail druhé hodiny. Mezi tim Ginili 
katol. knézi Londyniti ptipravy k privodu. 
V 50 &erné ovéSenych vozech byli knézi 
a biskupové; za nimi jel Sestisprezny viz 
umrléi, pak vozy s pribuznymi a prdately 
zvétnélého, koéary vyslanct, biskupf a }. 
v neprehledné tadé. Za dvé hodiny dora- 
zily prvni vozy ku katol. hr¢bitovu v Ken- 
sal-green. Po celé té cesté bylo divaki bez 
pottu, u oken vSech domti i na sttechach, 
vsude plno lidi. Sklady a kramy, kudy 
prtiivod se bral, byly z vét8i Gasti zavreny. 
Porddek nebyl nikde ruSen, vSude se jevila 


_ velika soustrast. Ackoli potasi bylo nepti- 
_znivé, naplnilo predce lidstvo cely hibitov. 
Jiz se setmivalo, kdy% kladli do hrobu télo, 
vnémZ a s nim% zakla jasnd hyézda na 
obzoru Cirkve v Anglicku. | 

Z Rima pike se ,Slovu“ ve Lyové vy- 
chazejicimu, Ze sy. Otec uzay¥el poyolati 
jednoho knéze z recko-katol. Rusinty do 
Rima, aby tam co tecko-katol. biskup vedl 
yrehni sprdvu ftecko-katol. _ vychovaciho 
ustayu. Bude tedy na misto Reka dosazen 
Rusin a sluZby Bozi_budou se pak konati 
_v reckém kostele v Rimé vy jazyku slovan- 
ském. Dr. Jos. Sembratovié, prof. biblic- 
kych studii na université Lyoyské, jest pry 
k této dtistojnosti vyvolen. 

Z Mexika dochazejici zpravy jsou 
smutné. Cisat Maxmilian potvrdil pry za- 
kony drivéjSi vlddy o zruSeni statki cir- 
keynich. Sy. Otec poslal pry vlastnoruéni 
list mladému cisati, uvadéje mu na pamét, 
co v Rimé ustné byl slibil. Nepokoj a ne- 
jistota v zemi trvd posud, i drahota. 

*_* K povyjasnénit jistych svétovych 
otdzek. (Dokonéeni.) 4. Na cti utrhdni a ne- 
ustale, dabelské podeziivant vSech, kdoz% se 
svésti nedali, prede vSim Jesuiti, kardinala 
a vSech vérnych knézi. Nebof ,kardind- 
lové unikli v8em naSim létkim. Sebe lépe 
ustrojené lichoceni nevedlo k niéemu, ni 
jediny Glen svatého kollegia neyekel v te- 
nata. RoynéZ se ztroskotaly pokusy nake 
na Jesuitech. Po cely Gas, co osnujeme 
spiknuti, nepodarilo se nam dostati lgna- 
crdna yv tenata sva izaslouzilo by proskou- 
mati, odkud tato jednostejnd tyrdosijnost 
pochodi a proé jsme pri Zadném z nich ne- 
mohli uderiti na slabou stranku? Natéez 
pokrytecky dokladaji: ,Nemame sice Je- 
suiti v nasem spolku, avsak miizeme fikati 
a jinymi rozhlaSovati, ze ano; jen kdyz 
dojdeme cile.“ VZdyt pak uéel posvécuje 
prostredky a jediné lez a na ctr utrhani 
zdad se, Ze tu prospéje. Ovsem, Ze lez drive 
neb pozdéji proti vlastnimu panu vystoupi, 
avsak zdali ktery lhar neb utrhaé tomu 
kdy viry prilozil nebo tim se odvratiti dal? 
Z téch pritin lez, pretvarka a liché mu- 
dractvi proti Cirkyi za dni nagich hustéji 
vystupuji, odkud to? SlySmezZ, co di reyoluce: 

»Duchovenstvo jest poctivé a plné du- 
very; reete lidu, Ze jest potmésiléa falesné. 
Lid rdd se kloni k nepraydé, podvadejte ho. 
Vidyt chee podveden byti.“ — ,Se sta- 
rymi kardindly a preldty, jejichZto charak- 
ter pevny jest, neni nic. ProéeZ musime 
ze Piroities své, kdeZto prostredky k po- 
pularité a nepopularité shromazdan jsou, 
ty zbrané vytasiti, které ochromuji Ginnost 
jejich neb ji sméSnou Gini. Zacasté jest 
s to jediné slovo, jez jsme byli v pravy 


éas vy nékolika vybranych, slusnych rodi- 
nach prohodili, iis si odtud cestu zjednalo 
do kavaren az kavadren na ulici, ¢lovéka 
zabiti. PYijde-li k vam takovyto prelat, 
maje nastoupiti verejny urad, nemeskejte 
patrati po jeho povaze, minulosti, po jeho 
zvlaStnostech a zejmena po jeho chybach. 
Obklopte ho tenaty vSeho druhu, mluvte o 
ném véci, které by podésily déti a staré 
zeny; reete, 4e jest ukrutny a krveZiznivy ; 
vypravujte o ném, Ze se dopustil nasili, 
vyprayujte tak, aby to utkvélo v paméti 
lidu. Kdy% pak cizé listy tyto zpravy od 
nds prijmou, které z vdznosti k pravdé (!) 
nepochybné jeSté vyfinti, pak rozsirujte 
nebo kazte rozSitovati tyto listy, v nichZto 
jména a vymyélené pretiny téch osob jsou 
udany, néjakym vaznym pan MA (lk po- 
vSimnuti roznaSe¢im nadbozZenskych skan- 
dali). Jako ve Francii a v Anglicku, ne- 
bude ani v Italii nedostavati se per, kterd 
se pro lez, ,dobré“ véci (!!) prospésnou 
prikiznouti dovedou. Jak mile o tom psati 
budou noviny, nebude vice treba jinych dt- 
vodi pro hloupy lid. Lid se posud nevy- 
zul ze strevicti liberalismu a véri liberalaim.“ 
Naproti témto lidem byl stary Voltair pravy 
hudlar! — Fretmaurové, sluzby knizat, ze}me- 
na ,princii nemajicich Zadného tizemi,“ jakoz 
i od Cirkve oddélené sekty patii také k pro- 
sttedkfim, kterych ,,tajni* k pekelnym uée- 
lfm svym pouZivaji, jeZ vsak my nyni 
objasiiovati nechceme, téSice se nadéji, Ze 
,Jenz prebyva v nebesich, sméje se jim.“ V. 


- Literni oznamovatel. 


*—* . Vyklad svatych obfadi a modliteb 
na kiizovd dny.“ S poyolenim duchoyni vrehnosti. 
Vydal Vojtéch Polanecky, knéz arcidiecése Praz- 
ské, V Praze 1865, Nakladem knéhkupectvi 
B. Stybla. Stranek 77s rytinou ,Pohteb Pané.“ 
Tisk frakturou, Obsah: Predmluva. Pivod po- 
boZnosti o kiiZovych neb prosebnych dnech, Mse 
syata; priivod Gili ¢tvero zastaveni, litanie o 
Vsech Syatych; pisné o dnech kiizZovych. 

*_* Tiskem a ndkladem dr. Ed. Grégra 
bude vychazeti: ,Zivotopis Julia Caesara,“ 
sepsany Napoleonem III,, cisatem francouzskym. 


Lapisky Dedictvi sv.Janského. 

V mésici lednu a tnoru 1865. pristoupili: 
Vv" Cechdch: Rod Josefa Morayce v Karliné, 
Barbora Dobrohruskovya vy Klatoyech, Karel Hoff- 
mann vy Sobéslayi, rod Jakuba Tesate vy Blanici, 
Josef Hlousek y Bélecku, Barbora Kohoutova a 
Magd. Matesova v Klendi, Teresie Kopecka y 
Syojanové. — Na Moravé: Josef Strouhal yv 
Huliné, rod + Josefa Skacela v Smrzicich, Jan 
Ambrus y Brumoy’, Antonin Svare yv ZakiYové, 
Rod Bozeny Kubinoyé ve Velkych Hodticich, 
Josef Honi3 vy Kobericich, Martin Petlach y 


— 112 — 


So¥novce, Vincenc Sevéik vy Sloupé, Ignac Siméik 
y Hluku, skola v Drahanovicich vkladem Anto- 
nie Smidové, Maria Anna Navratilova v Litovli, 
Veronika Holuboya vy Mnisimé, Karolina Koma- 
rova na Hylové, Maria Svejdova y Prostéjoyé, 
a Anna Kodi ve Vidni, 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
V Panu zesnul:” 

P. Ludvik Fr. Ninger, knéz ¥. kapuc, v Roudnici, 

19. unora (nar, vy Ném. Brodé 18. zafi 

1791, knéz od 25. brezna 1820). 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
Matéj Chodéra, kaplan vy Platanech, za fa- 
rate vy Uhlitskych Janovicich ; 

Josef Syricek, kaplan v Tachlovicich, za fa- 

rate do Vietovic ; 

Amand Jak. Happel, z *. Frantiik., ve Vo- 

ticich, za kooper. do Bystrice; 

P. Cyrill Jos. Petera, z 7. sv. Benedikta v 
Emausich, za prozat. administr. u Alzbétinek. 

V diecési Kralohradecké: 
W Panu zesnuli: 

p. Jos. Vicek, knéz na odpoc. v Kostelci u 

Nachoda dne 24. uwnora (nar. ve VoleSnici 

19. prosince 1809, knéz od 25, listop. 1838) : 

Benignus Kuhu, jnb. knéz, Kralicky farai 

na odpoé. y Uherské Skalici dne 25. wtnora 

(nar. v Koclifové 28. ¢ervna 1785, knéz od 

3. srpna 1808); 

p. Frant. Polz, exposita vy Starém Mésté Hoy, 

dne 26. unora (nar. vy Hefmanicich 3. prosince 

1791, knéz od 24. srpna 1818). 

» Wyznamenani jsou: ; 

Frant. Sedivy, farat v Dolni OleSnici, obdrzel 

coll, canon. 

P. Rupert Smolik, knéz ¥, Benedikt., dr. theol., 
kooper. vy Metlicanech, jmenovan sup. profes, 
pastoral. a fundam. theologie na ustavu bo- 
hosloveckém vy Hradci Kralové. 

We spravé duchovni ustanoveni jsou : 

p. Jakub Jindra, farat u Sy. Jit, za fardie 
do Holic; 

p- Vaclay Tomek, farat v Zehuni, za dékana 
do Chlumce; 

p. Frant. Chaloupka, kaplan v Zamberku, za 
farate_do BartoSsovic ; 

p. Jos. Srdmek, kaplan, 
Kralové Dyoie ; 

p. Frant. Hérnich, kaplan, za administ. y Zdo- 

- nové (Merkelsdorf) ; 

p. Vilém Helvich, admin. vy Chroustovicich ,” za 
kaplana do Hlinského; 

p. Frant. Kopisté, kaplan v Hlinském, za admin. 
do Uherska; 

p. Ant. Mriese, admin. v Chlumci, za admin. 
do Zehuné; 

p. Bernard Hordcek, kaplan y Luci, za proz. 
kaplana do Chlumce; 


= 


oD boar 


p 


za administratora y 


p. Frant. Podhajsky, kaplan v_Holicich, za 
proz. koop. do Ostietina; 

p. Jan Rozlilek, kaplan ve Vysokém Myté, za 
admin. u Sy. Jit ; 

p. Ant, Ciginsky, admin, opét za kaplana y 


Holicich. 
Uprazdnéna mista: 


Sv. Jiri, fara patron. ndbozenské matice od - 
_ 14. tmora do 28. brezna. 
Zehun, fara patron. hrabéte Kinskyho od 15. 
unora do 29. brezna. 
Morasice, nové zi¥izend lokalie patr. 
matice od 23. unora do 6. dubna. 
V diecési Budéjovické. 
J. M. nejdist. p. biskup radil dle stanov 
synody diecésni jmenovati nasledujici knéze svy- 
mi konservatory. Jsout pro vikariat 
Bechyisky: Gotthard Holubai, dék., v Milevsku ; 
Domadlicky: Karel Hajek, kap. y Domailicich ; 
Kasp. Hory: Frant. Nitsch, os. dék. ve Zhuft ; 
Blatensky: Frant. Bosch, far. v Rozmitale; 
DeSenicky: Jos. Hausmann, far. vy DeSsenicich; 
Hlubocky: P. Otokar Haug, far. v StiiZové; 
Jistebnicky: Ant, Fikar, far. v Nadéjkové; 
Horazdovicky: Vac. Jindiich, far. v Hradesicich; 
Hostoutisky: Mat, Brauer, far. vy Stitarech; 
Kamenicky: Bedfich Kamaryt, far. y Lidmani; 
Kaplicky: Ant. Gregora, far. v Blanském ; 
Klatovsky: Frant. Lemberger, far. v Kydlinech; 
Krumloysky: Frant. Fucker, far. y Chvalsinach ; 
Lukavicky: Jos. Pekarek, dék. v Presticich ; 
Mirovicky: Martin Benak, far. v Kostelci; 
Vitavo-Tynsky: Vac. Vober, far. Kiténové; 
Nepomucky: Roman Vorigsek,zam. kapl. v “inkoyech; 
Nové Hrady: Jan Bakula, far. vy Olesnici; 
Jind?. Hradec: Jan Novacek, far. y Strymilové; 
Plansky: Jos. Capek, far. v Hodiiové; 
Pacovsky: Frant. Jungwirth, far. v Posné; 
Pelhtimovsky: Vojtéch Holy, far. ve Vyskytné; 
Pisecky : Jos. Daiilek, far. v Zaho¥i; 
Planicky: Jos. Elhenicky, far. v Planici; 
Prachaticky: Vine. Wortner, dék. vy Prachaticich ; 
Sobéslavsky: Mat. Péschl, far. vy Drachoyé; 
SuSicky: Mat. Leitl, far. v Velharticich; 
Taborsky: Eduard Kvét, far. v Plané; 
Tyn Horsiv: Ferd, Pokorny, far. vy Bukoyci; 
Vimbersky: Vac, Semler, far. y Kvildé; 
Trebotsky: Stép, Sykora, os. dék, vy LiSovd; 
Vodiiansky: Bart. Reficha, far. v Protiving; 
Volyisky: Frant, Gundermann, dék. ve Volyni; 
Vy8si Brod: Am. Schonauer, dék. v RoZmberku. 
iid, detest iaeiia sa Ge Ga abel OE ee ae 


naboZ. 


Listarna redakce. 

Milodary. Halii sy. -Petrsky: P. K, Karlas, 
kifZovnik: krizi z kiize Piu IX. 3 zl, na atiibite, 
Ze Sedléan ,,darek sy. Otci:“ Lidmila Stiblikova, 
vdova 1 zl. 18 kr., Veronika Tumovd, vdova 
50 kr., a nejmenovana 32 kr, r. m. 

p. J. St. K. ObdrZel a odlozil k éasu pii- 
hodnému. p. F. H. vy P. Bude piijato. 


aaa 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


- Roénik XV. 


; Veaava se 


#.; 15. a 25. 


¥ 


¢ 


‘kazdého mésice. 


Vv 
- Redakce: MW 
v kniz. arcib. semi- w 


Hlasy katolické. 


4 6 a 


Yael a ‘Tedaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


nari Gislo 190—1. 
 Expedice: 
v kat. knihkupectvi 
RB. Stybla, 
na sv.- Vaclavském 
namésti, cis. 786—II 
Nedoéla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


TI I ees ses 


V Praze dne 15. brezna 1865. 


ees 


»Spravedlnost zvySuje narod, ale hich bidné Gini narody.“ 


Cislo 8. 


Predplaci se_ 
v expedici 
iu véech radnych 


Knihkupeud 
na rok: @ al. S® kr. 
na pilre: @ cl. BO kr 

Po poste: 
Colorocné: B zl. — kr. 
A ozl. SS kr. 


won 


pilroéud : 


Predplaceni étyrt- 

letni se neprijima 

Jednotliva cisla se 
neprodavaji. 


PLP PPP LDL IID LID III 


(Prisl. XIV, 34.) 


An 


Zvéstovani bl. Panny Marie. 


A) Reé sv. Petra Chrysologa. 

DuSe nase méjtez nyni oi hodné 
udisténe, aby statily vzeziiti k velebné 
jasnosti vtélent Syna Boziho; nebot 
sotva-li nam lze o¢ima nejzdravéjsima 
a nejéistojsima pohledeti na zarl vy- 
chazejiciho slunce: coz teprv syvatého 
odisteni treba zrakim dusi nasich, aby 


Besant stkvouci paprskovy proud svého 


a wigatitele vychazejiciho ! 

,Mésice pak Sestého poslan jest 
andl Gabriel od Boha do mésta gali- 
lejskeho, kterémuz jmeno Nazaret, ku 
panné zasnoubené muzi, kterémuz jmeno 
bylo Josef, z domu Davidova, a jmeno 
panny : Maria.“ (Luk. I. 26—27.) Na 
uruéeni pravdy sveho vypravovani jme- 
nuje sv. evangelista misto, ¢as i osoby. 
Poslan jest andél Gabriel ku panné 
zasnoubene: Buh posila’ okridleného 
posla ku Panne; davat ji snubni dar 
a prijima od ni véno. Posel piinaseje 
milost Panné, bére od ni vérnou za- 
mluvu ; odevzdavaje ji dar ctnosti, hnedle 
odnasi pripovéd panenskeho svoleni. 
Rychle Jeti Bozi starosvat ku Panne 
jiz zasnoubené, aby srdce snoubenky 
Bozi nepiilnulo k snoubenci ¢éloveku; 
leti, ne snad aby Josefovi odnal Pannu, 
ale aby touz zpét vratil Kristu Panu, 
Jemuz ona hned pti poceti svem byla 
zaslibena. Bére tedy Kristus zpét snou- 
benku Svou bez tichvatu, vsak i bez 
rozvodu, jelikoz celistve stvyoreni Sve 
v jednom téle s Sebou slucuje. 


* 


Slysme jednani andélovo: ,A vsed 
k ni andél tekl: Zdrava bud milosti 
plna, Pan s tebou: pozehnana ty mezi ze- 
nami.“ (Luk, I. 28). V slovech ,Zdrava 
bud taji se podani daru; slova tato 
neznamenaji pouhou pozdravovaci pru- 
poved, ale vlastni jejich vyznam jest 
ten: Vezmi milost! — Nechvej se Panno, 
neobavej se nikoliv za pricinou sve 
kiehke piirozenosti; zdrava bud milosti 
plna: ostatnim udéluje Buh éastku mi- 
losti, v tebe pak vejde vsecka plnost 
milosti Bozi! — ,Pan s tebou.*- Pan 
v tobé: nepiisel€ jenom navstivit tebe, 
nobrz vchazi v tebe, aby se novym 
tajemstvim v tobe zrodil. Vhod do- 
lozil andél: ,.Pozehnana ty mezi ze- 
nami;“ neb jakoz druhdy Eva zlore- 
éena mezi zenami nad plodnym lunem 
svym v pokuté zarmutek méla: tak 
zase naproti ni méla Maria pozehnana 
veseli a slavu. Skrze milost Bozi udi- 
néna jest v pravde Maria matkou Zi- 
vych, jezto by piirozenym véci spt- 
sobem toliko matkou umirajicich byla 
se mohla stati. 

,Kterazto uslysevsi, zarmoutila se 
nad feci jeho a myslila, jakeby to 
bylo pozdraveni* (Luk. I. 29.) Maria 
vidi andéla, a leka se reci jeho? — 
Piisel€ andél vzeziteni libezného, vsak 
mocny v slovu; na pohled krotky, ale 
v reci strasny ; hlas jeho jakoby ¢lo- 
vecl, nez ten pripovida Bozské véci. 
Protoz také Panna, byvsi uzientm an- 
déla jenom lehounce znepokojena, ulekla 
se jeho zyéstu; a kterouz pritomnost 

8 


re aoe 


ott Lied ae 


posla Boziho ledva pohnula, touz za- 
tiasla do kofen silou svou . ySemo- 
houcnost toho, jenz byl k ni posla vy- 
pravil. Zkratka! Panna, pozor majic 
k andélu, v srdci jejim Panu stanek 
chystajicimu, hnedle ucitila svrchova- 
néhe Soudce v Zivoté svém! Aédkoliv 
lahodnym a vroucnym mysli hnutim 
Bth Pannu Sobé v matku, Pan slu- 
zebnici v Rodiéku sobé racil proméniti: 
ptede se v Marit Panné zarmoutily 
vsechny vnitinosti, mysl Ji ustdla, cela 
Jeji podstata se tiasla, kdy Buh, jejz 
vesmir nemuze obsahnouti, vsed do 
Jejiho srdce, v ném se rozhostil! — 
,A myslila, jaké by to bylo pozdra- 
ven.“ Znamenejz Laska Vase, Zet, 
jakz svrchu praveno, Maria Panna svo- 
lila k andélovu pozdraveni, pokud toto 
ne holou zdvorilistku ale podavant 
nejvetsi milosti Bozi vyjadtovalo. Pie- 
myslela tedy Panna o temz pozdraveni, 
anot rozsafného a moudrého élovéka 
dustojno, vée prvé s pilnosti rozvazo- 
vati, jezto naopak tomu kvapna odpovéed 
lehkomysIncho ¢lovéka prokazuje. Jak 
veliky jest Buh, nehrubé vi, kdoz se 
vznesenemu duchu této panny nedivi. 
Nebe zasne, andélé trnou, tvorstvo vse 
omdléva, kdy Dévice do srdécka syého 
prijima Boha a Jej tam hosti rozkosné, 
a na temz najemnictku pozehnaného 
zivota svého mzdy vyborné dobyva. 
Ziskalat pokoj zemi, slavu nebi, spasu 
zahynulym, zivot mrtvym, spfriznéni s 
nebesStany zeméanum, obcovanis Bohem 
lidskemu plemenn, a naplnila touz mérou 
i proroctvi: ,Aj dédictvi Hospodinovo 
(jsou) synove, a mzda (jest) plod zi- 
vota.“ (aalm. CXXVI. 3.) 


—_o — 


B) Rozjimani. 

Radostny svatek Zvéstovani blaho- 
slavené Panny Marie jest takika vSech 
ostatnich slavnosti zaklad, a nejhlavnéjsi 
pricina nasi synovské lasky a ucty k 
teto Matce spasy, kteraz vyslysevéi 
nebeské poselstvi andéla Gabriele, svo- 
lenim svym bozstvo obradovala, sbory 
andeli obveselila a veskerému ¢élové- 
censtvu mocnou se stala prostiednici. 


Dneégni sy. evangelium (Luk, I. 26—38), 
vypravuje nim okolnosti, s jakymi tato 
prepodivnd a nejznamenitéjsi udalost 
se p¥ihodila, a kterak nejsvétéjsi ta- 
jemstvi Vtélen¢é Syna Boégtho pusobeno. 
Co andél dle slov sv. evangelia blaho- 
slavené Panné zvéstoval, o tom jiz 
pred davnymi véky svaty prorok Isaias 
prorokoval, tka: ,,Protoz sam Pan da 
vam znameni. Aj, panna poéne a porodi 
syna, a nazvano bude jmeno jeho Ema- 
nuel.“ (Viz dnegni epistolu z Isaiase 
VII. 14.) Co vidi medle tento prorok 
svaty? Jaky div napliuje jej uzasem? 
O jakém znameni mluvi, jez Bah da 
lidu svému, a skrze néz vSemohoucnost 
jeho objeviti se ma v plné slavé? Tento 
div, toto znameni jestit plodné panenstvi 
Marie, a bozské Jeji mateistvi. 

Dnegntho tedy dne slavi katolicka 
Cirkev ono pozehnané a piresvaté oka- 
meni, vnémz Syn Bodi obestiel se télem, 
lidskou ptirozenost na sebe piijav, a 
v “lyoté pretisté Panny pusobenim 
Ducha svatého se poéal. Dokud na 
svété Cirkve katolické bude, nezapo- 
menutelnym ztistane ji ono nejsvétéjsi 
okamzeni, v kterémzto nebeskym bla- 
sem milost ohlaSena, andélem prone- 
Seno slovo k svaté Panné: ,Zdrava 
bud, milosti plna, Pan s tebou: poze- 
hnana ty mezi zenami. Aj potnes v 
zivoté, a porodis Syna: tent Syn Nej- 
vyssiho slouti bude.“ (Luk. [.'28. 32.) 
Nebot toto blahodarné a piresvaté oka- 
mzeni na blahoslavenou Rodicéku BoZi, 
ina nas na vsecky prehojnou vylilo 
milost. Kterakby tedy mohla Cirkev 
na né kdy zapomenouti? 

‘Dnes nepochopitelnym tajemstvim 
sstupuje Buh na zemi dolt, a Glovék 
do nebe vstupuje vzhtru. Toto nevy- 
mluvné spojent bozstvi s kiehkou a 
mdlou piirozenosti nasi sptsobeno a 


; 


uskutetnéno jest v precistém ltiné Marie - 


Panny, v némz nebesa se zemi divnym 
spusobem se sloudila. O blahoslaveny 
dni dobrého a veselého zvéstovani! 
Pokotiz se vprachu, élovéée, pted touto 
povysenosti svou: vyzdvihni se a bud 
slavny (Job. XL, 5): nebot protoze 


So he 


se stal Syn Bozi Glovékem, stal jsi se 
ty synem Bozim. Ué se znati nevy- 
slovnou lasku nebeského Otce “k nam 
bidnym a hiisnym syntm_ lidskym. 
Uzasni se nad nesmirnou milosti Bozi, 
kterouz obmezenym rozumem svym ni- 
kdy pochopiti, nikdy vystihnouti ne- 
budeS moci. Sklanéjtez se, vy andélove, 
velebice slitovani Pané! Kdoby ra- 
dostné nepél s Cirkyi svatou: 

Jemuzto se klani vezdy 

Zemé, more, yzduch i hyézdy: 

Pred NimzZ troji syét se tiese; 
Toho Panna y ltiné nese. 

Na toto prevysoke tajemstvi Vtélent 
Syna Boziho upomina nas Cirkev ka- 
tolicka kazdodenné tiikrate, rano, v 
poledne a vetir, zvonem nam znameni 
davajic, a jako nas vyzyvajic, bychom 
tuto nejznamenitéjsi udalost sobé zpti- 
tomnili; ze andé] Pané zvéstoval Panné 
Marii, a ona poéala z Ducha sva- 
teho, — ifekla Maria: Aj divka Pané: 
staniz mi se podlé slova tvého. — 
A Slovo télem ucinéno jest, a pieby- 
valo mezi nami. 

Je-li chvalitebno a spasitelno, kaz- 
dodenné vtéleni Syna Boziho vdééné 
sobé pripominati: slusnot zajisté take, 
denné ,Andél Pané* nabozné se mo- 
dliti. Protoz kazdy vérny katolik rad 
se modli kazdodenné ,Andél Pané‘: 
ticha jeho modlitba plyne ze rtu jeho, 
a libeznymi zvuky zvonuv provivana 
vstupuje k nebesum. Millionové ja- 
zyka — bud ze slunce vychazi, bud 
ze zapada — kazdodenné nabozné vo- 
laji: Zdravas Maria! S obzvlastni pak 
radosti a potéchou tika vérny katolik 
toto pozdraveni nebeského posla o sla- 
vnostech Marianskych; nebot kazda 
slavnost Marianska jestit jemu zvlastnim 
dnem duchovyniho veseli a radosti, upo- 
minajic jej na Onu pozehnanou mezi 
vsemi zenami, ktera se stala Matkou 
Bozi, aby svym mocnym orodovanim 
a prostiednictvim lidskemu rodu zje~ 


dnala blazenost a spaseni. — 
Panno bohorodna, — vsaké ucty hodna, — 


nejsladii na’ statku! — tebou nam dal Matku — 
Pan Bah laskavy — vy tomto svéta zmatku. — 
K, Cisay, 


Prohlaseni papezské encykliky 
a jubilea v Cechach. 
Biskupové 2 
cirkevni provincie Ceské 
vzkazuji 
knézim a véricim diecési svych pozdraveni 
a pozehnani 
ve gmenu Pané! 


Nedavno byl Vaém ohldgen_pastyésky 
Na& list o veliké tisni nejvyssiho pastyte 
dui a ndméstka Kristova na zemi. Sly- 
Seli jste, Ze mu ku pomoci pfispéti mate 
modlitbou i obéti. 

Viak v této veliké skliéenosti své ne- 
zapomenul sy. Otec nikoliv. na vzneSeny a 
svaty urad, ktery vétny Pastyt ndrodtiv 
odevzdal jemu, viditelnému néméstku svému 
na zemi, k blahu a spdse Glovééenstva. 

Bolestnéji neZ jeho vlastni potteby 
dotkla se ho obecnd bida éasu, rozhled po 
svété, v némzZ povstava zmatek nad zmatek, 
tak Ze se zda, jakoby vie k upadku se 
chylilo. 

Jasnym zrakem poznal sv. Otee piivod 
a pramen tohoto neblahého stayu véci v 
bludech, které nd8 vék opanovaly. 

Nebylo ovsem nikdy éasu bez bludtv: 
ale tak mnohoéetné a zkazonosné, tak 
uchvacujici a rozSirené, tolik vSecky po- 
méry pronikajici a vSecka zrizeni poru- 
Sujici jako za dnd naSich, nebyly snad 
nikdy od té doby, co slunce kyesfanstvi 
zapudilo tmu pohanstvi. Bludy tyto, jsouce 
na odpor uéeni Kristovu, zdravému rozumu 
i pravé mravopoéestnosti, neméné jsou ne- 
bezpeéné ¢asnému blahu i samému trvadni 
pokoleni lidského; hrozit ztroskoténim Cir- 
kyi, statu i spoletnosti obéanské. 

Ze vsech ukladt, jakych kdy nastrojil 
duch temnosti Cirkvi Bozi a blahu lidstva, 
jest nejnebezpetnéjki a nejzdhubnéjai roz- 
Sirovani bludu, jenz mysl omamuje, ¢lovéka 
znenahla kazi, a% ho zcela pokazi, bludu, 
jehoz otec 1Zi uZiva k tomu, aby odstraniv 
pravdu vyvratil zaklad blaha a spaseni. 

Strasti, jaké z toho povstavaji kralov- 
stvi Bozimu, mél Spasital na zreteli, kdyz 
na bolestné cesté své Fekl Petrovi: ,,Simone, 
Simone, aj satan Zddal o vas, aby vas tribil 
jako pSenici;“ vSak zdroven slibil pomoc 
slovy: ,,ale ja jsem prosil za tebe, aby 
nezhynula vira tvd4, a ty nékdy obraté se, 
potvrzuj bratri svych.“ (Luk. XXII, 31. 32.) 

Pamétliv jsa tohoto vyznamneho roz- 
kazu a silen zaslibenim k rozkazu_pfipo- 
jenym pozdvihl ndstupce onoho Petra za 
téchto dn& hlasu svého, aby potvrdil bratri 
svych. Okru%nim listem rozposlanym vSem 


8* 


= 1G = 


biskuptm ka tolického svéta odhaluje a za- 
vrhuje bludy mnakeho véku vyzyvaje k 
opravdovému a neustdlému boji proti nim, 
z nichz, jak sobé natikd, jako ze zdroji 
se vylily a posud vylévaji preveliké skody 
na obec krestanskou., 

S odhodlanosti, jaka pfYislusi knizeti 
Cirkve, stavi se Otec k¥esfanstva, staritky, 
bezbranny a oloupeny veleknéz — samo- 
jediny naproti poblouzenim celého véku, 
jimZto i mnozi z mocn ych této zemé se 
kori a slouZi , aneb aspol s nimi vyjedna- 
vati za povinnost pokladaji, a ukazuje tou 
mérou znova vsemu svétu, Ze kdyZ se vSe- 
cko véude kolisé a v nejistoté tone, Rim 
jest nezvratnd skala, jenZ v zbourenych 
vindch nepohnuté stoji, ji tedy Ze véickni 
se drzeti maji, kdozkoli nechti zahynouti 
v_ bouri. 

Nejprvé pozdvihu je sv. Otec hlasu proti 
posetilému a neblahému jakoz% i nedlechet- 
nému pocinani téch , jen% usiluji zriditi stat 
bez Krista, bez nabozenstvi, bez Boha a 
takovyto stat vyhlasuji za nejlepsi, jakého 
pry pokrok v Zivoté obéanském vyzZaduje. 
Jakoby padlé ale té% vykoupené pokoleni 
lidské bez nevdé ku kdy zapomenouti smélo 
a beze Skody zapomenouti mohlo svého 
Vykupitele; jakoby ndboZenstvi Zadného 
vplyvu nemélo na ustaveni, fad a. trvani 
stativ; jakoby bez Boha v pravdé a s 
prospéchem mluviti se mohlo o vaznosti k 
viladatim a zakontim, o povinnostech a pra- 
vech! Pozdvihuje hlasu svého proti nesmy- 
slnému i zdhubnému poéindni téch, kdoz 
na rovel stavice blud s pravdou, a hlasa- 
jice nepravé tak nazyanou volnost svédomi 
zadaji, aby kazdému dano bylo neobmezené 
pa k vyzn Avani a rozSitovani kteréhokoli 

ludu a toto pravo aby od statu zabezpe- 
éeno bylo zakonem, kdezto ptedce duch 
lidsky pro pravdu jest stvoren, ji se podro- 
biti, ji slouziti ma a Cirkev-i stat k tomu 
jsou poyolany, aby svorné spolu pfisobice 
zachovaly lidstvu drahy a svaty poklad 
pravdy. Pozdvihuje  hlasu see proti 
tomu, co z odtrzeni statu od Boha, jeho 
zikladu, vyplyva a ndsleduje, totiZ proti 
pozadavku, aby stadt Zddného jiného a vyé- 
siho zakonu neznal, ne% vili lidu neobme- 
zenou Zadnym ani Bo%skym ani lidskym 
pravem, a Zidného jiného prdva aby ne- 
uznaval kromé prava dokonanych déjt, 
cimz by ovSem vy radu verejnych zaleZitosti 
libovile nahodné aneb ustrojené vétSiny 
na trin se stavéla a na misto prdva a svo- 
body surova moc by zasedla. 

Jako vypovidini ndboZenstvi z ve¥ej- 
ného Ziyota, rovné% tak stavi se sv. Otec 
na odpor odstratiovani ktesfanstvi z domac- 
nosti rodin. VaaZnymi, dtraznymi -slovy 


zavrhuje neblahy blud téch, jen% zbavujice 
rodinu bo%ského jejiho pfivodu ustavuji ji 
toliko na pravu statnim, takto ji statu po- 
drobujice co otrokyni bez prava a bez vile, 
usilujice netoliko Cirkvi ale i roditim vy- 
rvati piirozené a od Boha jim udélené 
pravo k vyuéovani a vychovavani ditek. 
Vystrazné ukazuje na to, kterak nepratelé 
dobrého f¥ddu v _ spoletnosti a stoupenci 
prevratu pokazdé v8ecku svou nadéji za- 
klddali na zkéze mlddeZe a proto vzdy 
nejprvé o to se pokouseli, aby nezkusenou 
a chytlavou mlddeZ pokazili a k neble- 
chetnym zémyslim svym naklonili. 
A ponévadz bee jde o to, by kresfan- 
stvi vyklizeno bylo z domacnosti rodin i z 
verejného Zivota, proto, di sv. Otee dale, s 
krutou nendavisti prondsleduji duchovenstvo, 
at jiz v klditere aneb ve svété povolani 
svému Zije. Proto bez ustani pracuje se 
k tomu, aby co protivnik pravého a uZi- 
teéného pokroku vyli¢eno a za tou pfrici- 
nou od vyuéovani a vychovavani mladeze 
odstranéno bylo to duchovenstyo, o némzZ 
nestranny déjepis vydava skvélé svédectvi, 
Ze si o védu a uméni, o spoleénost obéan- 
skou i k¥estanskou ziskalo vzdenych zasluh. 
Aby pak zlovolny umysl tento tim 
jistéji se podaril, ma Cirkev svého svobod- 
ného a neodvislého postaveni ve svété byti 
zbavena a statu zee podrobena, tak a 
v ném zagla. Zakony jeji mély by ae 
k nabyti platnosti potrebi schvaleni aneb 
aspon prisvédéeni se strany mocnosti svét- 
ské a jen potud by zavazovaly v svédomi, 
pokud byly vlddou svétskou prohlaseny. 
Co Cirkey v drZeni ma, mélo by se pfi- 
rknouti a odevzdati stdtu; ano ona sama 
neméla by byti spoleénosti od statu oddé- 
lenou a nezdvislou. Naproti bludnym na- 
ukam témto, které by ptsobeni, ano i 
trvant Cirkve na prosto zniéily, haji néa- 
stupce knizete apostolského, jakozZ k tomu 
povolan jest, samostatnost, svobodu a prava 
Cirkve, kterouZ zalozil vtéleny Syn Bodi, 
Kral kraliv a Panovnik panovniktv. 
Vkéak ponéyadz mocny ruch éasu, jenz 
k tomu éeli, aby lidstvo dokonce odtrzeno 
bylo od Boha, tohoto cile dojiti usiluje roz- 
Sirovanim netoliko toho neb onoho bludu 
alebrz premnohych bludi, pripojil sv. Otec 
k okruznimu listu svému seznam jednotli- 
vych bludnych nauk, které z jediného vel- 
kého poblouzeni dob nasgich vytinuly a k 
dosaZzeni onoho cile vice neb méné sméruji. 
Na prvnim misté mezi bludy, je% sv. 
Otec zavrhuje, jest nejvétSi ono a nejhroz- 
néjSi v8ech poblouzeni doby nynéjki, kterézZ 
netinic Zadného rozdilu mezi Bohem a 
vekkerenstvem véci vezdejsich v drzosti syé 
postoupilo aZ k upirdni jednoho osobniho 


— 117 — 


Boha mimo tento svét a nad nim, blud to, 
jejz tresce Zalmista slovy: ,Nesmysloy rik 
v srdci svém: Neni Boha.“ Po té zavrhuje 
podobné a v ndsledcich stejné uéeni, totiz 
to, které sice ptipouSti, %e Bih jest, ale 
upira vSecku Ginnost Bod%i ve svété i pri 
lidech. 

Pak se obraci proti prechvatiim hrdého 
rozumu lidského, jen% 0 sobé mni, Ze do- 
staci k poznani vSech pravd, a zjeveni Ze 
nepotrebuje, aneb zjeveni podrobuje svému 
soudu a cose mu na ném nelibineb priti, 
to prekrucuje a vypouSti, aneb v_ badani 
svém nechce se ohlizeti na zjeveni, alebrz 
osobuje si pravo blouditi a bludy své s&4m 
opraviti. A neni-li tento poZadavek rozu- 
mu, jen% se precetiuje a Bohu poddati 
nechce, vydatny pramen premnohych blud, 
neni-li pri¢inou, Ze clovék z jedné pochyb- 
nosti do druhé klesd, az posléze zoufaje 
na vSeliké pravdé se vrhaé v proud véech 
téch choutek a va&8ni, jenz podvracuji vée- 
liky tad na zemi? 

Dale odsuzuje ty bludné domnénky, na 
nich% spociva naboZenska lhostejnost, ktera 
ka%dé ndbozenstvi, at jest pravé neb nic, 
ma za royné spasitelné a za tou pfitinou 
se neboji o spaseni vyznavati jakéhokoli 
nabozZenstvi; proéezZ se tato lhostejnost dobre 
nazyva hrobem yseliké naboZnosti. 

Kdyz byl sy. Otee ohledné jinych blud- 
nych vyrokti a prevracenych snah se od- 
volal na diivéjsi jich zamitnuti, prondsi 
soud nad vyroky, které se priti neodvi- 
slosti a pravim Cirkve a zavrhuje pak 
zejmena zrizovani narodnich cirkvi, které 
by, co jiZ z toho nazvu jde na rozum, od 
vrehni spravy papeZe, jakoZto nejvyssi 
hlavy veSkereho kresfanstva, byly na pro- 
sto oddélené a odtrzené, a jejichzto zale- 
zitosti by jediné ndrodnimi koncily mély 
tizeny byti. ; 

Hned pak stavi na pranyf to nesmyslné, 
vsecku svobodu a vsecko prdvo zni¢ujici 
tvrzeni, kteréz za pivod a pramen viech 
prav vyhlasuje stat, jen%Z sim maje pravo 
neobmezené neuzndvaé Zadného zdkona nad 
sebou a Zddného prava mimo sebe, proéedZ 
vedle ného nic vice ostati nemtiZe, jeSto on 
vse k sobé pfritahuje a v sebe pojimé, 
tudiz by 5 Uther v sluzebnost sobé podro- 
bil. Alespot by musil na misto byvalé, 
Bohem uréené svornosti mezi Cirkvi a sta- 
tem postaviti uplné odtrzeni Cirkve od statu 
a statu od Cirkve a odejmouti Cirkvi vsecko 
samostatné pisobeni na rodinu a na Skolu. 

Jako pravdu a prdvo, haji sv. Otec 
té% mravopoéestnost a nemiize tedy pri- 
pustiti, aby mravouka od Boha odtrzena a 
uéeno bylo, Ze ani lidské, ani mrayni z4- 
kony nepotiebuji BoZského potyrzeni, ac- 


koliv moci zavazovaci jediné od Boha miti 
mohou. Rovné% nemize pripustiti, Ze neni 
jinych sil kromé spotivajicich ve hmoté a 
ze tedy vSecka mravopoéestnost spotiva v 
majetku a poZivani, povinnost Ze jest prazdné 
slovo a cokoli ¢lovék Gini, Ze ma moc préd- 
va, autorita Ze neni nic jiného nez% souhrn 
pottu a hmotné sily, Ze prospéch rozhoduje 
nad prdvem, Ze v snahy jednotlivych nd- 
rodi nesmi se misiti Zidnd cizi mocnost, 
Ze dovoleno jest zdkonitym knizatim po- 
sluSnost odep friti i odboj proti nim zdvih- 
nouti a ve jmenu lasky k vlasti vselikych 
hanebnosti bez ostychani a bez trestu se 
dopoustéti. : 

Koneéné se ujima hlava Cirkve obzyvlasté 
svatosti manZelstvi a to v8im pravem. Man- 
zelstvi jestit koten spoleénosti lidské. Jak 
postarano o manéZelstvi, tak postardno i o 
spoleénost lidskou. Svétu, Gili jak fikaji 
duchu éasu nemdlo zaleZi na znesvéceni 
manZelstvi; odtud to usilovani, aby dtstoj- 
nosti svatostni bylo zbaveno a snizeno za 
pouhou smlouvu obéanskou, kterdzby po- 
drobena byla jenom moci statni, jenzby 
pak po libosti mohla svazovati a rozvazovati. 
Ale tim vice musi zaleZeti Cirkvi na zacho- 
vani svatosti manZelstvi, kteréZ Kristus, 
obnovitel pokoleni lidského povysil za svd- 
tost. V8ak aékoli sobé Cirkev velice vazi 
manZelstvi, uznava a haji zdroven vySsi 
distojnost panictvi a bezZenstvi duchovnich. 

obre véda, jak dilezité to jest, aby 
vrchni pastyt Cirkve Bozi zvlasté za téchto 
dni svyobodné a bez prekdzky konati mohl 
vzneseny a svaty svij urad, stavi se sv. 
Otec jeSté jednou na odpor protivnikim 
svétského jeho panstvi. Jasné nahlizeje, 
kterak vibec udélend svoboda, kterykoliv 
blud naboZensky zrejmé a verejné vyzna- 
vati, vede k lhostejnosti u vite a k zkaze 
mrayi: odmité rozhodné nahledy a poza- 
davky krivého liberalismu nasich dnt; a 
na konci odjimd neptdtelim papeZstvi a 
Cirkve vSelikou nadéji, ze by se jim kdy 
a ndstupce knizete apostolského, je- 
o% Pan nenazval nadarmo Petrem, svésti 
na jiné cesty a nakloniti k tomu, co za 
tohoto véku nepravé pokrokem, vadélanosti 
a svobodomyslnosti nazyvati sobé oblibili. 

Tent jest, Nejmilejsi v Kristu, smysl 
a obsah apoStolského listu, daného 8. pro- 
since roku minulého, ktery jsme i se sezna- 
mem bludi tohoto véku duchovenstvu Na- 
Semu jiz v zndmost uvedli, listu, jen% byl 
mnoho pietfdsdn a osoéovan na jedné strané 
z nerozumu, na druhé ztimyslu. Sy. Otee, 
ujimaje se nejdrazsich pokladt ¢lovéten- 
stva odhaluje mu propast, ku které se Zene 
a vola je nazpét na cestu spaseni, jizZto bylo 
opustilo. Hldsaje lidstvu uéeni vééné pravdy 


— 118 —- 


a nehynouci zd4sady prdva, roztind vazby, 
jimiz je vidcové a ndhonti prevratu byli 
otodili. Co v snahdéch Gasovych jest pra- 
vého, to oddéluje ode 1zi a klamu, co spas- 
ného od zahuby, a ukazuje lidem jasnou 
cestu vedouci ven z bludi&té tohoto véku. 
Jako andél Pana zadstuptiv stavi se v cestu 
protiktestanskému proudu Gasu mocnym hla- 
sem volaje: AZ potud a nic dale! Co lékar od 
Boha poslany pfistupuje k dobé naSi ne- 
moci stizené i ukazuje ji jako v zrcadle 
véecka jeji poblouzeni a podava léké uzdra- 
vujicich. Slovo jeho potvrzuje slabych a 
viklajicich se u vite, ,aby jizZ nebyli jako 
maliéka pacholata, sem a tam se zmitajici, 
a netocili se kazdym vétrem uéeni skrze 
nedlechetnost lidskou, skrze chytrost k okla- 
mani bludu.“ (K Efes. IV, 14.) Pozdvizeny 
ed napred nesa nuti vsech neodho- 
lanych, aby se rozhodnuli, a téch, kdoz 
s bludem vyjedndvati a se smlouvati za 
povinnost pokladali, aby svych zahubnych 
pokusi se vzdali. Vira a nevéra bude jiz 
vy taborech oddélenych naproti sobé stati. 
Boj musi byti ptijat a vybojovan. Na které 
strané bude koneéné vitézstvi, o tom ne- 
mize byti pochybnosti, jeliko% pravda zvi- 
tésiti musi, byt i boj kruty byl a dlouhy. 

Trin svatého Otce vaznasi se nad hro- 
bem kniZete apo&tolského, jakoz i nad hro- 
bem apostola narodiv, jehoZ napomenuti 
papeZi zivé na mysli tane, totiz slova: ,Za- 
prisahdm té pred Bohem a JeZisem Kri- 
stem, kteryZ souditi bude Zivé i mrtvé v 
pristi svém av kralovstvi svém: kaz% slovo, 
nabize} vhod i nevhod; tresci, pros, Zehri 
ve vii trpélivosti a uéeni. Nebo bude éas, 
kdyzto lidé zdravého uéeni nesnesou, ale 
Ce svych Zddosti obirati si budou uéiteld, 
ektavych uSi jsouce, a od pravdy zajisté 
sluch odvrati, obrati pak se k basnim. Ty 
pak bdi... vykonej dilo kazatele, vyplni 
sluzbu svou.“ (II. Tim. IV, 1—5.) Pius ix 
vypliuje sluzbu svou. Neuéi nic nového, 
nybr% co jeho predchiidcové uéili a co On 
sim za rozliénych prilezitosti verejné a 
slavné vyrknul: to vsecko shrnuje v nej- 
novéjsim psani svém v jedno, aby co jediny 
celek vSem zndmo uéinéno bylo a mocnéji 
na mysl i srdce ptsobilo. 

Dotéeny okrugni, list papezsky My, 
biskupové Cirkve v Cechach, timto v die- 
césich svych prohlasujice vyzyvame Vas, 
abyste jej s diky a v lasce piijali, nedajice 
se masti témi, kdo% proti tomuto poselstvi 
svatého Otce vzpirati se osméluji. Jsou 
to z Gadsti taci, jenZ papeZského toho listu 
neznajice pouze odrikavaji, co jim jini pred- 
rikavali, aby se zdali téZ svobodomyslnymi 
byti; jsou to vsak z vétSi Gasti tacit, jenz 
zapleteni jsouce v bludy éasuav jich snahy 


nyni vidi a citi, Ze slova svatého Otce na 
né padaji, smySleni jejich odhalujice a za- 
mysly jejich kazice. PapeZe poklddali za 
premozencho, a aj, On z nenadani stavi se 
proti nim co Ziva a neochabla moecnost, 
jen% obmysly a nadéje jejich maki. Co tu 
divu, %e hluéice usiluji potlaciti hlas pravdy ? 
Pravé v tomto jejich potinani spotiva novy 
dikaz, Ze svaty Otec promluvil pravé slovo 
v pravy éas, slovo, jemu% i véfici prote- 
stanté se obdivovali, velebice toto slovo co 
nejslavnéjSi Gin Pia rovné% velkého jako 
Slechetného; co% nebude proti mysli nikomu, 
kdo pova#i, Ze to neni toliko véc nabozen- 
stvi, alebrZ i rozumu a mravopoéestnosti, 
svobody a prava, kterou%Z On zastava. 

Nedejte se jinovérci zahanbiti Vy, jenz 
z milosti Bozi jste ditky Cirkve! Jiz vite, 
éeho se v zmatcich tohoto éasu mate drzZeti 
a ujimati, komu vériti, za kym jiti, komu 
své zaleZitosti svériti. Odvraftte se roz- 
hodné od bludiv, jez vrchni pasty¢ Cirkve 
odsoudil a zavrhl, jako% i od téch, kdo% se 
onéch blud&i drZi a mezi vami je snad za- 
stavati chtéji. Za tohoto éasu, jemuzZ se 
presvédéenosti hrubé nedostava a v némz 
tedy Zivouci presvédéenost mnoho mize, 
ujimejte se vrele a stale pravdy, jedenkazdy 
v postaveni svém a pokud saha obor pt- 
sobeni jeho. 

Zylasté napomindame Vas, knéZi, synové 
a mili spoludéInici na vinici Péné! abyste 
svérenctt svych dikladné pouéovali o duchu 
éasu, jakoZ i o papeZském listu okru%nim, 
varujice jich pred bludy téchto naSich dni; 
co% aby s prospéchem se dalo, hldsejte jim 
tim horlivéji slova Ziyota, pravdy a spasy, 
byste jich netoliko vSeho nebezpeéenstvi 
uvarovali, ale téZ k tomu pfipravili a nad- 
chnuli, aby se s védomim, rozhodné a vii 
silou ujimali téch véci, které jsou Bozi a 
spaseni jejich se tykaji. 

Svaty Otec odkryl a zavrhl uhlayni 
bludy naSeho véku. V&Sak na tom nebylo 
jemu dosti. Dobre véda, jak velka jest 
moe bludu, jak té%ko byva, jemu se ubra- 
niti aneb z ného se opét vyprostiti ,- proti 
nému se postaviti a téz v srdcich jinych 
lidi ho potlatovati, vyzyva véticich kato- 
lického svéta k jednomyslnym modlitbdm. 
Nebot jenom Otee svétel mize vyhladiti a 
na vZdy od nas zahnati bludy, které Gasy 
nage tizi, a jenom modlitbou Ize dojiti svétla 
s htry. ,Modlitbou,“ pravi sv. Vaviinee 
Justiniani, ,stavime sobé tvrzi pevnou, v 
kteréz bychom proti vieliké moci nepra- 
tel byli bezpeéni.“ A na jiném misté di: 
yJaka sila spotiva v modlitbé! Ona ukro- 
cuje Boha, dosahuje, zaé prosime, vitézi 
nad neprately, prométiuje lidi A jestlize 
dle slov sv. Jana Zlatoustého ,nic neni 


— 119 — 


mocnéjSiho nad élovéka, jen% se modli, po- 
névadz modlici se ucéastnym se stava moci 
Bowi,“ 6 éim mocnéj&i jest spoleénd mo- 
dlitba mnohych! JelikoZ vSak modlitba jest 
tim milej8i Bohu a tim mocnéj&i, tim tistii 
jest srdce toho, jen% se modli, otevrel sv. 
Otec nebeské poklady Cirkve viem véri- 
cim, aby skrze svatost pokani obmyti ode 
vsech skvrn hrichu tim divérnéji své prosby 
vylévali pred Bohem a Jeho milosrdenstvi 
a milosti dochdzeli. Z apoStolské moci své 
udélil na zptisob Milostivého léta phomocné 
odpustky ve lhité jednoho mésice r. 1865, 
kteryZzto mésic biskupové uréiti maji. Vy- 
minky k dosazeni téchto plnomocnych od- 
pustkti jsou nize udany. 

Uchopme se tedy milosti, kterd se ndm 
odava a po slovu a vyzvdni naXSeho sy. 
tce bojujme proti bludim tohoto véku téz 

zbrani modlitby, abychom ,v den zly“ stali 
obleéeni sheep v celé odéni BoZi. Uyainie 
si k srdci napomenuti apoStola ndrodi, 
které se téZ a obzvlasté téchto dni naSich 
tyka: ,,Sttjtez tedy, majice podpasana bedra 
sya pravdow a obleteni jsouce v pancir 
spravedlnosti a obuté majice nohy pripra- 
vou evangelium pokoje: predevsim berouce 
Stit viry ... a vezméte lebku spaseni a 
meé ducha, jenz jest slovo Buzi; véelikou 
modlitbou a prosbou modlice se kazdého 
éasu v duchu a v tom bedlivi jsouce se 
vi ustaviénosti.“ (K Efes. VI, 12—18.) 
Na modlitbach utikejme se, jak sy. 
Otee chce a Zada, k Bozskému srdci na- 
Seho nejsvétéjSiho Vykupitele, aby svazkem 
své lasky k sobé pripoutati rdéil vée, co 
neni s Nim, ale proti Nému jest. Utikejme 
se pod ochranu Neposkvrnéné Panny Marie, 
kterdzZ potrela hlavu hada, aby i nam vy- 
rosila vitézstvi nad bludy tohoto véku a 
aes nase fidila na cesté pravdy, spra- 
vedlnosti a pokoje. Spoleéné prosby véri- 
cich a oéi8ténych srdci proniknou k trimu 
BoZimu a modlitby, k nimZ se hotovi a 
spojuje cely obor katolického svéta, zje- 
naji ndém vitézstvi pravdy nade 1zi. 

Milost Bozi budiz se v8emi Vami! Amen. 

Dano v nedéli Quinquagesima |. P. 1865. 
Bediich, kardinal a arcibiskup Prazsky. 

Karel Boromejsky, biskup Kralohradecky. 
Augustin Bartolomé), biskup Litoméiicky. 
Jan Valerian, biskup Budéjovicky. 


Plnomoené odpustky na zpusob Milosti- 
vého léta. 


I. Sv. Otec, Pius IX. povolil na éas 
jednoho mésice roku 1865 plnomocné od- 
ustky, jako se proptjéuji o Milostivém leté. 
hita k ziskdéni téchto plnomoenych od- 
pustkit ustanovena jest rozhodnutim vrch- 


niho pastyte v arcidiecési Prazské*) na 
dobu od 9. dubna az do veéera dne 9. 
kvétna t. r.**) 

Il. Aby se vérici odpustkt téchto uéast- 
nymi stali, maji vy tomto Gase: 

1. dvakrate nayStiviti néktery z chramt 
nize udanych a tam ndbo#né se po- 
modliti ; 

a) chramy tyto jsou: 
pro obyvatelstvo krdélovského hlay- 
niho mésta Prahy bez VySehradu, 

Smichova a Karlina 
misto metropolitniho chramu c. 
k. dvorni kaple na hradé, 
kostel u sv. MikulaSe na Malé 
strané, 
kostel u Matky Bozi pied 
Tynem 
kostel u sv. Jindiicha a 
kostel u sy. Stépdna na Novém 
mésté ; 
pro obyvatelstvo VySehradu, Smi- 
chova, Karlina a véech ostatnich 
mist v diecésich: 
jejich vlastni farnt chrém ;***) 
kterézto chramy po cely tento éas 
maji otevrené byti kazdého dne 
od 6 hodin z rana do 7 hodin na 
vecer ; 

b) pri kazdé té navstévé kostela na- 
bouné se pomodliti na umysl sva- 
tého Otce nejméné pétkrdt Otée 
nas, pétkrat Zdravas a jednou Vé- 
tim v Boha. Také se_ schvaluji 
k tomu konci litanie o VSech Sva- 
tych, modlitby za papeZe a cisare, 
za obecné potreby kresfanstva a 
jiné podobne ; 

2. v jednom témdni tohoto milostivého éasu 
ve stredu, patek a sobotu se postiti, a 
ponévadzZ svaty Otec povolil, aby ptst 
v dobé ¢tyricetidenniho postu zikonem 
cirkevnim prikazany zaroven platil za 
pust jubilejni, ma kazdy, kdoby tento 
pist vykonati chtél v témdni pasijovém, 
to jest hned v prvnim témdni milosti- 
vého éasu, téz ve stredu nejen ujmu 
v jidle sobé uéiniti, ale i od masitych 
poe se zdrzeti, coz by jinak tohoto 

ne bylo dovoleno, ostatné pak prika- 

zany pust zachoyati. 

3. Dale maji vérici k ziskani odpustkt v 
tomto milostivém éase udéliti chudym 
almuZnu podle moZnosti az krestanské 
lasky. 

4, Maji se v tomto ase z hiichi svych 


yove 


vyzpovidati a nejsvétéjsi Svatost oltarni 
*) Téz v diecési Kralohradecké a Litomérické. 
**) V diecési Budéjovicke od 1—30. dubna, 


***) Pro obyvatelstvo Hradce Kralové uréen jest chram 
u Panny Marie. 


— 100) — 


hodné prijmouti. Svatou zpovédi mize 
spolu vyhovéno byti cirkevnimu prika- 
zani o vyroéni zpovédi a jeSto milostivy 
éas se slavi v dobé velikonoéni, mize 
po vyslovném povoleni sy. Otce svatym 
' prijimanim spolu zadostutinéno byti cir- 
keynimu prikazani o velikonoénim pfri- 
jimani. 

III. Zpovédnikim dano jest na tento éas 
rozsdhlejSi plnomocenstvi, které% jim zvlast 
vy zndmost uvedeno bylo. 

IV. Osobém feholnim obou pohlavi, tézZ 
v kla&tere stale bydlicim, vézntm, nemoc- 
nym a vsem, jimzZ z jinakych pfidin ne- 
moZno predepsané skutky vitbec aneb jen 
nékteré z nich vykonati, mitZe zpovédnik 
skutky tyto proméniti v jiné nabozZné skutky, 
aneb poodloZiti na jiny blizky Gas a jim 
jenom to uloziti, co by vykonati mohli. 

V. Ditkam, které posud nemohou pfi- 
pustény byti k prvnimu sv. prijimani, mtze 
se prominouti prijeti nejsvétéjsi Svatosti, 
predepsané k ziskani odpustkt. 

I. Cestujici mohou odpustki dosici 
po navratu svém, vykonaji-li, co predepsdno. 

VIL V sobotu, dne 8. dubna, bude ve 
vsech farnich chramech po celé diecési 
slavnd odpoledni neb vedéerni poboznost; a 
pak od 7 do 8 hodin bude se vyzvdnéti 
vsemi zvony, aby se véricim ohlasil poéa- 
tek milostivého éasu. 

VUI. Rovnéz tak ohlasi se dne 9. kvétna 
po predchazejici veéerni poboZnosti a slav- 
nostném , le Deum“ vyzvanénim vSemi 
zvony od 7. do 8. hodiny veterni konec 
milostivého Gasu. 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokradgovani. ) 


MAD s}5-103 

Minulo poledne a tu teprv sluzby Bozi 
se ukonéily. Pan Vedral neciti hladu, nybriz 
zada, aby doktor Stika hned otevrel testa- 
ment. 

_ __ySnad dovolite, abychom se diive na- 
jedli,“ odpovédél mu tento a v&ickni za- 
sedli k pripravenému obédu. 

Zenskym se jisti nechce, jsou v jiném 
pokoji a sotva se dotkly jidel, co jim z 
kuchyné posilaji. 

MuZskych je mnoho, Vedral, Sklenka, 
doktor Stika, vyslanci od uradu, svédkové 
a jini pani shromazZdili se, aby vyslechli 
posledni vali neboZéinu. 

Vedral sedi jako na Zizavém ubli a 
rad by oZelel tu velikou hojnost pokrmé. 
NemiiZe se ani divat, jak vzdcnym hostim 
chutnaji a mysli si, Ze pti takové pfilezi- 
tosti neslusi se hodovat. Je mnespokojen 


se spraveem, jen% to objednal a jekté nez 
poobédvali vySel si k nému, domluvil mu 
a naridil, aby jidla, co je&té maji ndsle- 
dovat, jiZ na sttl nedavali. 
Spravec pravil, Ze to nemiiZe byti a 
dokdzal milostpdnu, Ze Gest a distojnost 
domu porouéi, aby v nigem neéetfili. —— 
»Kdy% jiz nelze zadrzet, co je pristro- 
jeno,“ tek milostpan, ,, musi se alespon hodné 
pospichat. “ . 
Spravec nemél nic pie tomu, hosté 
véak si nedali Giniti ndsili, pohodIné misu 
za misou si poddvajice. Vyrdzeli se pri 
tom a povidali si, jakoby od nich nic ji- 
ného se zde neotekdyalo a Vedral pro zlost 
jiz nejedl, nepil ani nemluvil. x 
Nikdo si toho nevéimal, advokat Stika 
vedl slovo a druzi poslouchali ve vSem se 
ridice dle ného. Coz jim testament pranic 
nelezi na srdci? Berou ode véech jidel, 
hitaji peéené a salaty, nalivaji si pivo a 
vino a naposled jeSté s tou éernou kavou 
se meSkaji, sedice a stojice a kourice véru 
bez prestani. 
me drzi, nestydati. Vedral jim ty 
sklenice a Salky jiZ chee vyrazit z rukou. 
Protivuje se mu jejich lhostejnost a neci- 


telnost. Nem#iZe to pokoleni utednické vy- 
stat. Ukaze jim dvéte, a%Z mu LuSténice 


a co k nim patti odevzdaji. 

Nastojte, doktor si dal prinesti vodu 
a vodu chtéji vSickni, aby k nastavajici 
praci se drobet obéerstvili. Napili se, preji 
si dobrého zaziti, délaji poklony, vse se 
chysta k odchodu do vykdzaného pokoje. 

Doktor vzal na sebe vazZnéj$i obliée} 
a pravi k Vedralovi: ,,Prosim, dojdéte pro 
milostpani, je dcera vzneSené nebozky a 
ma prvni pravo, seznati zavét jeji.“ 

Vedral odpovédél: ,Jsem tu ja, obou 
nds snad nebude zapotrebi?“ 

»Musi se zachovati poradek a sluSnost,“ 
minil Stika a bez pani Vedralové nic ne- 
zacal. 

Vedral se tedy pro ni odebral a mezi 
tim se povolani k tomu pani se&Sli v tak 
nazvanem salonu av polokruhu okolo doktora 
se postavili. 

Pani Vedralova neptisla, Ze ji manZel 
sim ftekl, aby se zdrdhala. Bude tam on, 
zastane ji, ma stejnou moe, lépe tomu roz- 
umi. Bez toho bude dédit on jako ona 
a co za porizeni a porucéenstvi matka dale 
ucinila, vytidi ji, hned jak se zalezitost 
dneSni ukonéi. 

I ozndmil éekajici spoletnosti, Ze man- 
zelka nemiiZe pyijiti mezi n& nejsouc s_ to 
podrobiti se obtizi a nesnazi, co by ji tak 
smutny vykon zptsobil. Je slaba, stéiné, 
jeSté neokrdla od réna, snadno by ji to 
premohlo po druhé, 


— 121 — 


Doktor vlidné prijal poselstvi Vedralovo, 
otevrel tobolku a vyndal zapetetiné pismo. 

ylo je k&aft nebozéin,* pravil a ode- 
vzdal je panu Vedraloyvi, aby se presvédéil, 
Ze peceti nebylo hnuto. 

Vidél to a nepochyboval o tom a drze 
psani v ruce a divaje se na né se vkech 
stran rad by byl vyskoumal, co obsahuje. 
Neprozradilo ni¢ehoz, bylo jako kazdé jiné 
psani, pokojné, nevinné, ale zaviralo vy sobé 
tajnosti, jen% brzy nad osudem mnohych 
lidi rozhodnou. Vedralovi se nezdalo byti 
ani téZ8i neZ obyéejné uredni listiny a 
predce mélo vahu, Ze za celé LuSténice 
stalo. Véru ho naplnilo jakousi vrouci vaz- 
nosti a vsickni, co je vidéli a do rukou 
vzali, dilezitost jeho uznavali. 

Po Vedraloyi prohlidl sije také Sklenka, 
pak chodilo od svédka k syédku a koneéné 
se vratilo zase k panu doktorovi. 

I prelomil petet, otevirel psani, vyndal 
archy a — odkailal si. 

V pokoji panoyvalo velebné ticho, ve 
vsech tydrich se jevila velika napnutost a 
zvédavost a doktor Getl zretelné a distojné, 
ze statek LuSténice dédi — Marie Vedralova, 
deera Ludyika Vedrala a matky Rozy Ve- 
dralové, rozené Pomezné, mild vnuéka ne- 
bozky, jiz dnes byli pochovali. 

Vsecko hotové jméni, stribro, porculan, 


obrazy, knihy, pradlo, ndtadi a nabytek | 


prejde na pana — Sklenku, bratranebozZéina. 

Vedral vySel s prazdnou a ani sprava 
dédictvi deery jeho se mu nesvérila. 

ManéZelce a synovi pripadly podily na 
penézich. | 
- Doktor Stika samostatné Lusténice bude 
¥idit az do zletilosti Marie, nikomu jinému 
ne% vrchnimu turadu poruénickému nejsa 
odpovédny. Vedral mu v niéem nesmii pred- 
pisovat ani prekdzet a podrzi jen prdavo 
otcovské, miti deeru u sebe a vychovavyati 
ji dle své vlastni vile. Na vychovanou se 
mu bude pfispivat, uiiad vykaze mnoho-li, 
aco z Gistého vynosu Lusténic zbyde, ulozZi 
se na troky pro mladou dédiéku. 

Vkecko bylo pravda, dobre sestaveno 
a potvrzeno, co advokat éetl a jeden kazdy 
uznayval, Ze se tomu neda odporovat. 

Vedral bledl, kdyz to slyel, pak se 
zase tervenal, hned mu bylo zima, hned 
horko, mraétil, trasl se, zatinal zuby, sviral 
pésté. 

»Ne, tak to nenechdm,“ rozkiikl se, 
kdy% byl doktor hotoy a tento mu odpovédél: 
»Nemohu vam branit, cheete-li_ se zpirat. 
zalujte — a soud rozhodne, byl-li jste v 
nééem zkracen.“ 

,J& ne, ale ma pani,“ volal Vedral. 

Doktor ¢ekl: ,Je mi lito, ale musim 
yas odkazati na pravni cestu.“ 


Vedral se vztekal, nadaval, boutil, Za- 
loval na spravee, protivil se stryci Sklen- 
| kovi, uréZel i doktora. 

Nic nepomohlo. Pied jeho otima se 
vsecko uzavtelo a zapeéetilo a on prijel 
nazpatek do Pavince zrovyna tak bohaty, 
jak byl diive. 

pravec zistal na svém misté, doktor 
ho chranil a v ukadé sim co plnomocnik 
na statku potvrdil a celd zdvét se prijala 
a provedla, atkoliv ji Vedral véemozné 
chtél zvratiti. (Pokraéovani.) 


Dopisy. 


Z Prahy, dne 8. brezna 1865. 
(Pololetni zkousky u Skolnich sester.) 

Dne 6. a 7. brezna byly zkouSky na 
hlayni divéi skole Skolskych sester u sv. 
Anny na Novyém mésté.*) Zkousky tyto 
daly dikaz o vyteéné methodé vyuéovaci 
a vychovatelské zminénych sester. Zatky 
vsechny davaly spravné a dobré odpovédi ave 
vsech predmétech osvédéily takovy pokrok, 
ze zbudily vSestrannou pozornost. Jak ple- 
salo srdce pritomnych, kdyZ slySeli ty jemné 
zvuky jazyka materského, které se vinuly 
z ust utlounkych divek! P&él druhého uply- 
nulo jiz roku, co ctihodné Skolni sestry 
oteviely Skoly v naSi Praze a ptisobeni je- 
jich dosvédéuje, Ze poznaly potieby a tou-— 
hy nage, aZe se vSemozZné pricimuji udiniti 
jim zadost. Pred ptichodem Skolnich se- 
ster do Prahy méli jsme ovSem podobné 
Skoly, avsak v dotéenych ustavech byl vy- 
uéovaci jazyk némecky. Ditky z poéatku 
nerozumély, co se jim vyklada, a kdyz po- 
zdéji porozumély, nebylo srdce jejich do- 
jato, ponévadz se nemluvilo k nim jazykem 
zasvécenym prvotni laskou materskou, reci, 
kterouZ je ucila druhdy matka mluvivati 
s Bohem, jiz navykal sluch od kolébky, 
hlaholem, v némz se obrazely prvni city 
procitlého srdce. Svédomiti knézi, jimZ na 
takovych ustavech svéren byl vazny trad 
atehhoties casto byli nuceni, jak jsem ne- 
jednou slySel a se doéetl, ditkim (at proti 
pravidlu) pravdu Bozi vyklddati po Gesku, © 
vidélif, ze jinak vétSina nechape mysli, ne- 
pojima srdcem; avSak toto vadilo svédomi- 
tému uciteli, zdrZujic ho sousttedénou pil, 


*) Dne 6. brezna od 8—10 h. v V. tridé ném., od 
10—12 h. v II. ¢eské, od 3—5 h. v III. éeské. 
Dne 7. od 8—10 h. v I. tridé Geské, od 10--12 
v Il. ném., od 3—6 ve IV. éeské. Dne 6. ridil 
zkousky vd. p. mistodozorce &kol v arcidiecési, 
kan. Prucha, dne 7. vd. p. kan. Bernard. Na- 
bozenstvi vyucuji vedle domaciho spirituala, knéze 
Gabriela Schreidera: v nizsich tridach vp, Karel 
Kmoch, kaplan v Podskali, a ve vyssich vp, Frant. 
Benda, kaplan u sv. Vojtécha; vSem ostatnim 
predmétim ctih. sestry, zkousené ucitelky, Red. 


— 122 — 


rychleji a jistéji vésti ku predu milatky 
Pang. Pamétihodna jsou slova, jez napsal 
v ,Casop. kat. duch.“ zesnuly v Panu knéz 
Fr. Slama: ,Vyuéuj se mladeZ nase neji- 
nak neZ jazykem materskym, a radéji af 
mléi uéitel ve Skole, neZ aby rozpravél, 
éemu mlddez% nerozumi. Bud Ze jiz dobré 
a uZiteéné jest, Gemu vyutuje, bud Ze zleé, 
neuziteéné a jalové. Je-li dobré, skoda 
kazdého slova, které by padlo mimo srdce 
a dusi Zidk&i; soud tedy stra’ny uciteli tomu, 
ktery mladez v nebezpeéenstvi uvadi, dobrého 
a uziteéného uméni nepoznati, proto, Ze je 

odava jen ve schrankdch zaméenych.“ — 
Neblahé nasledky plynouci z vyuéovani to- 
hoto neprirozeného vidime posud, nahléd- 
neme-li jen do Zivota: neteénost, vlaznost, 
pohrdani naboZenstvim ano i zjevna nevéra, 
tof ovoce neblahych Gasi a nesfastnych 
ztizeni Skol. Blazené byly ty ditky, jimz 
alespon doma otec a matka vstépovali pravdy 
ndboZenské v jemnou mysl. Kazdého, je- 
muz na srdci leZ#i rozkvét Cirkve, zvele- 
beni vlasti, blaho ndroda, po dneSni den 
boli rany zptisobené y letech minulych ne- 
blahym vychovavanim divek, které témér 
vSechny stavaji se prvnimi ucitelkami a 
péstounkami pristich pokoleni. ProtoZ s po- 
téSenim i s touhou obracely se zraky vsech 
zboznych vlastimila ku Skolaim — sestram, 
kdyz otviraly milé divéi mladezi v nas’em 
mésté skolu, distojnou stépnici krestanského 
smysleni a Zivota. Od té doby uplynulo 
jiz ptl druhého roku, a zajisté musi kaZzdy, 
jenZ mluvi tak jak svédomi kaze, vyznati, 
Ze, seé sily statily, vyhovély touham nasim. 
Ctihodné sestry skolni uznaly, Ze, pokud se 
chtéji mladatkim témto stati viditelnymi 
andély stragnymi, musi k nim mluviti ja- 
zykem materskym. Ano skvély dikaz po- 
daly ndm, jak snadné na zdkladé jazyka 
materského Ize se naué.ti jazykim jinym. 
Ze &koly jejich vyjdou zajisté panny vée- 
stranné vzdélané, panny, jeZ vynikaji ne- 
toliko Zivou vérou, horlivou pobozZnosti, vSe- 
likou ctnosti, jez zdobi krestanku, jeZto ji 
éini zptsobnou k uslechténi a posvéceni 
domaciho Zivota; ale i panny nadchnuté 
cistou laskou k milé vlasti a svému narodu. 
De} Bth, aby dale pokraéovaly ctihodné 
sestry na draze zapocaté — a jich jméno 
zajisté skviti se bude mezi prednimi do- 
brodinci nadroda éeského. Bth sili% je a 
pozehne) po¢inani jejich. Ant. Kovai, méstan. 


Od Jizery v breznu 1865. 

3 (Rozhledy v nasich listech.) 

Cte-l vérny katolik a spolu uprimny 
nérodovec nékteré ty nase listy, musi se 
mu opravdu zzeleti ndrodu, ktery od lidi 
chtéjicich se nazyvati videi jeho, otividné 


veden jest v zahubu. Ci neni to pravda? 
— Nuve at upre nékdo, Ze neklesne driv 
neb pozdéji ndrod ten, jeho% nejdraZ8i_ po- 
klad, vira, se mu podkopava. — A to se za 
nynéjsiho Gasu déje jaksi systematicky, 
vira katolické se u lidu hledi zostuditi, a- 
duchovenstvo katolické o vSechnu vaznost 
pripraviti, takze Glovék Gta nékteré listy 
nase mél by mysliti, Ze psdny Jsou ne pro 
katoliky, jich% jest v Cechach a na Moravé 
velika yétSina, ale pro jinovérce vielikého 
druhu. Tito naleznou vSude svych ochran- 
cf, aneb maji alespoti od novinari_svaty 
pokoj, jenom Cirkey katolicka, sv. Otec a 
katolické duchovenstvo se v podezreni uva- 
di, kde to jenom trochu mognd. Arcif se 
to déje u nas s jakous takous opatrnosti, 
ale pozorny Gtenat poznd bray, Ze to na- 
strojeno podle pldnu tajnych spolkt, na 
nz letoSni Blahovést na str. 31., 63. a 111. 
dobte poukazal. A jestlize pozdvihne ten 
neb onen vrchni pastyr diecése hlasu_své- 
ho, vybizeje jak synt svych knézi, tak i 
ostatnich véricich, aby lista proti Cirkvi 
brojicich nepodporovali, tu jest hned zpateé- 
nik, ultramontan, to jest, dostane tolik jmen, 
ze si je Glovék ani pamatovati nemtze. Tu 
se neustale ktiti do svéta, Ze Cirkev kato- 
lickaé nemiluje pokrok ale tmu, a Ze je 
nesnasenliva. A proé? Snad proto, Ze zra- 
guje véricim svym smiSend manéZelstvi, nebo 
ze zbozni Tyrolaci nechti si nasaditi né- 
kolika jinovérci svar a raznice do vlasti 
své? — To neni Zidné utiskovani, to jest 
obrana proti utoku, hajeni historickych 
pray. Katolici v zemich katolickych jsou 
pry nesndsenlivi, a Svédové protestantsti, 
kteri katoliky vypovidaji ze zemé, kde se 
narodili, Angliéané, kteri katolické Iréany 
az k smrti souzi, mnohé némecké statky, 
kde katolici svobodné dychati nemohou, 
ti jsou snad sudsenlivi? o téch nepriznivei 
katolické Cirkve niteho nevédi? anebo 
snad védéti nechtéji? — Zda se, jakoby 
nékteri mladi na&i spisovatelé nebo novi- 
néti vybirali ¢laneéky a pozndmky své 
jenom ze samych listi Cirkvi katolické 
nepratelskych a sice zimyslné. Nebo co 
opravdu Slechetného a velkého stane se v 
Cirkvi katolické, 0 tom nebyva ani zminky, 
aékoli v katolickych listech zprévy o tom 
byvaji; ale dovi-li se o néjaké Skvrné vy 
Cirkvi, byt byla sebe nepatrnéjii, nalezne- 
me ji hned a sice zvétXSenou v listech, které 
0 dobrém, co se vykonalo, nikdy se ne- 
zmini. Hajili néktery svédomity duchovni 
prava Cirkve a prava sv4 proti nerozumu 
a pkechvatim, dad se véc ta hned, ale pie- 
vracena, do novin, aby pry se mu udélala 
ostuda. Poda-li ten, jehoz se tyée, opravu 
do onoho listu, nebyvd védycky piijata. 


oe oo ee 


Prot? ProtoZe pry jest vaSnivé psand, a 
podobnych zdminek najde se vice; vlastné 
véak proto, Ze se nedrzi mnozi pani zdsa- 
dy ,budiz slySena té% strana druha“ a pti- 
kladaji svému privilegovanému dopisoyateli 
snad vice viry neZli samému pismu svaté- 
mu, které bez toho dle jejich nahledu patii 
u% mezi staré haraburdi a nahrazeno byti 
ma co nejdtive i v Geském prekladu_,,Mi- 
cheletovou bibli tlovétenstva.“ 

Musime se véru diviti té dislednosti, 
§ jakou se bojuje proti Cirkvi. WVsecko 
utrhaéstvi proti ni, proti sv. Otci, proti 
katolickym obfradim a obyéejiim, proti kla- 
Sterim a ustavim, které sé nehodi pod ru- 
briku ,,z Rima,“ nalezneme zajisté ve ,,Smé- 
su,“ nebo trebaiv dennich zpravach. OvSem, 
kdo chee nékoho biti, vZdycky pry si hal 
najde. Z téch a takovych pritin musime se 
opraydu diviti tomu, Ze i mnozi duchoyni 
davaji s ochotnosti svij téZ%ce uschranény 
krejcar, jak se domnivaji, na oltdr vlasti 
a ku podpore domaci literatury, vlastné ale 
aby jim za to do oéi bylo plvano v listech, 
jimi vydrzovanych. Mnozi podporuji listy 
politické domaci i cizozemské, ale aby se 
ohlédli také na poli ndbozenském a cirkey- 
nim kolem sebe, aby hledéli i ve sméru 
nabozenském lid pouéiti, o to se pranic 
nestaraji. Jdi a uvidis i na mnohych fa- 
rach vselijaké domdci i cizozemske politi- 
cké listy 1 protikatolické, ale po ,Blaho- 
véstu“ a ,,Casopise katol. duchovenstva“ 
marné bys patral. A pak se divme, Ze li- 
sti katolickych nebo nabozenskych neod- 
biraji p. hostinsti! Témto to odpustime, ale 
duchoyni nenaleznou pro sebe Zddné vy- 
mluvy. Jen to jim mize slouZiti za jakousi 
omluvu, Ze mnozi z.nich se domnivaji, ze 
listy ony se jich ujmou, Ze jim zjednaji 
preNBLe svobody a Ze jim dopomohou k 
epSimu hmotnému postaveni, ‘Tak smyéli 
obzylésté mnohy z vel. pp. kaplant. Ale 
nemylte se, bratti mili, nebo i ja jsem ka- 
plan a to vice politovani hodny, nez mnohy 
z Vas, otevrte oti svych, dokud éas jest. 
Lidé hyzdici a tupici Cirkey, i Vas zo- 
hyzdi jen az Vas nebudou vice potiebovat 


k dilu svyému, jako to Cini italianissimi ve | 


VlaSich svému duchovenstyu, které vidouc, 
kam ylastné to vyhlaSované vlastenectvi 
mii, nyni jim naproti se stavi v snahach 
jedich. Nam niZSimu duchovenstyu zjednaji 
epsiho hmotného postaveni cestou zdkoni- 
tou jenom budouci synody, a nikoli treba 
i sdhodlouhé Glanky novinarské. Méjme di- 
véru, Ze kaZdy nejdiistoynéjsi vrehni pa- 
styf nd, vida prdni a potrebu synti svych, 
vyhovi jim. A nyni budiz mi dovoleno jesté 
uékolik skromnych otazek. Nejprve se ptam 
jednoho kazdého syobodného obéana, Jestli 


si d& od koho zbratiovat, aby si za své 
vlastni penize nemohl koupiti nebo zjednati, 
coby sam chtél? Jeden zajisté miluje kni- 
hy a éerpd z nich potravu duchoyni; jiny 
zase miluje dobra jidla a chutné ndpoje ku 
posilnéni téla. Jestlize kdo miluje vice duéi 
syou neZli télo, kdo rozumny bude mu to 
pokladati za zlé? — Kdo tedy na priklad 
miiZe to miti za zlé naboznym Rimanim a 
poutniktim z celého katolického svéta tam 
putujicim, jestlize starajice se o duSe syé, 
zakladali tam fundace meSni, které nebyy- 
Se zruSeny ani umengeny, dle uddni jed- 
néch novin nasich nyni pres 800.000 lir 
rotnich dichodi obnaseji? — A kdo mize 
za to, Ze na vyucovani a Skoly v tak malé 
zemi, jako jest Dédictvi sv. Petra, jenom 
pres 200.000 lir obétovati se mize, poné- 
vadz jest zemska pokladnice prazdna, jak 
se tentyZ list jaksi Skodolibé raduje. A 
prece se to, co tato mala zemé vénuje na 
vyucovani a Skoly, pomérné vyrovna vsemu 
tomu, a bez pochyby i predéi nad to, co 
jiné mnohokrat vétSi staty k tomuteZ uéelu 
obétuji. A proto mluvi-li éeské nejvice pro 
katoliky psané listy 0 sy. Otci a jeho ne- 
patrném tzemi, at neéerpaji z listi angli- 
ckych a jinych, Cirkvi katolické nejvice 
nepratelskych, Dovolavali se Anglicko nut- 
nych oprav v statu papeZském, af provede 
drive reformy a sice ty nejnutnéjsi doma 
— a to v Irsku, kdez lidé hladem mrou. 
Ptém se dale, co na tom zlého, kdyz ka- 
toliéti kresfané ctice svaté a svétice BoZi, 
maji jejich ostatky ve vaznosti a svatym 
na poctu konaji verejné prtivody neboli 
procesi? — Nepratele Cirkve, af uZ ne- 
katolici nebo nedouéeni katolici, odpovi, 
ze jest to modldistvi. Nuze tedy, coz jest 
to, kdyz titéZ pani ndboznym katolikim 
modléra spilajici, na potest a pamdtku 
Schillera, Shakespeara a jinych vytetnikt, 
na jakémkoli poli véd a uméni, zarizuji take 
verejné privody a Gini nadSené reti, a kdyz 
z jich Satu a nabytku_ prodavaji se kousky 
co vzdcné pamatky? Ci to je také modlar- 
stvi? Redaktor francouzskych novin ,,Opi- 
nion Nat.“ p. Guéroult pravi ve své tivaze 
o predmluvé k Zivotopisu Julia Césara od 
cisate Napoleona: ,,Musime byt spravedlivi 
ik cisatim,‘ a jd pravim: ,,Musime byt 
spravedlivi i k Cirkvi katolickée.“ — Ptam 
se koneéné, hodi-li se k humoristickému 
rozjimani na &karedou neboli popeleéni 
stredu smrt a véénost? — Smrt a véénost 
nehodi se opraydu k tomu, aby élovéka 
rozesmaly a proto se rozjimani ono u ro- 
zumnych lidi minulo s cilem svym, a kaé- 
dy moudry a uptimny kresfan si povzdechl 
nad témi mélkymi vtipy. A jestlize uz nyni, 
kdo psal ty nekalé ytipy o smrti a vééno- 


ae 


sti, zvolal ,brrr!“ co uéini pak, a% smrt 
po ném opraydu u% vztahovati bude rukou 
svych (a tomu se nikdo nevyhne ani ti 
uéeni pani) a vétnost a% se pred nim ote- 
vie? Pak alespon zvi, co jest ,vécnost!“ 
Zkratka, véci sv. naboZenstvi se tykajici, 
sv. obrady, vyroky pisma sy. nejsou vhod- 
na latka do listt humoristickych, a kazdé- 
ho moudrého a povazZlivého kresfana se to 
vidy nemile dotkne, kdyZ cos podobného 
éisti ma. A proto, pdnové, jen s rozyahou 
a rozumné! — Vievmee «Kes 


V Palermu na Sicilii dne 4. brezna 1865. 
(Byvalé a nynéj§i zrizeni zemské.) 

Tentokrate chci néktera vSeobecna po- 
zamendani o Sicilii utiniti; a a¢koliv se tyto 
véci pro Blahovést méné hodi, nebude mu 
to snad na ujmu a Gtendftiim nevhod, vy- 
padneli m@j dneSni dopis ponékud geogra- 
ficky. ' 
Kazdy znd z mapy trihrannou podobu 
Sicilie, nejvét8iho to ze vSech ostrovi stre- 
dozemniho mofe, jenz proto za davna sloul 
Trinakria. Vnitrek ostrova jest nejvice 
hornaty, pres celou délku jeho od zapadu 
k vychodu tahne se pohori, zvané ,,delle 
Madonie ,“ jeZ jest pokra¢ovani pohori z 
pevniny Italie. Nejvy8Si na vrch Sicilii jest 
o samoté stojici sopka Hina, jejiZ vrchol 
véénym snéhem jest pokryty. Ukaz to 
jisté zajimavy, kdyZ se povazi, Ze hora ta 
uvnitr vre ustavicéné ohném, jejZ Casto, 
jakoZ i pravé letos, u velikém mnojZstvi 
vyvrhuje. 3 

Aé jest Sicilie mnohem menki nezZ Ce- 
chy — Gitdt pouze as dva milliony, dvé 
sté tisic obyvateli, — predce tu jest mnoho 
a to znaéné olidnénych mést, z vétSi Sasti 
ovsem na pobrezi morském. Za ddvnych 
dob, kdy kvétly zdejSi osady frecké, byla 
Sicilie daleko vice zalidnéna nez nyni; mélat 
tehdaz tri mésta, Syrakusy, Agrigent a 
Solimunt, vice obyvateli, neZ itd nyni 
cely ostrov. Ona prvni doba déjin Sicil- 
skych, jez kon¢i dobytim Syrakus od Mar- 
cella, viidce Rimského, jest také pro Sicilii 
v mnohem ohledu nejslavnéjsi. Tenkrate 
zapadni a jizni pobrezi pokryto bylo osa- 
dami a mésty velevzdélanych Reki, a ne- 
jeden ze slavnych basniktii a uéenct staro- 
reckych zde se zrodil, zde Zil; stati jme- 
novati Stesichora, Empedokla, Archimeda, 
a snad také Syrakuské Dionysy. Vychodni 
a severni Gast byla tenkrate v rukou moc- 
nych Karthaginskych, s nimizZ se pravé zde 
na Sicilii setkali Rimané. Zde potéal a 
veden jest boj na Zivot a na smrt mezi 
témito velmocnymi soky, z nich% jen jeden 
mohl ziistati panem Sicilie a more stredo- 
zemniho. Osud rozhodl pro Rim, a Kar- 


thago vytlatena ze Sicilie bray klesla v zti- 
ceniny. Dvyoji tento Zivel davnych dob, 
tecky a punicky (Karthaginsky), a% dotud 
pry jevi a réizni se na obyvatelich ostrova, 
jak uéenci SicilSti tvrdi, nejen v reti ale 
1 v mravech a zptsobech. Jsou pry na 
zipadé, kdeZ jsou Syrakusy, obyvatelé 
mrayii jemnéjSich, povahy mirné, a ‘ee 
jejich dotud na mnoze teckymi slovy pro- 
michand: kdeZto na vychodé, kdez vévodi 
Palermo, jest lid povahy vice tvrdé, zpt- 
sobi drsnatych, velmi nachylny k prestup- 
ktm, zvlasté krddezi a loupezi. Takeé pry 
v onéch druhdy feckych krajich jest lid 
v celku vzadélanéjsi neZ% tuto. 
eé zdejsiho lidu jest dialekt freti pi- 
semné velmi nepodobny, takZe Italian z 
pevniny se mu teprv priuéiti musi, chceeli 
s lidem mluviti, ano jest pry na Sicilii 
vice rozdilnych dialekti, takZe venkovan 
od Palerma nerozumi venkovanu od Syra- 
kus, a oba tito nedovedou se smluviti s 
venkovanem ze stiedu ostrova. Ovséem ve 
8kolach a vy méstech panuje pisemni feé. 
Dialekt okoli Palermitského jest temny, 
samohlasky se vyslovuji nejasné, nejvice 
revlada u, a co nejhorsi, Ze vyslovnost je 
usd, posledni slabiky slov docela poly- 
kaji: vsecko vlastnosti odporné pravé vla- 
Stiné, jeZ miluje jasnou a plnou vyslovnost. 
Neni se vsak co diviti pokazené mluvé zdejii, 
povazimeli, Ze za rozliénych dob musila 
ustoupiti tu arabské, pak francouzské, pak 
Spanélské Feti, a tyto vSecky vtiskly ji 
rozliéné odznaky. 
Nebude od véci, zminimli se kratiéce 
o hlaynich osudech Sicilie. Tak zvand 
epocha fecka potina s 8. stoletim pied 
Kristem. R. 734 pred Kr. zalozily osady 
recké Naxos, a rok pozdéji Syrakusy. 
Pied nimi od dob nepamétnych byly na 
Sicilii osady fenické. Rokem 212 pred Kri- 
stem, kdy Konsul Marcellus dobyl Syrakus, 
pocina epocha Rimant, kteri rozdélili ostrov 
na dvé provincie, fizené prétory Syraku- 
skym a Lilibejskym (nynéjSi Marsala). 
Jiz za tast sy. apostoli phijala Sicilie svétlo 
viry kresfanské, a sice ptiisobenim sy. Pe- 
tra, jenZ uéenniky své poslal a dle povésti 
i osobné pritinil k zalozeni cirkve v Tau- 
romeniu (Taormina) a Katanii, jakoz dle 
Skut. Ap. i sv. Pavel pobyl v Syrakusach 
se sy. LukaSem po tti dni. — Na sklonku 
rise Fimské stala se Sicilie rejdi8tem za4- 
stupt loupeznikti africkych, a obéti hord 
barbari pustoSicich tehdd klesajicit panstvi 
Rimant. R. 440 zmoenili se Sicilie Van- 
dalové pod Genserichem; r. 490 opanovali 
ji Gotové pod Theodorikem; r. 535 viidce 
Belisar podrobil ji fteckému cisa¥i, pod 
jehoZ vladou ztstala az do ¢asu Saracen- 


— 125 — 


skych, mimo Ze'r. 548 dobyl a po tri leta 
ji pusto’il kral Gotiv Totila. : 
Doba vlady ‘cisari Catihradskych a 
—827) jest pro cirkevni déjiny Sicilské 
dilezité tim, Ze po ten éas Gaithrad stal 
se i cirkve Sicilské stredistém. Sicilie byla 
totiz pridélena k patriarchatu Catihradské- 
mu, tehdaz ovSem v uplném spojeni a 
tehdejsiho éasu uprimné jednoté s Rimem sto- 
jicimu. Nasledek toho byl, Ze, kdezto drive 
ri sluzbach Bozich viddla fret a liturgie 
atinska, nyni opanovala liturgie i reé tecka. 
Spojeni s Carihradem politické i cirkevni 
retrzeno bylo dobytim Saraceni, ayvSak 
fiturgie i feé fecka se udrzely pres cely 
ten éas, takZe kdyZ po zapuzeni Saracent 
hrabé Rogger Normansky obnovil cirkev 
a rozmnozil biskupstvi, aé ovsem poddal 
cirkey pod pravomocnost papeZzti, predce 
uznal za dobré, a to s vili papeZtv, pone- 
chati na mnoze freé a liturgii reckou, ktera 
véak znenahbla musila ustoupiti liturgii a reéi 
latinské. 
Nejsmutnéjsi doba byla pro Sicilii za 
vlady Saracentiv (827—1070); tehdaz lid i 
Cirkey upéli v otroctvi nejhorsim. Ale nej- 
vét8i chloubou kazZdého Siciliana a spolu 
nejslaynéjsi dobou oe krest anskou Sicilii 
byla doba panoynikai Normanskych (1070 
—1195), kteri osvobodivSe zemi od Sara- 
centiv vy kazdém ohledu pozdvihli blahobyt 
~gemé. Obnovili mésta polozborena a stavéli 
nova, povolali umélce a uéence, stavéli 
chramy, zakladali klaStery a biskupstvi, a 
treti dil-vSech pozemké pfridélili kosteltim 
a Cirkvi, kteréz bohatstvi Cirkve Sicilské 
na vétSim dile doposud zachované teprv 
nyni vziti ma za své, za vlddy svobody a 
za krale poctivce, jen% r. 1860 jsa v Pa- 
lermu verejné mnohym biskuptim a hodno- 
statim cirkevnim, jez k sobé povolal, 
osvédéil a slibil, Ze nicim nezkrati jméni 
a prava Cirkve Sicilské, ba spiie bude 
hledéti je rozmnoZiti a obohatiti. A ejhle, 
jak se vypliiuje slib poctivee: kla&tery 
maji byti zruSeny, kostely oloupeny, bi- 
skupské stolice potlateny, a vsecko jméni 
Cirkvi odtiato! Ale vratme se k zboznym 
krdlim Normanskym, jejichZ ducha hlasa 

o celém ostrové nestislné mno%stvi dra- 
fesbanyeh pamatek stavitelskych a uméle- 
ckych, mnoZstvi klaSteri a chrdmii, jez 
jsou posud chloubou celé zemé. Za jejich 
horlivost dostalo se jim od papeZi rozsd- 
hlych privilegii, jakych jen biskupim a 
vyslancim pape%skym udileno, znamych 
pod jménem: legatus et judex apostolicus. 
A podivno, kterak toto privilegium vsickni 


potomni panovnici Sicilsti si Zarlivé hajili, | 
aé éasto neméli oddanosti Normannt, ba ne- 


jednou byli zjevnymi sy. Stolice neprately. 


I doba némeckych Hohenitaufii, co 
vladet Sicilskych, od r, 1195—1258, byla 
pe védy a uméni dobou pozehnanou. Po 
srétkém panovani Francouzti pod Karlem 
z Anjou (1266—1282), jez skonéilo krva- 
vymi_ ,,Vesperami Sicilskymi,“ ndsleduje 
doba krali Aragonskych (1282—1412), pak 
doba krali Kastilskych, jejich% dédicem 
byl ve Spanélich i v Sicilii Karel V., cisa¥ 
némecky, s nim% prigsla Sicilie pod vladu 
Habsburgi Spanélskych (1516—1700). Po 
jejich vymieni dostaly se jak Spanély tak 
Neapol a Sicilie Burbontim francouzskym 
pod Filipem V., kteri az do r. 1860 drzeli 
trin obou Sicilii, s dvoji vyminkou: né4- 
sledkem miru Utrechtského 1713 piipadla 
totizZ Sicilie Viktoru Amadeovi, vojvodé 
Savojskému, jemu% ji ale 1718 Filip, V. 
ndsilné odiial. VSak Karel VI., cisak Rim- 
sky, moci zbrané dobyl 1720 Sicilie a drZel 
ji a% dq rv. 1734, kdy opét piipadla Bur- 
bontm Spanélskym, kteri vladli v Neapoli. 
A kterak v posledni dobé revoluce zrady, 
kterd, jak se zde rika, bojovala ne Zelezem 
a olovem, ale penézi zlatem, kterak _revo- 
luce ta prevrhla trin, a nyni kazi lid, utla- 
éuje a vytiskuje Cirkev, olupuje klaktery 
a kostely: to nemohu vypisovati nyn{; to- 
lik ale tici Ize, Ze to jest jedno z nejvét- 
Sich nestésti a ran, které kdy stihly Sicilii! 

Sicilie jest zemé bohata a trodna. 
Mimo rozliéné kovy nejvét8i bohatstvi po- 
skytuji doly siry, je% v takém mnoj%stvi se 
naleza, ze v sttedu a na jihu ostrova, kde- 
koli se kope, v hojnosti nalezd ‘se sira. 
Mimo siru nejvice vyvazi se sul, jez i z 
doli i z vody morské se dobyva, a zde 
jest v cené tak nizké, Ze je skoro zadarmo. 
Z rostlinstva mimo vé&eliké druhy obili, 
zvlasté len a konopt mnoho se péstuje. Pro 
obchod jest veledilezity strom oliva, jejiz 
ovoce slouzi za krmi dobytku, v éas nouze 
i lidem, hlavné upotéebuje se k déldni oleje, 
jen% se u velikém mnoZstvi vyvazi. Dale 
tvori vino, mandle, oranée a limony Gili 
citrony bohatstvi a Zivnost celych kraji. 

Sicilie ma tri university: v Katanii od 
r. 1435, v Palermu a Messiné, pfivodu no- 
véjsiho; mimo to mnoho jinych védeckych 
Skol a ustavii, zalozenych nejvice od Je- 
suit a jinych radi. Aé jsou tu na mnoze 
tak zvané ,,scuole comunali,‘‘ obecni Skoly, 
prece dosud neni zde to zatizeni, aby déti 
chudé musily do Skoly; proto chudy lid 
jest nevzdélany, neumi Cisti ani psati. 
Mnoho dobrého ptsobi zde biskupské kon- 
vikty a semindre, jichZto zde dostatek, aé 
v posledni dobé mnoho jest jich od vlady 
nadsilné zavreno, protoze biskupoveé nechtéli 
prijmouti nevérecky vyuéovaci fad, jaky 


vlada pro viecky Skoly predepsala, 


— 126 — 


Mam se zminiti také o politickém z7t- 
zent Sicilie? O toto jest otevrena krvace- 
jici réna vlastenctt zdejgich, o které ale 
skoro ani mluviti nesméji verejné, nechtili 
byti od radikali postaveni na pranyf co 
odptireové jednoty Italské, co burbonéici. 
Autonomie Sicilie jest od r. 1860 zniéena 
uplné. AZ do r. 1848 byl v Palermu misto- 
krél a vtastni ministerstvo, ostrov tvofril 
krdlovstvi zcela pro sebe, byla to, jak se 
tika, pouha unie osobni s Neapoli. Po re- 
voluci 1848, kterd se zrekla Burbontiv, 
Ferdinand LU. Neapolsky pristtihl svobody 
Sicilské, V Palermu byl nyni MistodrZitel, 
jenz spravoval zemi pomoci ¢tyr ministré 
Gili generalnich direktori, z nich% jeden 
vedl zdleZitosti vnitrni, druhy policejni, treti 
spravedlnosti a osvéty, étvrty finance. V Ne- 
apoli pri krali sidlel zvlaStni Ministr Sicil- 
sky. Mimo to v Palermu byla Vys8i Radda, 
kteréZ se musily predkladati vSecky nd- 
vrhy zdkonii a ustanoveni, jez tykaly se 
Sicilie. Patrno, Ze i toto druhé frizeni byla 
autonomie velmi rozsdhla, jaké my v Ce- 
chach ani doufati se neodvaZujeme. A kte- 
rak jest nyni? Od r. 1860 netvori vice Si- 
cilie jedno kralovstvi, jednw provincii, ny- 
brz jest to pouze sedm kraji (provincie 
zvanych), sedm kust od sebe neodvislych. 
Neni vice tradi néjakych ustrednich, Pa- 
lermo neni vice hlavni mésto, nybrz je 
méstem krajskym, jako ostatnich Sest, jest 
sidlem krajského Gili prefekta, jen% v téZe 
zptsobé jako ostatnich Sest Sicilskych a 
jako vSech 59 italskych prefekt&i podroben 
jest bezprostredné ministru Turimskému. 
Jef to centralisace nejkrutsi! A k tomu 
pridejte, Ze i predstavenstvo vSech mést a 
obci ustanovuje vlada sama, a pak si vy- 
svétlite, jak bolestné hledi Sicilian, jenz 
hrdé ostroy svij uvykl jmenovati kraloy- 
stvim, na nynéjsi zrizeni zemé. Véru kdyzZ 
vzpomindin, Ze mnohé éeské autonomistické 
listy tak Gasto velebily to svobodné ztizeni 
ltalské: vidim nyni tu jejich drzou nevé- 
domost. Coby tomu frekly, kdyby Praha 
zbavena vSech ustrednich uradi stala se 
pouhym krajskym méstem, jako Caslav, 
Cheb, Litométice ? kdyby nejvySsi trednik 
v Praze byl krajsky pfednosta, té%e moci 
a hodnosti, jako krajsky. prednosta sidlici 
v nékteré vsi Uherské neb Haliéské? 

Cirkevni rozdélent Sicilie jest nyni na- 
sledujici: stava pét sidel arcibiskupskych, 
totiz Palermo, Monreale, Messina, Syrakusy 
a od r. 1859 Katanie, jez byla drive pod 
arcibiskupem Monrealskym; pak jest jede- 
nact biskupstvi suffragannich, tedy Sestnact 
diecési, mimo to jest okres opata od sy. 
Lucie ,,nullius dioecesis,“ a tak zvany Ca- 
pellano Maggiore m4 jurisdikei biskupskou 


nad vojskem a krdlovskymi domy. Sest- 
nact diecesi bude se zdati mnohému snad 
prilis, a predce neni tomu tak. Diecése 
tak ohromné jako v Cechach nejsou zajisté 
zadouci, protoze nemtZe-bisup obsdhnouti v 
tom pddu potirebné osobni fizeni. Nadto— 
ale zdejSi poméry takrka vyZaduji meni 
diecése. Sidlo biskupské jest totiZ stre- 
distém vzdélanosti, sidlem Skol a vyuéovani 
pro kleriky i laiky, jest spolu’ sttediktém 
zivota cirkeyniho; knézstvo od biskupského 
sidla priliS vaddlené, jest takirka odfato od 
kmene, nebot zde neni jeSté kanceldéské 
zrizeni tak zavedeno, jako u nas, zde vice 
jest ustni tradice. Druha délezitéjsi_ pri- 
Cina jest zdejsi Spatnd, misty Zadna komu- 
nikace. Silnice Gili cesty, po nichZ se 
mize jeti s vozem (via rotabile, carrozza- 
bile, jak zde fikaji), jsou vzdcnost a to 
skoro jen pri mori. Uvynitt zemé jsou 
cesty, po nich% jen jizdecky lze se dostati 
na koni, neb jen na oslu,- ktery jde bez- 
peénéji; véak jsou krajiny, kde ani toto 
cestovani neni moZno, kde jsou pouze stezky 
éili péSiny, po nichZ pocestného vede vidce 
té krajiny znamy. Pri téchto okolnostech 
poznate, Ze zde vzddlenost 2—3 mil jest 
vlastné vétSi a obtiznéjsi, neZ u nas 20 a 
30 mil, kde jsou Zeleznice a fadné posty. 
K tomu jesté nejistota zdejsich cest pro 
mnohé lupige, potom v zimé rozvodnéni 
potoki horskych: to vSecko Gini patrno, 
ze mali byti néjaké vzajemné spojeni biskupa 
s diecesi, tato nesmi byti rozsahla. 

Zatim nynéjsi zikonodarcové v Turiné 
se ji%Z staraji o zmenSeni biskupstvi. Snad 
co toto étete, jizZ bude rozhodnuto o osudu 
nového navrhu o zruseni klaSteri a vSeho 
jméni cirkevniho. Jest to do nebe volajici 
nespravedlnost a nasili, co timto zdkonem 
navrzeno. Kldstery, kapitoly, duchovni 
spolky a v&Secka beneficia- mimo fary a 
biskupstvi, jich% poéet se zmenSi, jsou zru- 
Seny; vSecko jméni zdduSni, fundaéni, 
obroéni se stdhne a proméni v papiry stdtni 
to jest proda; ztidi se vybory farni z laikt, 
jenz riditi budou zaleZitosti farni a usazo- 
vati fardte; podobné vybory pro diecési. 
Kostely , jenz nebudou farni, se zrusi 
a pripadnou v majetek obci neb_ statu. 
Vlada s onim farnim yvyborem rozhodne, 
kde jest treba fary a kolik kde pottebi 
knéZi. Diecési bude tolik, kolik provineii, 
takzZe misto nynéjsich 229 v celé Italii bude 
jich 59, v Sicili misto 16 toliko sedm. 
Visak aékoliv i vldda i snémovna gs dychti- 
vosti by u% vidéla zdkon tento, prece 
nejde to ku predu, nemohou se totiz shod- 
nouti o dédictvi to uloupené. Vlada, jez 
ma pred sebou propast zdhuby finanéni, 
chee statky pro sebe, — poslanci a pro- 


— 127 — 


vincie chtéji je zase zachovati sobs; a 
tato neshoda jest tak velika, Ze se mluvi 
Vv novinach, jakoby ministerstvo chtélo ra- 
déji cely navrh aneb z Gdsti odlozZiti k bu- 
doucimu zasedani, ne% aby se zeklo statkt 
cirkeynich. Tak Pdén Bah dopousti mezi 
zlymi nové zmateni Babylonské. Zatim 
vlada neéekajic rozhodnuti obsazuje skoro 
vsude klistery vojskem, a jest to véru 
malo povzbuzujici, kdyZ, jako pravé i v 
zdejSim konventé na jedné chodbé bydli 
reholnici, na druhé vojaci; kdy% vedle sa- 
mého chramu yojaci hulakaji, zpivaji, nebo 
bubnuji a cviti se, kdezto vedle obétuji 
se mSe svaté a v modlitbach pohtizeni 
vérici neslySi zvonek od oltate pro ktik 
vojaki a himot bubné. Inu kloni se to 
zde k nejhorSimu, takze jeden list zdejit, 
jen% vede prvni slovo, nedavno napsal, Ze 
pri nynéjSich pomérech vladnich se takrka 
i osvédéuje pravda slov_ socialisty 
roudhona, Ze nejlepsi vlada jest anarchie. 
Zda se véru, jako by Pan Bah tu neSfastnou 
Italii chtél opustiti. Boze, chrai na¥i vlast 
éeskou podobné svobody! Volejme, jak 
jsme se co déti modliti utili: Pan Bth s 
nami a zlé ySecko pryé! H. 


Kronika. 


Z Prahy. Na papeZskou pijéku slo- 
zeno do dne&niho dne u velkoobchodnika 
p- Maurice Zdekauera 170.000 frankt. 

#—* Dnes bude ukonéena éeské misie 
u sy. Tomase na Malé strané. V_ témdni 

asijovém budou vel. knézi Redemtoristé 
Lonsii éeskou misii v Pribrami a po Ve- 
likonoci na VySehradé. 

*—* JEmin. nejdist. p. kardinal odjede v 
sobotu do Vidné, 

*_* Kazani postni na VySehradé jsou kazdy 
patek o 4. h. odp. a nikoli v nedéli, jak v ¢. 6. 
bylo udano, Kaze tam vd. p. kan. Stule. 

*_* K Dédictvi sv. Prokopa piistoupil 
vp. Martin Riha, knéz diec. Budéjovické vy 
ustayu u sy, Augustina ve Vidni. — Veledist. 
pan prof, Frantisek Susil jiz poslal k tisku po- 
kragovani svého vykladu pisem sy. a sice: Evan- 
gelium sv. Marka, 

*_* V Tabore zalozeno jest snahou yp. 
kaplana Jos. Neumanua bratrstyo ku pocté ne- 
poskyrnéné Panny Marie, které dne 7. t, m. jiz 
éitalo 1453 oudy. Pékny obraz Rodiéky Bozi 
zhotovil domaci malff p. Husnik, ram déla v 
Praze pozlacoyaé Stoklasa. 

*—* Z Liberce oznamuje ,,Reichenberger 
Zeitung,“ ze od 2. biezna t, r. podinaje, ta- 
méjsi p. pastor bude die piikladu  katolické 
Cirkye vy tomto postnim éase také odbyvati 
ypostni kazani. Kdyby to byla jenom kazani, 
nediyili bychom se tomu, ale ze uz také maji 


pust a ,,postni“ kazani, tomu se opraydu divime. 
Ale néco jest pri tom piece zvlaStniho a sice to, 
ze ta kazani ,,postni nebudou se odbyvati 


jako u katoliki ani v nedéli, ani ve st¥edu, ani 


v patek, ale ve étyrtek, aby se to piece nécim 
lisilo. Vg sa ee 
Z Uher. J Emin. knize-arcibiskup Ostfi- 
homsky, kard. Szitovsky obdr%el od cisate 
pana povoleni k znovuzrizeni f4du Paulani 
v Uhrach s tou vyhradou, Ze tad nebude 
miti prava k pozadovani nékdejSich svych 
statki, které jemu za cisate Josefa I. od- 
taty byly a ndbo%enské matici pfipadly. 
Pryni Pauldni budou uvedeni z Censtochovy 
v Polsku do sv. Kiize, prvého to nékdy 
sidla Paulantiv v Uhrach. — J. M. nejdist. 
p- biskup Batsko-bystticky Stépan Moyses 
oznamuje duchovenstvu svému listem, da- 
nym 0 slaynosti OtiSfovani P. Marie, Ze s 
povolenim sy. Otce bude se slavivati od 
letoSniho roku. pamdtka sv. Cyrilla a Me- 
thodéje v biskupstvi Batisko-bystrickém té% 
dne 5. Gervence a to ritu duplici I. classis 
bez oktavy (jako u nds). Dale prohlasuje 
pap. encykliku a inane éas k ziskanti 
plnomocnych odpustkai na dobu od II. ne- 
déle postni do veéera nedéle kvétné. Do- 
ttéeny pastytsky list podal v prekladu ,,Cyr. 
a Met.“ v &. 7. 

Z Polska pruského. Dne 12. t.. m. 
zesnul vy Panu nejdist. arcibiskup Hnézden- 
sko-Poznatisky Leo Przyluski v 76. roku 
véku svého. 

ZWLondyna. V éervnu t. r. mél byti 
podan kard. Wisemannovi k 25leté pamatce 
jeho nastoupeni na stolec biskupsky zlaty 
kalich. Nyni se jednd o jinou pamatku; 
zamyslejit stavéti ve Westminsteru chram 
kathedralni, nebof kostel St. Marys v Moors- 
fieldsu, kde% mrtvola pokropena byla, jest 
toliko prozatimni chrdm kathedralni. V po- 
zistalusti kard. Wisemanna jsou dilezité 


| spisy, které.vSak jenom sv. Otec otevriti smi. 


Z Rima, Dne 23. tora byli u sy. 
Otce knézi, kteri letos v Rimé maji postni 
kazani. Uéinil k nim reé o dileZitosti toho 
tkadu a udélil jim pozehnani. Tého% dne 
podepsal sv. Otee dekret, jim% svoluje, 
aby se ptikroéilo, k svatoreteni bl. Petra 
Artues-a, rodem Spanéla, jen% od Zidtt za- 
vrazdén byl. V poslednich dnech masopu- 
stu veselil se syét, vSak sv. Otec navsté- 
voyal chramy, v nich% nejsv. Svatost byla 
vystavena k verejnému ucténi; vSude po- 
téSil chudych hojnymi almugnami. Velky 
byl naval lidi vSech stavi k chramtiim, o 
nich% se domnivali, Ze tam sv. Otec zavita. 
Z Patize pozddano od problaseni encykliky 
od zdejgiho fotografa Alessandria 10.000 
podobizen sv. Otce. Odeslal je a jiz opét 
objednano u ného 20.000 fotogratii. 


— 128 — 


Literni oznamovatel. 


*_* | Zpévy a modlithy pro zakovstvo 
strednich Skol.“ Sestavil P. Frantisek Pech, 
ucitel naboZenstvyi obecnich vy8sich Skol realnich 
v Pisku a Frant, Gregora, teditel kiru a udéitel 
zpévu na c. k. gymnasiu a vyssich skolach 
realnich y Pisku. V Praze 1865. Tisk a na- 
klad knéhkupectvi B. Stybla. S_ ocelorytinou. 
Stran 192, pisné s napévy. 

*_* | Nalezené dité,“ aneb: Kde ¢lovék 
nemize, Pan Bih pomize. Povidka pro mladez 
a pratele jeji. Dle vypravovani od G. Nyrice 
vzdélal dr. Josef Pecirka. S ocelorytinou. Stran 
116. (Spisii Nyricovych svazek 8.) V Praze 1865. 
Nakladem knéhkupectyvi B. Stybla. 

*—_* | Posvatnd kazatelna,“ éasopis ka- 
zatelsky. Vydava B. M. Kulda, farat Chlumsky, 
kniz. arcib, stiidnik, Roénik II. Svazek 5. 
(dubnovy Gili velikonoéni) obsahuje pokraéovani 
fect postnich od Jos. Krejéiho, kaplana Vysoko- 
mytsk¢ého, jichZto predmétem jest: ,,Jezis Kristus 
jest Buh.“ To patrno c) z Jeho divi a pied- 
povidani budoucich véci; to dokazuje d) On 
sam Svym slovem; to dosvédéuje e) nebesky 
Otec; to dosvédéuji f) pratelé i 7) napfatelé 
Jeho. Po této sedmé a posledni dogmatické 
feci postni nasleduji vyklady sv. evangelia na 
ned. V. a VI. v posté éili kvétnou a na slaynost 
vzk¥iseni Pané. —- Svazek 6. (kvétnovy Gili 
Mariansky) podava vyklady sv. evangelia na 
pondéli velikonoéni a ned. I. po Velikonoci, dale 
pak fedi: Na ned. Il. po Velikonoci: Budmez 
dobrymi pastyti svych svérenciv. Na slavnost 
Nalezeni sy. kilze: Proé ma Cirkey katolicka 
kiiZ ve yvagnosti, Na ned. III. po Velikonoci: 
1, Zména éasnych véci, 2. O hiichu smilstva. 
Na ned. IV. po Velikonoci: Odpovéd na otazku: 
Kam jdeS? Na slavnost sv. Jana Nepomuckého: 
Svét bojuje proti nam stéstim i nestéstim. Na 
ned. V. po Velikonoci: 1. O modlitbé. 2. Né- 
ktera napomenuti z ohledu modlitby. Na den 
Nanebevstoupeni Pané: Bez viry neni radosti a 
utéchy ani v Zivoté, ani pri smrti. Na ned. VI, 
po Velikonoci: Birmoyvani jest svyatost a co pi- 
sobi. Na konci nalez& se krati¢ka promluva pri 
pohrbu panny. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Pradgské. 
V Panu zesnuli: 

P. Theofil Ant. Kummerer, *. kapuc. guardian 
vy Tachové a province. definitor, 6, brezna, 
(nar. v Chebu 25. iijna 1810, knéz od 
2. srpna 1835); 

P, Ervin Ant. Weyrauch, ¥. premonstr., biblio- 
tekar na Strahoyé, byv. feditel real, 8kol v 
Liberci, 8. birezna (nar. v Praze 30. zat 
1803, knéz od 3. dubna 1830). Viz od ného 


iss; 8 EE 


v lonském , Blah.“ na str. 322, a 338. 
»Klaster Samaria atd. v Déviné.“ 

p. Karel Hasl, farat v Trebendorfu, 8. brezna 
(nar. v Chebu 25. biez. 1795, knéz od 
12. srp. 1821); 

P, Vince. Rudolf, *. kifZovnic. komandér, inful. 
probost u sv, Sigmunda v Budiné v Uhrach, 
rytit c. k. rak. radu Leopoldova atd., 10. brezna 
(nar, v Oseku 30. kvétna 1793, knéz od 
1. dubna 1819). 

P, Frant. Ledinsky, knéz ze shromazdéni nejsv. 
Vykupitele na Karlové v Praze, 14. brezna 
(nar. v Stechlovicich 25. pros, 1804, knéz 
od 26. éervence 1833). 

We spravé duchovni ustanoveni jsou : 

p. Jan Schoen, kooper. v Palici, za farate v 
Chodové Plané; 

p. Vojtéch Nahmer, admin. za farate v Jeéo- 
vicich ; 

p. Vaclav Jiinger, admin. 
za kaplana do Planan. 

V diecési Litoméfrické. 

Vys. dist. p. Josef Akermann, dékan kathe- 
dralniho chramu a kapituly v Litoméficich, 
ustanoyen jest od JExcel. nejdist. p, biskupa 
s privolenim sy. Otce Pia IX. generalnim 
vikarem. 


v Uhli¥. Janovicich, 


V Panu zesnuli: 

Frant. Hackel, jubil. knéz, b. kons. rada 

aos. dékan v Sutomi, 25. unora (nar. 8. 

kvétna 1780, posyécen 11. zari 1803); 

p. Ant. Hénig, faraé v Boleboti, 7. biezna 
(nar. 19. dubna 1800, posyéc. 7. za¥i 1823). 

Vyznamenan jest: ‘ 

p. Frant. Demel, uéitel nabogenstvi na c. k. 
gymnasiu Litoméric., jmenovan po 20letém 
vyucovani bisk, notarem. 

Ve spravé duchovni ustanoven! jsou: 

P. Kazimir Jos. Gebauer, z ¥. premonstr. na 
Strahové, uditel na c. k, gymnas, v Aatci, 
za dékana tamtéz ; 

p. Ant. Bilinsky, tteti kazatel pii kathed. 
chramé yv Litoméiicich, za 2. kazatele; 

p. Emanuel Dvo*ak, kapl. za admin, vy Satomi. 

Uprazdnéna mista: 

Mergenthal, fara patron, J. V. cis, Ferdinanda, 

Sutom, fara patron, hrab. Schénborna, 

Béla, fara patron, hrab. Waldsteina, 

Bolebor (Gottersdorf), fara patron. hrab, Wol- 
kensteina, od 9. brezna. 


2 


Listarna redakce. 

Milodary. Halt sy.-Petrsky: Z JenSovic 

u Turnova p. Fr. Fiala, faraé 2 zl., Anna Bal- 
carova, hospodyné 50 kr., Anna Krupiékova, 
vdova 50 kr., nékteti udové bratrstva nejsy. 
Srdcee P. J, 40 kr., Frantiska Kiizkova a 
Barb. Hnatkova, sluzky po 15 kr., Vac. Beran 
a Josef Randaék, Zaci, Frantiska Bélikova a 
Anna Roubiékova, zZakyné po 10 kr.; thrnem 
4 21. 10 kr. — Pitsti tislo vyjde 24. t, m. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV, 


Wydava se 
5.,, 15. a 265. 


kazdého mésice. 


V Praze dne 25. brezna 1865. 


BLAHOVEST. 


Cislo 9. 


Predplaci se 
v expedici 
iu v8ech radnych 


Redakéc: knihkupew 
v kniz. arcib. Pont: na rok: @ tl. &@® kr. 
nari ¢islo 190—1. napilr.: @ 2h BO kr. 
Expedice: Po posté: 
v kat. knihkupectvi H Celoroéué: B zl, — kr. 
B. Stybla, pillrocué: @ al, So kr. 
na, sv.~ Vaclavském ei’ 


namésti, cis. 786-—I1. 
Nedosla cisla rekla- 
mujte nejdéle 
¥ mésici. 
PEER RD ao HAA AR rp a 


LPL Oe 


—_oS aS 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


LPO oer 


»spravedlnost zvysuje nérod, ale ‘Bion bidné Gini nérody. 


Pr edplaceni étvr t- 


Jednotlivé Gisla se 
neprodayaji. 


DOL III IIIA 


(Prisl. XIV, 34.) 


PLD LLL 


Cirkev a skola. 
(List pap. Pia IX. k arcib, Heim. Vicari-mu.) 
Papez Pius IX. 


Velebny Bratie, pozdravent a apo- 
Stolské pozehnani! S nejvétsi 
seznali jsme z mnohych zprav, ze se 


v Badenském velkovevodstvi v piiéiné | 
noveho ziizeni narodnich skol vyskytaji | 
zakony, jezto kiestanské vyucovani a_ 

v t t t v ° f fj 
peéstovani mladeze u_ veliké nebezpe- 


éenstvi uvozuji. Ale ponévadz tito za- 
konové spasitelny Cirkve katolické titad 
utitelsky a tiditelsky den po dni dal 
a dal z retenych skol vystrkuji, nepo- 
chybovali jsme My o Tobé, Velebny 
Bratie, nikterak, zet jakozto vyte¢nou 
0 spasu dusi peélivosti a v obranovani 
svobody a pray Cirkve svaté osvédéenou 
stateénosti prosluly pasty? srdnaté vsemu 
odpirati budes, cozby spase dusi vadilo 
aneb svobodnou biskupského uiadu 
Tvého pravomoce ztenéovalo. A té Nasi 
v Tobé vzkladané duvéry potvrdil Tvaj 
list a ptilozeny rozborzakonu dotéenych, 
coz jsi Nam v téz velevazné zalezitosti 
zaslal. Oplyvame radosti vidouce, kterak 
Ty, Velebny Bratie, aé vetchy starecek, 
neustayas za Cirkev bojovati s touz 
mysli hrdinskou, jakouz jsi po vSechen 
éas svého biskupského uradovani slo- 
vutné prokazoval a tou mérou Nasi a 
této svaté Stolice pochvalu hodné a 
tadné zaslouzil. Myt jisté uprostied 
protivenstvi Nas svirajicich oslazujeme 
Sobé nejtrpéejsi hore srdee Svého tou 
zkugenosti, Zet Bih hojného milosr- 


zalosti | 


denstvi piednosty Cirkve svatée tim 
zdatnéji pomoci Svou milostivou k obrané 
stadce Krista Jezise posilovati radi, 
cim zutivéji v tuto presmutnou dobu 
na totéz Jeho stado usilovanim nep*atel 
clovékuv zadavy se vali a obofuji. 

Truchlivym nad miru a_placlivym 
véci stavem, do néhoz se nynéjsi lidska 
spoletnost porad hloub a hloub pohiizi, 
vinny jsou, jakz vibec znamo, ty nad 
jine zahubnejsi obmysly a pletichy, 
nastrojené k-odklizent svatosvaté viry 
v uceni Krista Pana z verejnych vy- 
uéovacich ustavu i z domacnosti rodin, 
tak aby znamost svatého nabozenstvi 
potuchla, toto pak spasitelnou moc svou 
provoditi nemohlo. Pletichaistvi dotée- 
né vylihlo se z mnoha_ pyevracenych 
zasad, kterez za naseho ubohéeho véku 
k nenabytné skodé Cirkve i obce svétské 
odevsad se zmahaji a vitihledé hlavu 
svou vyS a vyse zdvihaji, coz Nase 
srdce velice hnéte. Zapelesi-li se vsak 
nékde pravd Bohem zjevenych bez- 
stoudné zapirani neb soudu rozumku 
élovétiho podrobovani, tamt se taky 
brzo rad véci prirozenych vymkne z 
podruci slusneého ‘tadu véci nadpriro- 
zenych, az i zajdou lidé od stezky 
svého vétného cile a zabrednou v ko- 
chani a délani samych jen hmotnych 
a padoucich véci svéta a zivota vezdej- 
Siho. 

Cirkev byla od svého Bozskeho 
zakladatele sloupem a utvrzenim pravdy 
na to ustanovena, aby vSecky lidi na- 


‘bozenstvi Bohem zjevenému utila, ode- 


9 


— 130 — 


vzdany sobé poklad viry v celosti a 
presnosti stiezila, jednotlivce i obce k 
Slechetnému a ctnému Zivotu vedla a 
dle zjevent Boziho je tdila i vzdélala. 
Proéez také bludnych domnének pfri- 
znivel a roznasei stij co sttij Cirkev 
o vaznost u lidstva pfipraviti usilujice, 
chytaji se prosttedkiu vsech k tomu 
spusobnych, aby pravomocenstvi a dilo 
spasitelne, jez Cirkev z ustanoveni svého 
Bozského vzdycky vykonavala az ohledu 
vyuéovant élovééenstva ve skolach vy- 
konavati povinna jest, porad vic a 
vice bylo tenéeno a poslez z vyuéo- 
vacich ustavi vytisténo, tytéz pak ustavy 
aby odtud svétskym vladam zemskym 
podiizeny tak od nich spravovany byly, 
jakzby se panujicim libilo a vratkemu 
duchu kazdeho véku zachtélo. A tak 
neni divu, kdyz nepratelé Cirkve zvlast 
verejneé vyucovani mladeze za teré svych 
zhoubnych snah obiraji; i bude jisté 
lidska spolecnost tam pravé nejhorsimi 
trapena ranami, kdez se koli verejne 
a soukromeé mladeze vyucovani, na némz 
spotiva Cirkve i obéanstva prospéch, 
spusti spasitelného fditelstvi Cirkve. 
Nebot takym ¢inem zmizi hnedle z 
obce duch kiestansky, jemuz samemu 
jenom Ize jest zaklady verejného tadu 
a pokoje trvanlivé uchraniti, opravdive 
vzdelani obecneho dobra zjednati a spra- 
vovati, jakoz i tech vsech pomucek 
lidu poskytovati, kterych potiebuje, 
aby ze stanku tohoto smrtelneho Zivota 
nékdy vykroée, cile svého posledniho 
totiz vétneho spaseni dosel. Véru ta- 
kovy spusob vyuéovani, jenz pouze k 
znamosti véci prirozenych vede a jenom 
k dosazeni uéeli pozemského Zivota 
spolecenského se nese, nadto i od pravd 
Bohem zjevenych odstupuje, ubéhne 
jistojisté v blud a klam; a vychovavant 
takove, kteréz, zbaveno jsouc pomoci 
krestanského nabozenstvi a kazné, jem- 
nou mysl a chytlavé srdce mladeneé- 
kuv porusuje, nadrzujic jich kiehkosti, 
zvedet muzstvo, jez, spravujic se toliko 
zlymi zadostmi a pravidly svymi, uvali 
na rodiny i na veskerou obec zemskou 
pehrom straslivych. 


‘hospody preje. 


Kdyz tedy na vyssich Skolach, kde 
jenom vznesenéjsi lidstva tiidy navodu 
k védam a vychovani dochazeji, od kato- 
lické viry a cirkevni spravy odlouéeny 
spisob vyuéovani jednotlivce i obecen- 
stvo hrubé kazi a hubi: kdoz medle 
nevsimne si toho, ze tim vétsi vzejde 
zkaza, budeli tyZ spusob vyuéovani 
také ido narodnich skol uveden? Nebot 
zvlast v narodnich skolach maji vsickni 
z vselikych tiid obecného lidu zahy 
zjevenym praydam naseho piesvatého 
nabozenstvi a tomu, coz ono veli, pilné 
byti vyuéovani a fadné vedeni k po- 
boznosti, mravnosti a k hodnému mezi 
spoluobéany zivotu; a v tychz skolach 
ma uéent o vire a bohulibych ctnostech 
nad ostatnimi predméty vseho vyuéo- 
vani a pestovani vrch miti, as tak, 
jako domaci pan, jenz prichozim své 
Jisté bude mladez v 
nejvétsi vydana nebezpeéenstvi, neslou- 
ci-li se na spomenutych skolach vyu- 
covani s nabozenstvim. Jelikoz tedy 
narodni skoly k tomu piedné uréeny 
jsou, aby v nich obecny lid v kiestan- 
ské vite a ctnosti, v kazni a bazni 
Bozi dobreho ziskal vychovani a cviku: 
domahaly se ony toho vsim pravem 
povzdy, aby o né Cirkev pilnéjsi a 
opatrnéjsi méla péci nezli o .ty ostatni 
ustavy vychovaci. Protez rady a po- 
kusy o vylouéeni pravomocné cirkeyni 
pusobivosti ze skol narodnich, pocha- 
zeji zrejmé od ducha Cirkvi protivného 
a zte snahy zle, zhasiti v srdcich na- 
rodiv Bozské svétlo viry nasi presvaté. 
Za tou piritinou starala se vzdy o na- 
rodni skoly zakladatelka jejich — Cir- 
kev laskou matefskou a povazovala je 
za vzacnejsi stranku své yrehni moci 
a spravy. Jaka koliv mezi Cirkvi a 
narodnimi skolami sptisobena roztrzka 
Skodi hrubé obéma. Ti pak vs8ickni, 
kdoz tomu na opak tvyrdi, Zet nalezita 
véc, aby Cirkev své pravo k_ tizeni 
narodnich skol zadala, neb alespon pro- 
zatim od ného upustila, v skutku jiného 
nic na,ni nezadaji, nez aby proti roz- 
kazu svého Bozského pivodce jednala 
a od Ného ji svéieny ttad nejdilezi- 


— 131 — 


téjsi zanedbala, jenz jest petovati o 
spaseni vesker¢ého plemene lidského. 
VSak v pripadu tom, zeby kdesi podle 
této tuze Sskodlivé rady tadnd moc 
Cirkve ze Skol vypuzena i mlddez v 
nebezpeti strzena byla, pozbyti kato- 
lické viry, musila by Cirkev nejenom 
$ napnutim veskeré sily své mladez tu 
kiestanskym vyuéovanim a vychovava- 
nim ji nevyhnutelné potirebnym dosta- 
tetné opatiiti, nébrz 1 pravovéticich 
napomenouti a poutiti, zet takovych 
katolické Cirkvi odpornych Sskol bez 
hiichu navystévovati nelze. 

Tobé pak, Velebny Bratie! budiz 
nejvroucnejsi Nase blahopfani, ze jsi, 
v zasadé Cirkve katolické 0 vyuéovani 
a vychovavani mladeze vérné trvaje, 
v dotéeném listu svém moudie a statné 
proti vsem minénim a rozkazim odpor 
polozil, kteréz bylo velkovévodstvi Ba- 
denske predneslo ohledné opravy skol na- 
rodnich a kterézto rozkazy krestanské 
vychovavani v zkazu pfivodi a ctihodna 
Cirkve prava v tak dulezité véci rusi. 
My to jisté vime, ze Ty, seékoliv jsi, 
teto Cirkve prava srdnaté hajiti a pilné 
od mladeze, pokud se jejiho vyucovani 
a péstovani dotyka, vse odvraceti budes, 
cozby ji jakkoliv u vite zviklati, po- 
masti, podtrhnouti, jeji svédomitost v 
nabozenstvi porusiti a ctnost poskvrniti 
mohlo, kterouz toliko nase vira_ pre- 
svata zplozuje, ukaji a k dospélosti 
ptivadi. Mame taky z toho utéchy 
hojné, anof duchovenstvo v Tvém bi- 
skupstvi, jsouc poyolani a uradu svého 
dobre pamétlivo, spoleéné s Tebou 
vsechnu svyou silu a praci na obranu 
Cirkve a prav katolictva té zemé rado 
obétuje. Rovnéz takovou rozkosi oply- 
vame z toho pravovérného lidu Tvého, 
jenz z ohledu ditek svych o sptisobu 
vychovavacim moudfe a svédomité sou- 
dé, s radosti se hlasi ke skolam fize- 
nym Cirkvi katolickou. 

Jiz ale pozdvihujice o¢i svych vzhtru 
k Panu Bohu nasemu, prosime Jej 
pokorné a vroucné, aby v hojnosti Své 
milosti Tobé, Velebny Bratie, i ‘T'vému 
duchovenstvu a lidu pravovérnému usta- 


viéné pomahati rail, tak aby s hury 
posilnémi vsichni za Tebou vidcem pro 
spravedlivou vee Cirkve sy. v boji svém 
udatnem dotrvali. Této pomoci Bozi 
dobrym znamenim a Nasi obzvlastni 
k Tobé v Panu milosti zakladem budiz 
Nase apostolské pozehnani, jez Tobé, 
Velebny Bratie, vsemu duchovenstvu 
a pravovérnému lidu Tvé pédi svére- 
nemu z nejhlubsiho srdce co nejlaska- 
véji udélujeme. 

Dano v Rimé u sy. Petra dne 14. éer- 
vence, léta 1864. Papezstvi Naseho léta 


devatendctého. 
PIUS“PPielXs 


Velebnému Bratru Hermanoyi, 
arcibiskupovi Fryburckému. 


Chléb iivota. 


O nejsvétéjsi Chlebe, 

jenz nam jsi prisel s nebe, ’ 
6 manno nebeska: 

posilii nas svou milosti 

a uved do radosti, 

az skonéi pout se pozemska, 


Ach, jak Ti dékovati 

a Tebe milovati, 

Jezisi, Pane nas; 

an krey svou, své i télo, 
ass 2 


které na kiizi pnélo, 
/ . la 4 fy ! 
ve syatosti nam podayas! 


Ty dig: ,O pojdte ke mné, 
kteri bloudite vy temné, 

a ja vas potésim: 

hle, ruce své rozpinam 

a srdce vam otviram — 

6 pojdte, ja vas obéerstvim. “ 


Jiz spéjem k stolu Tvému, 
ku Mistru, Panu syému, 

, , viv , . 
my bidni hrisnici ; 
nehodné pfijmi syny, 
shlad jejich tézké viny 

vv v cH peel 
a potés duse kajici. 
£ pa. y fo 
O zive Télo Pané, 
vy chudi¢kém tomto stané, 
tizZ hfichi sejmi s nas; 
popre] nam, v syéta viru 
ve syatém Ziti miru 
a jednou tam Té spatiit zas. 


Dej, at Té okusime, 

Tvou lasku velebime, 

6 Kriste, kazdy éas: 

svi nam na drsnou cestu, 

a provod k nebes méstu, 

az zayzni hrozny trouby hlas! D: 


g* 


— 132 — 


Rok cirkevni. 
(Pokraéovani a dokonéeni,) 

C) Nedéle smrtelna. Pasijovy cas. 

V tomto Gase vénuje se Cirkev svata 
vyhradné rozjimani o utrpeni Pané. Smr- 
telnd slove nedéle, protoze jiz v tuto dobu, 
kratee pred utrpenim Pané, Zidé o bezzi- 
voti Spasitele se radili. Cirkev svata zaéina 
se zahalovati v nejhlubSi smutek, a vée v 
chrdmé i v obfadech hldsd dtlezitost a 
vasnost doby, kterd nastavdé. Aize na ol- 
tatich zahaluji se fialovou rouskou, nebot 
zraky vSech obratiti.se maji ku kriZi, are 
yztyéen bude na Golgoté, neb dle vykladu 
jinych: Ze v utrpeni svém Pan Jezis boz- 
skou prirozenost ukryl. Ale i jiné obrazy 
Spasitele a oltdini obrazy svatych maji za- 
haleny byti dle predpisu cirkeyniho, aby- 
chom jediné na mysli méli jednoho_ pro- 
strednika mezi Bohem a lidmi, jenZ jest 
Kristus Jezi8. Na potatku m&e syaté v in- 
troitu a ku konci Zalmti vypousti se oby- 
éejné zakonéeni chvaloreci ,Sliva Bohu 
Oici, i Synu, i Duchu svatému* atd., po- 
névad% vy modlitbach a vSech ukonech Cir- 
kve prevlada raz obéti smirné. Po cely 
éas Gtou se Casti z proroka Jeremzdse, jen% 
zretelné o utrpeni Pané predpovidal, a sdm 
Zivotem a utrpenim svym se stal obrazem 
trpiciho Spasitele. Zpévy cirkevni , Vexilla 


Regis prodeunt* (Prapor krale slavné véje), | 


»Pange lingua gloriosi praelium certaminis“ 


vynikaji netoliko cenou basnickou, ale do-_ 


jemné ptsobi na srdce liéenim tajemstvi 
naSeho vykoupeni. 

V patek po nedéli smrtelné slavi se 
svatek sedmi bolestt Marie Panny. Uveden 
byl r. 1423. Cirkev svata pripomind sobé 
tajemstvi utrpeni a smrti Pané, a jest to 
zajisté vyraz nejvroucnéjsiho citu, kdyZ v 
dobu, kdy jednorozeny Syn Bozi se vydal 
Vv ee pripomind sobé téz% bolest a 
horkost matky Syna Boziho, kterou citila, 
vidouc ,Jezise vy mukdch a zbitovaného, 
svého nejsladsiho Syna umirajictho opuSté- 
ného.“ Krdsné di sv. Alfons: ,,Spatrujeme 
matku, jiZ jest ustanoveno byti pri smrti 
svého neyinného Syna, jen% ma jako zlo- 
éinec na ohayném dievé usmrcen byti. 
Matka ta jest Maria, jiZ svaté Cirkev vsim 
pravem nazyva kralovnou muéennikt, je&to 
i! pri smrti Kristové bylo podstoupiti bo- 
estnéjsiho muéennictvi, nezli vSem ostat- 
nim muéenniktim. Muéennictvi Marie Panny 
nemélo sobé royného.* Pozndvdme to ze slov 
Jeremidsovych: ,Komu _pfirovndm . tebe, 
aneb komu ptipodobim tebe, dcero Jerusa- 
lemski? Nebot velika jest jako mof¥e bo- 
lest tva; kdo t& zhoji!* Trpkych bolesti 
Marie Panny nelze prirovnati mukdm ostat- 


nich muéenniké,, Maria nebyla muéena me- 
tem kata, ovSem ale prehorkou bolesti srdce. 
Jini muéennici trpéli na téle, muky Marie 
tykaly se jejiho srdce, jeji duke, tak Ze na 
ni splnilo se proroctvi Simeonovo: ,,A tvou 
viastni dui pronikne meé.“ | 

(D. Svaty tyden a jeho obfady viz v roé- 
niku lonském, str. 115—120.) 

Dle Ambergra dr. S. 


Svatopetrsky peniz. 
(Dodatek k prohlaeni jubilea v diecési Budéjovickeé.) 


Mili osadnici! Bylo vam ohlaSeno, éeho 
jest pottebi k dosazZeni plnomocnych od- 
pustki. K tém vyminkd4m nalezi i ta, 
abychom z ktesfanské lasky také néjakou 
almuzZnu udéliti se vynasnazili. Nejmilejsi! 
kazdy i méné zdmozZny ano i chudy jest s 
to, bratru jeSté chudSimu néco poskytnouti. 
Dle svédectvi sv. pisma osvobozuje almuZna 
od hfichu, a Pan a Spasitel nas Jezi8. Kri- 
stus ujiSfuje nds, Ze vée, coZ dobrého své- 
mu bhliznimu prokazeme, tak prijima, jako 
bychom jemu samému byli to prokazali. 
Mameli po vSechen Gas pro cizi strast a 
bidu miti citelné, utrpné srdce, zajisté 
dvojnasob jsme tim povinni v tomto pfi- 
tomném svaiém Gase. V pravdé nemtiZeme 
statku svého lépe uloZiti, neZ kdy je} tam 
ulozime, kdeZ nam nejhojnéjsi prind’i uroky 
pro Gas i vécnost. . 

Takovou hojné troky pfinaSejici almuz- 
nou jest zajisté té%Z tak zvany ,Svatopetr- 
sky peniz,“ totiz onen dar, kteryZ vérni 
katolici po ve&kerém oboru ktesfanského 
svyéta svému velmi sevrenému sy. Otci y 
Rimé prinaseji s détinnou laskou a ochot- 
nosti. Jako nasi modlitby tak potreben 
jest sv. Otec i naSi uéinné pomoci. Olou- 
pen o 15 svych provincii, aé pro syou. 
osobu malo potkebuje, den ke dni méné 
jest s to, z prijmt poztstalého ostatku 
dédictvi sv. Petra zaprayovati véecky vy- 
lohy, které% jsou spojeny s ylddou cirkeyni 
po veSkerém svété. Sprdva ponechanych 
mu skroynych majetki, premnohé naboZné 
a blahotinné ustavy poZaduji jeho* nepte- 
traené petlivosti, pozaduji stélého nakladu 
a vydéni. Podobné musi sy. Otec smlu- 
venym a na se vzatym povinnostem pravé 
tak vérné a svédomité Giniti dosti, jako 
kdyby mut nebylo nigeho odjato a jakoby 
posud byl v drzeni celého statu papezského. 
Za tou pritmou prindseji vérni katolici po 
veskerém krestanském syété syvému sv. 
Otci mile a radi syé darky, kladouce je k 
nohdm jeho. I vy vérni synové a vérné 
deery svaté Cirkve katolické dokazZte timto 
sptsobem, Ze milujete sy. Otce svého, vidi- 
telnou nejvyssi hlavu katolické Cirkve, pa- 


— 133 — 


peze Pia Devatého. I vy, jako jini vérni ka- 
tolici, obétujte mu srdeem uprimnym a 
ochotnym néjaky darek. Nechat neni ni- 
koho mezi nami, jeZto by srdce své, ruku 
syou zavrel, a néjakého darku sy. Otci 
neustédril. By pak milodar tento neobnasel 
vice ne% halit, kteryz chudas, ktery% vdova 
k nohoum sy. Otce klade, jest a ztstane, 
a by sebe men&i byl, osyédéenim katolického 
védomi a najde jako dary bohdtiv mzdu 
syou a odplatu. 


Obrazky z duchovni spravy. 
HI, Také nastroj milosti bozské! 


Moy? 


jak se vam dari.“ Vsak nemocny pretrhl 


aySak odpustte mé uprimnosti — 
vaseho prichodu je snad jesté jina. Vy mé 
chcete bezpochyby k tomu primét, abych 
se dal zaopatrit, nejspise vas o to pozadala 
moje manzZelka; ale to by byla marna pra- 
ce, velebny pane! Ja jsem to jiZ vicekrate 
¥ekl zené, kdyZ mé k tomu méla, Ze to 
neucinim. A proé bych to délal? Ja jsem 
zadného nezabil, zAdného neokradl, nejsem 
cizolognik — jakého pak ,smireni s Bohem“ 
mam ja zapotrebi?“ — 

Nemocny tedy uhodl uéel mého pti- 
chodu, stayél se zcela lhostejnym a pokoj- 


nym a sboril jednim rdzem eelou osnovu 
zamysli mych. Byl to pro mé netuseny 
obrat, vsak nepozbyljsem ducha, nybrz po 
odstranéni domacich pravil jsem k nemoc- 
nému: ,Jsem tomu velmi povdééen, mily 
priteli, Ze jste hned téel mého prichodu 
poznal; usetril jste mné alespom prace. 
Ayviak svymi slovy nepfesvédéil jste mne 
ani dost malo, Ze byste smifeni s Bohem 
nemél zapotrebi. Ta vaSe slova podobala 
se na vlas zndmym slovim py&ného farisea, 
jenZ se priSel do chrému Jerusalémského 
ne modlit, ale vychloubat a pokorného pu- 
blikana tupit. Ale ¢i smySleni se Bohu Ii- 
bilo, zdali ono nadutého farizea, aneb po- 
korného publikana — to vam bezpochyby 
povédomo. Ostatné nemyslete, Ze vas budu 
k nééemu nutit, ackoliv jsem pevné pre- 
svédéen, Ze mate smifeni s Bohem velice 
zapotrebi. Premlouvati vas nebudu, poné- 
yadzZ mam za to, Ze Buh svych milosti Zad- 
nému nasilné nevnucuje. Méjte se dobre.“ 
S témi sloyy opustil jsem memocného a 
placici chof jeho tésil jsem tim, Ze ho denné 
pri obéti mse sy. pamétliv budu, vybizeje 
ji, aby se té% bez prestdni zat modlila. 

Za nékolik dni pti8la ke mné opét, 
avsak s tydri povyjasnénou a s Zadosti, 
abych manéZela jejiho co nejdrive ptisel za- 
opatrit, Ze si toho snazné pteje. Prekvapen 
takovymto pranim, taZi se, jak se s nim 
v tak krdtkém Gase takova zména stati 
mohla? ,Radil jste byt ve stredu v prvni 
tridé ve Skole — neni-li pravda?’ ,Ano 
—ale co%Z na tom? ,Raéte si vzpomenout, 
co jste tam tém malym détem vypravoyal. 
Nase Matenka, kterou muZ, ponévadz jest 
nejmladsi, nejradéji ma, prisla ten den plna 
radosti domi, a kdy% otci ruku libala, pra- 
vila: Tatinku, dnes u nas byl pan pa- 
ter. A co vam povidal? tazal se otec? 
O mnoho, tatinku. On nam povidal, jak 
je Pan Bth dobrotivy, jak ma véecky lidi 
rad, ale lidé Ze se k Panu Bohu Spatné 
chovaji, ze Ho éasto hnévaji, Ze si na Ného 
treba nikdy nevzpomenou, a kdyz Ho roz- 
hnévali, ze Ho nechtéji ani odprosit — a 
to ze neni hezky od nich. Tato slova, 
které mu to nevinné dité tak uptimné opa- 
kovalo, jej pry dojala a obmékéila, premy- 
Slel o nich a uznal sam na sobé jejich 
pravdivost. Ostatné pry také slova Vase, 
o tom pysném farizeu nemalo k tomu pfi- 
spéla. Nyni vSak jiz vyplite jeho prani.‘ 
ch radosti chyatal jsem do chramu pro ,,To- 
ho, jen% jest posilnéni na cestu k véénosti‘ 
a za hodinu radovali se andélé y nebesich 
nad jednim hiisnikem pokdni Ginicim. 

Kays jsem byl hotoy, dékoval mi ne- 
mocny s uslzenyma o¢ima a jaksi Zertoyné 
mezi jinym té% prohodil: ,,Prosim, velebny 


— 134 — 


pane, nenavlékl jste to sim tak s tou hol- 
kou? ,,0 nikoliv, mily pfiteli, odpovédél 
jsem — ale Bah nejvys milosrdny to tak 
zpusobil a vaSe Marenka byla jenom slaby 
nastroj milosti jeho.“ 

Za nékolik dni vyprovazel jsem ne- 
bo%tika ku hrobu, u néhoz malé Marenka 
usedavé plakala, aé jesté zouplna nepocho- 
povala ztraty své. K. 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. » 


(Pokraégovani.) 


IX. 

Zamek Lusténicky vyhlizi, jakoby ho 
byl nepyitel vyplenil a oloupil, Ve vsech 
pokojich je prazdno, fabrikant Sklenka 
odvezl, co mu sestra pritkla a slouzici 
mimo vratného byli propu&téni dostavSe 
spravedlivé nahrady tak, jak jim je nebozka 
milostpani byla ustanovila. Kdo zvlast se 
ji zachoval déle trvaje v jejim domé, obdrZel 
sluSnou pensi a panskd jeji, stard AlZbéta, 
az do smrti dobre byla zaopatrena. 

Proto predce dost dehtila vérna sluzZka 
o nebozku syou pani a nic ji na svété jiz 
netéSilo, ze nyni byla bez ni. Jen na 
mladé sleéné, jenz% dlouho Zila u nich, viselo 
jeSté jeji srdce a ta nyni prestéhovala se 
k otc. Prala si, aby si ji vzala k sobé a 
kdyZ ji to vyjevila, postarala se tato, Ze 
se to v skutku stalo. 

Otec z toho mél zisk, sice by nebyl 
svolil. AlZbéta neZddala mzdy a to ho po- 
hnulo, propustiti sluzku, jiz platil, a ona 
prisla na jeji misto. Neotéekavala v Pa- 
vinci medu, jak pravila. Povaha Vedralova 
ji byla povédoma a nemylila se, Ze i ji 
bude souzit a pronasledoyat. VSak chtéla 
to snaseti s Marii a uminila si, Ze ji neda 
ae bude-li otec potdd nevlidny a 
tvrdy. 

Ze dceru svou nemiluje, to Alzbété 
nebylo tajemstvim a od té doby, co babitka 
umiela a Marie se stala jeji dédickou, za- 
nevrel na ni dodista a mél ji v nendvisti. 
Napted se soudil, aby Lu&ténice preily na 
manzelku véda, Ze jemu patriti nemohou 
a kdyZ byl odmrstén, mstil se a Skodil 
viastni dcefi. 

ManZelka ho prosila, mu pfedstavovala, 
aby nestal o véc, kterou by bez toho détem 
odkazal. Ona ji pro sebe nechce. Je spo- 
kojena, Ze ji obarsi dcera. Syn mize dé- 
diti Pavinee a penize, co ji matka odkazala. 

MuzZ mermomoci tu i tam sdm chtél 
panovat a neprosadiv toho podinal si jako 
zdravého rozumu zbaveny. Nemaje v Lukté- 
nicich prazédncho prdva, prisvojoval si je 


a chtél spravci porouéget a kdy% tento ne- 
poslechl] odvolavaje se, Ze jen advokatovi 
stikovi je poddan, hadal a vadil se s nim 
jsa hruby a nezdvotily. Spravec se nebal 
a méril mu stejnou mirou. To ho popudilo 
a zastaval, Ze Sidi, ano vytykal mu, Ze 
odstranil penize, co po nebozce zbyly, po- 
névadz se ZAdnych nenaSlo. V&ak nemohl 
to dokdzat a spravec tvrdil, Ze ho natknul 
a chtél ho Zalovat. Snad by to byl uéinil, 
ale bezpochyby si skuteéné poskvrnil své- 
domi a proto miéel. 

Vedral koneéné o Lukténice se prestal 
starati, Ze mu na né odiiali vSecku nadéji, 
a zlobil se, kdykoliv je spattil trebas jen 
z daleka. 

Jako se spravcem hasteril a &Skor- 
pil se také s doktorem plnomocnikem a se 
strycem Sklenkou udavaje, Ze i oni k vy- 
dédéni jeho prispéli, chtice sami kofistiti z 
bohatstvi po neboZce tchyni. VSak Ginil jim 
krivdu, nebot pani Pomezna nejednala dle 
rady a vile jejich, kdyz ho z dédictvi vy- 
louéila, nybrz dle vlastniho presvédéeni. 
Ano ona neustanovila nic jiného neZ co 
neboZtik muzZ odkazuje ji Lusténice si vy- 
minil. Decera z otcovského jméni jizZ méla 
podil jsa pani v Pavinci a Lusténice ji rodiée 
nemusili dati, kdyZ nechtéli. Vedral Pa- 
vinec bez toho uéinil za svij a byl by to uéi- 
nil is Lusténicemi, kdyby je manZelka byla 
obdrzela. Ji by z nich nebyl pogel zidny 
prospéch, nybrz jen jemu, Ze vladl a porou- 
éel sim délaje, co se mu libilo a nedbaje 
ne% na sebe. Manzelka zavisela zcela od 
ného a éasto i téch nejdtlezitéjSich véci se 
ji nedostavalo. To rodiée védéli a aby 
méla alespoi na potreby, odkdzali ji radéji 
penize, jez ji advokat Stika po roénich CAst- 
kach vyplacel. 

I to bylo zndmo starym panim v Lu- 
Sténicich, Ze Vedral nepreje ani dcefi, 
kterouZ oni opravdu milovali, 1 uéinili ji dé- 
dickou, aby ji nemohl ukfivditi k vali synu 
svemu mazlikovi. NevSimal a nevazil si 
jich a nezaslouzil, aby se mu také Lu&té- 
nice svérily. Ani zdrZovat se tam nemd4 
po smrti jejich, proto odevzdali* v8ecken 
nabytek pribuznému svému Sklenkovi a 
zkazili mu k tomu pfiledZitost. 

V Pavinci je hir nez tam kdy byvalo. 
Vedral mysli, Ze o néco pri$el, co mélo 
byti jeho a piititiuje se, aby si to vyna- 
hradil — jakymkoli zpisobem. Byl zvy- 
kly povazovati to za své, ekal, a% se mu 
to odevzda, prijimal to do budoucich uétd. 
Pavinec mu nese tolik a tolik, Lu&ténice 
vydaji vic, pribude pfijmu, porostou jistiny, 
rozmnozi se uroky. Jen kdyby uz odedli 
stati a udinili mu misto! Zeby mu pkeké- 
zeti mohla manzelka, na to nikdy nezpo- 


— 135 — 


mnél, ano on zcela pyehlidl, %e ji n&co pati 
a nepovazil ani, Ze jednou bude musit 
postoupiti statky své détem. Béda, uka- 
zalo se, Ze LuSténice ztratil! Dési se toho, 
sporti, vydira, lakoti, shdni, aby si jinou 
cestou pomohl. 

Bylo ustanoveno, Ze ma brati prispévek 
na vychovani Marie. _Chtél hodné velky 
a Ze se s advokatem Stikou neshodl, vy- 
kazal mu vySSi wtad poruénicky, co bylo 
spravedlivé. Neprestal na tom, nybrz ZAdal 
vic a kdy% vie nedostal, hledél, aby mu z 
povolenych tisictt hodné mnoho zbylo. 

Marie ma vlastni uéitelku., Davali ji 
To plat. Musi prijmout men%i a nepti- 
jme-li, o¢ekava ji vypovéd. 

Vedral se s ni smlouval, ji srdzel a 
utrhoval a Ze nechtéla sleviti, pravil, aby 
se tedy chystala k odchodu. 

Odvolavala se, Ze neboZtici pani ji 
slibili zaopatreni po cely Zivot, kdy% u 
Marie vytrvdé. Ano chtéli ji po ukonéeném 
vychovani podrzeti v domé, aby Marii byla 
vérnou spoleénici a pritelkyni. Starou mzdu 
ji nechaji a k té pridaji novou, Ze si toho 
o Marii zaslouZila. Babiéka ji malo mobla 
prospéti nemajic dostateéného vzdélani. 
Odevzdala ji tedy moudré a hodné vycho- 
vatelce a vidouc, Ze ji nejen vyuéuje, nybrz 
i k dobrému vede, fprala ji ze srdce a 
uprimné se ji odméiovala. 

; Vedral na to vsecko nedbal, atkoliv 
to védél a Marie mu to opakovala. 

Skoda, Ze neboZka pani Pavliné nedala 
Zidného upsani! Na druhé se pamatovalo, 
Ze se*v Gas hlasili; Pavlina byla skromna, 
ostychava a prilis divérna a nic si nepo- 
jistila. Nyni bylo pozdé. Vedral neSetiil, 
éeho nemusil a zisk mu byl milejSi nez 
dobré jméno a Slechetné jednani. 

Vyjadtil se: ,,Pavlina musi vzit méné 
anebo se s Pavincem rozlouti.“ 

Marie prosila. 

Otec stal na svém. 

Marie chtéla pridavati ze svého. 

Otec se na ni oboril tka: ,,VZdyt ti 
jeSt® nic nepatti!“ ’ 

»Ale plati se na mne,“ odpovédéla mu. 

I zlobil se, Ze mu chce predpisovat a 
pravil: ,Co ja ustanovim, to se stane. Ty 
se mi neozyvej. Mné se plati, ne tobé. 
Je&té nejsi pani v Lusténicich. Nez% ji bu- 
deS, mnoho yody uteée. Zatim ztistanes 
poddana mné. Poslouchej a nezpouzej se. 
Spatné bys pochodila*. ; 

Otee v feti velké neprdatelstvi jevil k 
Marii, bala se ho a jiZ mu Pe lore 

Uboha, nechtéla ho urazit. Vi, Ze ho 
m4 poslouchat. Primlouvala se, aby o svou 
udéitelku nepYrisla. Neporidila niéehoz a 
platic ozndmila to Pavlinég. 


Vyborné sletna z litosti nad ni odho- 
dlala se, Ze radéji Cast své mzdy o&eli, nez 
aby ji opustila. 

Stalo se tak a Vedral byl spokojen 
téSe se z prospéchu, co mu to pfineslo. 
Byl arcit nepatrny, ale on si vazil ka%dého 
halite a Ze na véech’ strandch utiskoval, 
predce mu dost pribyvalo. — (Pokradovani). 


Dopisy. 


V Praze, 16. brezna 1865. 
(O misii knézi Redemtoristi u sv. Tomase.) 

Aékoliv étendti Blahovésta znaji spf- 

sob sv. misii, predce Ziddm o uverejnéni 
této kratké zpravy o svaté misii, kterd 
se potatkem sy. postu od vel. knézZi Re- 
demtoristi: J. Ondrouska, Jit. Kotizy a 
Ant. Rollera od 1—15. brezna konala u sy. 
Tomase na Malé strané. Cinim to z té pri- 
éiny, Ze tato misie jest v letoSnim postnim 
tase jedina v jazyku éeském a k tomu v 
oné étvrti mésta, jejiZto obyvatelstvo se az 
posud za némecké povazovalo, Odekdvali 
jsme tedy, zdaliz toto blahodarné dilo i na 
alé strané distojného a primérencho uéa- 
stenstvi nalezne. VSak uéastenstvi lidu vé- 
ticiho bylo hned pri zaédtku valné, a rostlo 
kagzdy den tou mérou, Ze zvlast za posled- 
nich Sest dni chram Pané, aé jeden z nej- 
delsich a nejprostrannéjsich v Praze, pri 
odpoledni poboznosti vzdy véticim lidem 
naplnén byl. Mnohy zajisté, jejZ z pocatku 
snad jen zvédavost do kostela privabila, 
pohnut slovy kazateliv stal se vérnym na- 
vstévovatelem té sy. poboZnosti a% do kon- 
ce. VSeho uznani hodna byla véak horlivost 
vel. misionéari jak na kazatelné tak i v 
zpovédnici. Mélif denné tré kazani, rano 
o pul 7., odpol. o 4. a 6. hodiné; mimo to 
byla kazdy den o pal 6. veter spoleéna 
modlitba sv. rizence s predchazejicim vy- 
kladem jeho tajemstvi. Tak zvana tiidni 
kazani pro jednotlivé stavy nemohla se pro 
vibec zndmé poméry obyvatelstva Prazske- 
ho konati, nic méné bylo uéastenstvi vsech 
stava, zvla8t ale muZského pohlavi i z vys- 
Sich kruh&i dost Getné, a vel. kazatelové 
odkryvali a karali mnohé mrayni nefesti a 
zlorady, které se ve velkych méstech ob- 
jevuji. Zvlésté hluboky dojem uéinilo slay- 
né odprogovani nejsv. Svatosti oltdimi, kdyz 
mezi kazanim véechen lid na kolenou hla- 
sité plakal, a u oltdte knézi a klerikové radu 
sv. Augustina kajici Zalm ,Miserere mei 
Deus“ zpivali. Podobny dojem zptisobilo i 
kazani Marianské, zvlaS€ na konci, kdyz 
vel. kazatel porouéel do ochrany a primlu- 
vy Roditky Bozi J. Sv. nakeho papeze 
Pia IX., cisate a krale Frantiska Josefa, 
J. Em, nagSeho vrehniho pastyre Bediicha, 


— he — 


rad poustevnikt sv. Augustina,. vSechny 
rodite a ditky, mlddence a panny, vSechny 
ositelé a opusténé a koneéné — 1 vSechny 
zatvrzelé htigsniky. I tu odpovidal, zbozny 
lid toliko hlasitym plaéem. .Syéceni kiize 
misiondéfského, slaynost to na venkové, oby- 
éejné veledojemna, délo se pro nedostatek 
verejného mista dne 13. brezna v prostran- 
nych chodbach uvynitr klastera. Ze véak 
uéinek pozndya. se. po ovoci, podotykdm, Ze 
o éas této sv. misie vice neZ dva tisice 
(aah k stolu Péné piistoupilo. Doufej- 
mez tedy, Ze misie u sv. Tomase se ne- 
minula gs cilem, obnovenim a posilnénim 
pravého ducha ktestanského a Ze na vady 
utkyi v paméti vSech uéastnikt. A protoZ 
velebice Hospodina v skutcich jeho, skla- 
dame tuto povinné diky predevsim J. Em. 
nasemu oat vrchnimu -pastyri za 
otcovskou péti o sy. misie, dale vel. p. 
farati u sy. Tomd’e za ty hody duchovni 
osadniktm pripravené, téZ vel. knézim 
misionarim s tim srdeénym prdnim, aby 
s pomoci BoZ#i mnoha léta k od%iveni a si- 
leni ducha katolického vydatné pracoyali 
po osadach milé vlasti nasi. I distojny 
provincial tadu Augustidnského P. Adeodat 
Schiitz bral vrelé Udastenstvi ve sv. misii, 
vykonavaje s nejvétsi ochotou vsechny cir- 
keyni obrady pri véech éelnéjsich  slay- 
nostech. —y. 


Od Brandijsa nad Labem, 16. brezna 1865. 
(Velkovévodkyné Maria Ferdinanda.) 

Nedayno byla vy naSem Blahovéstu 
zprava, Ze Jeji cis. Vysost, nejjasnéjsi 
pani velkovévodkyné Maria Ferdinanda z 
Toskany 3. ledna 1865 v Brandyse v Panu 
zesnuysi chudym Brandyskym ve syé po- 
sledni vili odkazala. 1500 zl. r. é. a ehu- 
dym Staroboleslavskym 500 zl... nuznym v 
Ostrové téZ 500 al. a Piaristské. koleji tam- 
téZ 1000 zl. Tyto penize nebyly posud y 
Brandyse a Boleslavi rozdaévany, aé. chu- 
doba tohoto okoli touzebné ty milodarky 
o¢ekava. — Budiz mi poprdno mista, o 
zivoté té vznesené dobrocinné pani vice 
povédéti. — Pochdzela z kralovského rodu 
saského, narozend v Drdzdanech 27. dubna 
1796. Jak vibee zndmo, kralovsky rod 
sasky jest katolicky, aé vét8i Cast zemé 
nekatolicka jest; stkvi se ten dvir kraloy- 
sky vyte¢nou zboZnosti, Geho% i nae Praha 
svédkyni byla, kdy% ten jasny rod po skon- 
éeni valek za Napoleona I. v nagem hlay- 
nim mésté prebyval. Toutéz ndboznosti ka- 
tolickou stkyéla se J. V. Maria Ferdinanda; 
kazdého téhodne. piistupovala k sy. zpo- 
védi a éastéji ptijimala velebnou Syatost 
oltatni. — M&i sv. kagdého dne pyitomna 
byla; v nedéli a ve svatek, mimo tiché. me 


jejich viévala a zaéné vezdejSimi 


‘nou pani za Ziyota jejiho nenaz 
_kralovnu — pro jeji zbozZnost a dobrotivost ; 


av; velké. sluzby Bo%i bud v Brandyse neb: 
v Staré Boleslavi naystévovala, jsouc vrelou 
ctitelkyni bl. Roditky Bozi. O dobrotivosti 
jeji budizZ podotknuto, Ze chudym Brandys- 
kyma Boleslavskym almuzny odesilala, ale 
i sama nemocné navitévujic, utéchu v srdee 
otre- 
bami podporovala. Jako druhd sv. AlZbéta 
vzavki sluzku svou s potrebnostmi pro chudé 
v pribytku jejich milodarky rozdavala. — 


| Jeji dobrotinnost se vztahovala a% na Ital- 
ské zemé. 
_saské, provdané za velkovéyody Toskanské, 
_galozily ve Florencii dva dobrodinné ustavy, 
a Ze za naSich dnt v Italii vSe na rub se 


Dvé pfkedkyné jeji, knéZny 


obraci, s ustavy katolickymi nemilosrdné 
se nakldda, zvéénél4 velkovévodkyné i ty 
dva ustavy dle moZnosti podporovala. Nebo 
az posud z Vlach pod téZkym jhem upicich 
prosby o podporu k nejjasnéjsi rodiné To- 
skanské do Cech pfichazeji. — Lid Bran- 
dysky a Staroboleslavsky jinak tu. vzneie- 
yval nezZ— 


— Ve syé posledni nemoci dala krasny 
priklad trpélivosti a stateénosti krestanské 
auplnym odeyzdanim se do vile Bozi byla 
sv. sydtostmi zaopattena. Kralovsky sasky 


| dvtr odeslal sem jejiho zpovédnika z Draz- 


dan, jenZ nékolik *dni v Brandyse_ poby]l. 
Jeho Eatont PapeZska Pius IX. na Zadost 
jeji zvéstoval telegramem poZehnani vy ho- 
dinu smrti. Po zesnuti jejim -celé rodina 
Toskanska dala na jevo pohnutelny pfti- 
klad naboZnosti a, oddanosti k zesnulé. Jeho 
Eminence, nas nejdistojnéjsi pan kardinal a 
arcibiskup Pragsky, Bedrich prijel do Bran- 
dysa a pri mrtvole vy zamku Brandyském 
slouzil m&i syatou, co% obyvatele zdmecké 
a ostatni lid Brandysky a Boleslaysky ne- 
malo vzadélalo. Ostatky télesné -byly do 
Vidné odvezeny, kamzZz je vel. p. Petras, 
kaplan Brandysky doprovazel a tam pfi- 
tomen byl slavnému pohfbu. 

Na, pamatku jeji byl v Brandyse a v 
okoli rozd4van obrazek, predstavujici blah. 
Pannu Marii Staroboleslayskou, a pod ni 
vyobrazeni kostela Boleslavského a vypo- 
dobnéni rolnika, jak obraz na% milostivy 
vyoral, s ndpisem: ,Matka Bozi Starobole- 
slavska!“ — Na druhé strané obrazku jest 
kratky Zitvotopis zemrelé s textem latin- 
skyma éeskym: ,Hospodine, miloval jsem 
okrasu.domu tvého, a misto pribytku slavy 
tvé* (Zalm 25.) s nasledujici modlitbou: 

Nejdobrotivéjsi Jezisi! na mocnow pfi- 
mluvu své nejsvétéjsi Matky udél sluze- 
bnici své Mari, kterazZ Tobé v Zivoté i ve 
smrti vérnou ztistala, korunu véénych ra- 
dosti. Amen. Af odpotiva v pokoji! 

Tyto obrazky y, Geské i némecké. teti 


=~ Boe =. 


tisténé nemalou radost lidu ktestanskému, a 
zvlasté mlddeZi nasi zpisobily. Vidél jsem 
mnoho téch obrdzki v ptibytcich katoli- 
ckych v rameich pozlacenych. 

im vice za nasich dni nevéra co jed 

ve vsech tkidach lidu se rozjid& a ndboé- 
nost i mezi sprostymi hyne a mizi: tim 
vice také priklady zboZnosti a dobrotivosti 
wéinkuji, zvlasté kdyz od vy&Sich osob po- 
chazeji, a protoz pamatka v Pdnu zesnulé 
velkovévodkyné zde a v celém okoli v po- 
Zehnani jest a bude. 
_ Budiz zde i jiny Gin nadboznosti rodu 
Toskanského pripomenut. V Blahovéstu jsme 
v prede’lém jednom roéniku éetli, Ze Jeji 
ce. kr. Vysost Maria Immaculata, manzelka 
Jeho Vysosti Karla Boromejského v Staré 
Boleslayi prebyvajici, darovala ke kostelu 
kolegiatnimu sy. Vaclava pékny bily apa- 
rat ke mSi sv. s dyéma dalmatikami. Le- 
tos k tomu pfYidala dva slu&né pol&tate na 
oltat, jeZ sama vySivala a témuzZ kostelu 
obétovala. Ku konci-jesté néco z déjin té- 
ho% rodu. KdyzZ nynéjsi Piemontsky kral 
Viktor Emanuel byl ve dvou letech véku 
svého, byl u syych pribuznych ve Florencii 
vy tamnim zdmku, Nenadalym _nestéstim 
vznik] pozar vy zamku, vsecko prchalo, Vik- 
tor Emanuel byl v nebezpeéenstvi — uho- 
teti. Nynéjsi majitel panstvi Brandyského 
Leopold, jsa tehdaz prince dédiény trimu 
Toskanského, nates na dité Viktora 
Emanuele, a s vlastnim nebezpecim Zivota 
— ho z poZaru vynesl. — Jak se asi od- 
ménil Viktor Emanuel co kral svému 
ochranci? — Vzal mu zemi a svymi na- 
honéimi vyhnal je} z Florencie a o viecko 
oloupil! — A toho Viktora Emanuele na- 
2yvaii liberalni listy ,,poctivcem.“ Chran 
nas Bah takové poctivosti! — —é— 


Z Plaiian, 21. b¥ezna 1865. 
(Odjezd vp. kaplana na faru.) 

Dne 12. t. m. odebral se od nas nas 
milovany velebny pan — Matéj Chodéra, 
ubiraje se co farar do Uhlitskych Janovic. 
Byl u nas skoro sedm let kaplanem, a zalozil 
sobé pomnik trvaly. Nejen Ze jako knéz 
syym svatym povinnostem horlivé zadost 
Ginil, ale jeho pééi jest co dékovati, Ze 
nemocnice zde vystavena byla, neb on sbirky 
éinil, stavivo obstaral a stavbu ridil s tako- 
vou neunayenosti, Ze ve dvou mésicich ne- 
mocnice postavena byla, a k dalsimu udr- 
Zeni kapital na dvé sté zlatych r. ¢. ma. 
Z, uznalosti. a ydéénosti mu zdejsi méstska 
obec diplom éestného méstanstvi dala. Jako 
éestny mésfan staral se i o nd8 Gasny pro- 
spéch, zavedl zde zdloznu, kterou_blaho- 

atné po dvé leta tak fidil, Ze jiZ pres 
15.000 zl. r. 6. v obéhu jest, a phi nynéj- 


Sim penézitém nedostatku mnohého z ve- 
likych nesndzi vytrhla. Co divu tedy, Ze 
toto louéeni velmi dojemné bylo? JelikoZ 
se védélo, Ze v den svého odjezdu jesté 
m&i sy. slouzZiti bude, ubiral se lid jako ve 
svateéni dendo chrdmu Péné a zaujal pro- 
story jeho. Po mf&i sy. hrnulo se vSecko 
do prostranného dékanského dvoru a éekalo 
bolestné na okaméZeni odjezdu jeho. Skolni 
déti staly ve dvou taddch, a kdyz to oka- 


-méZeni prislo, predstoupilo jedno Skolni déy- 


édtko, dékovalo vy pohnutlivé teéi jménem 
vsech za vSecku Nek a péti a kdyZ skon- 
cilo se slovy: ,S Pdénem Bohem,“ spojily 
se s tim provolanim hlasy véech a nastalo 
Stkani, tak Ze hlas odchdzejiciho. ani slySan 
nebyl, a toto stkani tim vétsi bylo, kdy% 
vidéli tu neligéenou lasku mezi nim a nasim 
drahym starym p. dékanem, jak se libali 
dékujice jeden druhému zarosenyma o¢ima. 
Pak vstoupil nd8 mildéek do vozu, a ubiral 
se od nas pri hlaholu zvoni a strileni z 
moZdirt. Vice jezdcti jelo pred nim, a za 
nim dva vozy, takto doprovdzen byl az 
k sousedni fate SvojSické. Bih mu de}, 
aby u svého stada tak blaze ptsobil jako 
pusobil u nas. J.1H. 


Z jizntch Cech na den 40. muéenntkiv 1865. 
(Past — jindy a nyni.) 

Pravé étu povsimnuti a pamétihodné 
»Paméti hrabéte Viléma Slavaty“ vyddavané 
p- Gindelym, a tu mi padlo do oti toto 
misto: ,KterouZto cestou s toho vrchu doli 
jevse do ndkyho bahniSté Gerveného yijeli, 
skrze néZ predce projeli, k iaké malé visce 
a odtad do méste¢ka jiz ve Faleu leZiciho, 
Weithausen prijeli, kdeZ% asi hodinu s vozem 
pred krémou stojici klisny senem a pitim 
obéerstvili, i sam hrabé z Martinic jen tak 
na voze s lidmi svymi nékteré na tyrdo 
upecené vejce a Zemliéku sobé se sejrem 
koupivse, drobet pojedl. Po kterémz sni- 
dani hned zase dale jel aZ do mésta Schwar- 
zenhofiu, kdezto hospodat v sobotnt den 
chtél jim maso k. jidlu dadvati, ale oni ho 
nechtéli, nybrz za pristrojent sobé ryb za- 
dali, cehoz jsou také uzili.“ Se’. 9. str. 103. 

Patrno, jak ryze katolickym duchem 
proniknut byl prondsledovany hrabé Mar- 
tinic a jak syaté mu bylo prikazani o postu, 
tak ze moha snad i bez snadu omlouvati 
sebe i lid svfj dalekou cestou a utékem, 
na ném% jako na zvér nan pasli protestant- 
Sti pani Gesti stojice o jeho bezzivoti, ne- 
uéinil toho ale stal vérné i s lidem svym 
v plnéni zékona cirkeyniho. Co katolik 
ridil se ne on vali hostinského, jenZ snad 
byl protestantismem natichly, ale hostin- 
sky musil se Fiditi vali katolicky smyéle- 
jiciho a jednajiciho pana éeského.. A nyni 


— 138 — 


odpovi sobé snadno étendté k otdzce: kdo 
je vinen drzosti a nestydatosti hostinskych 
naxich dntiv, kteriZ nic se neptajice pred- 
kladaji prichozim a pocestnym i v postni 
den masitych pokrmt ? 
Zajisté jen ti choulostivi masojidkove, 
ktetiz kdyby uzdu pologzice svym usttiim 
odbyli hospodského s jeho masitymi pokrmy 
v den postni, zajisté by je) brzo nauéili 
ae poceehe yan a hosttim postni po- 
rmy. Ale bohuZel za nasich dn&i pfisel 
pist v lehkost u mnohych katoliktv, a 
roto i hospody Slapou po rozkazu Cirkve. 
droven ale s ynitrni radosti hledi katolik 
na onoho Slechetného Slechtice éeského a 
pomysli sobé: ké% by jednali dle jeho pri- 
kladu vSickni katolici — Slechtici, neslech- 
tici — tim vice, ponévadz nyni ne jako za 
éastiv Martinicovych v patek a sobotu po 
sobé, ale s velikym ulehtenim a uleve- 
nim veli Cirkey past ve stredu a v patek. 


Q. 
V Ousté nad Orlict, 5. brezna 1865. 


(Chvala ,,encyklopedisti’ y jednom éeském listé.) 

Lonského i letoSniho roku éetl jsem 
ku svému podiveni v jednom éeském obraz- 
kovém éasopise vychvalovani francouzskych 
encyklopedisti, kteri pry byli ptivodci pra- 
vé osvéty v zemi francouzské, odkud se 
tato osvéta i po jinych evropejskych ze- 
mich ponendahlu Sirila! Pisatel onoho éldn- 
ku lituje ndrod naS esky, Ze i on pro 
tehdej8i nekalé poméry nestal se ucastnym 
osvéty hldsané encyklopedisty francouz- 
skymi. VSak pottebuje-li ndrod nas tohoto 
politovani? Kdo pak byli tito povéstni 
francouzsti encyklopedisté ? Byli to muZo- 
vé, ktefti zhostili se viry v Boha a v ne- 
smrtelnost duse, kteti upirali zjevené na- 
boZenstvi, vytknuvSe si za ukol, zniéiti na- 
bozZenstvi krestanské, — k tomu smérovalo 
ve&Skeré jejich pisobeni. Spisy jejich plné 
jedu a nemravnosti mély viru kresfanskou 
fidu véricimu zoskliviti, vyrvati a uhostiti 
v srdci lidském nevéru. se vSemi jejimi 
presmutnymi nasledky. Zndmet dobre slo- 
va vuidce téchto neznabohi Voltaira: ,,Pét 
anebo Sest vzdélanych muzt snadnéji zniéi 
nabogenstvi, které dvandcte sprostnych a 
hloupych rybari po svété hlasalo.“ Vime, 
Ze tento nadcéelnik encyklopedisti dal raziti 
peniz, na kterém stdla slova, ktera opako- 
vati v listu tomto se ostychdm; vime, Ze 
Voltaire jest patriarchou novovéké nevéry! 

Zniciti tedy viru kresfanskou a misto 
ni uvésti nevéru a zkazZenost mrayni, zni- 
citi veskery rad v spoletnosti lidské, tat 
byla hlavni snaha neznabohi téchto fran- 
couzskych, v tom zaleZela jejich i v &e- 
ském jednom listé vychvalovand osvéta, A 


jaké pak ovoce pYineslo Siteni této nevéry 
v zemi francouzské? Historie zaznamenala 
ndm to pismem krvavym v listech svych! 
Nebot jedna z nejhlaynéjSich pri¢in fran- 
couzské revoluce jest zajisté bohaprazdné 
uéeni neznaboht téchto. Jiz pak se tazi: 
osvéta, které zdrtila oltate a zborila trtn, 
ktera sta tisice lidi o Zivot pripravila, 
osvéta, ktera v hlavnim chrdmu Parizském 
na zboreny oltar — odkud krizZ odstranén 
byl — vynesla nevéstku, ji co bohyni ro- 
zumu se klanéla, celou zemi francouzskou 
krvi skropila a cely narod do nejhlubii 
bidy uvrhla — osvéta tato méla se stati 
dle prani onoho pisatele téZ podilem na- 
Seho ndroda éeského ?! Dvoutisicileta histo- 
rie uci tomu, Ze s ndbozenstvim kresfan- 
skym prisla k ndrodtim vzdélanost a osvéta 
prava, a Ze osvéta bez Boha vede jen k 
zahubé. Zahynuli ndrodové, kteri se od- 
rekli viry kresfanské, ale nezhyne, stati 
bude, pokvete narod, ktery se drzi Krista. 
A proto nds to velice boli, kdyZ v nasich 
listech, vyddvanych od lidi, kteri chti byti 
pedporovateli blaha a osvéty pri narodu 
nasSem, doditatise musime chyaly muzt, na 
jejichz jmenu lpi kletba sta tisici zavraz- 
dénych, — muZu, kteri veSkerou zemi fran- 
couzskou svym uéenim do nevyslovitelné 
bidy uvrhli. Necht nam jest historie uéi- 
telkou moudrosti. Spravedlnost zajisté zvy- 
Suje narod, ale hrich (a zvla8té hrich ne- 
véry) bidné Gini narody! 


pau Eas 


Z Chodovie u Horie 9. brezna 1865. 
(Pohieb matky dvou knézi.) 

Mne i kaZdého katolika téSi zpravy o 
zivoté ctnostnych a naboznych lidi v ny- 
néjsim véku. Takovou bohabojnou, starost- 
livou matku pochovali jsme dne 26. tmora 
v blizkych Chomuticich, v Panu zesnulou 
Barboru Kleinovou z Obory, matku dyou 
knéZi, p. Josefa Kleina, knéze na odpotinuti 
a fundatisty v Cerekvicich, a Jana nyni 
rektora semindte bohos. v Hradci Krdlové. 
Na ni se ukdzalo, Ze Zena bojici se Pana 
Boha bude chvdlena. Ona mohla o sobé 
rici, ze vSech trapeni vysvobodil mne Ho- 
spodin, a koneéné nechal mne doékati se 
mnohych radosti. Dosdhla véku 78 let, a 
byla 39 rokfi vdovou. (Vel. p. dopisovatel 
vypisuje bohabojnou domdacnost,~ starosti, 
radosti a Zalosti v Zivoté v Panu zesnulé. 
Mimo jiné di:) Co se nadélala krokii za 
synem Josefem a pozdéji za Janem do 
Jigina, a pak opét do Hradce Kralové, kdez 
starSi syn byl jiz v semindti a mladsi na 
gymnasiu studoval! Co se ve dne iv 
noci napracovala, co namodlila za své dva 
syny, a% se dotkala té radosti, Ze oba vidéla 
u oltare co knéze, a tizenim Bozim stalo 


— 139 — 


se, Ze vypustila duSi v rukou svyych milych 
syni. K pohibu jejimu seSlo se z nasSeho 
okoli ze oe vikariatii 14 duchovnich, a 
z Kralové Hradce étyry mile vzdalené pii- 
bylo 12 bohosloveti. Privod vedl veleditst. 
Smidarsky osobni dékan a Gestny kanoy- 
nik Vysehradsky Fr. Fiala. V pohrebni reéi 
povzbuzoval pritomnych déti k zachovavani 
4. Boziho prikazani Jos. Sehnal, fara‘, 


Od Jizery dne 15. b¥ezna 1865. 
(Konkordat a encyklika. Officia propria.) 

Nepratelé Cirkve katolické maji nyni 

o jednu pricinu a nadavku vice, kdyZ se 
jim néco po vili nedati. AZ do neddvna 
rititali vSecko zlé jenom konkordatu; nyni 
jim k tomu pi encyklika. Bylo by to 
snad uz tak daleko u nas prislo, ze, kdyby 
bylo néjakou krajinu krupobiti zastihlo, 
toto ne&tésti by se bylo také prititalo kon- 
kordatu. Kdyby se byla vedla valka a 
nezdarila se, byl by tim-vinen konkordat. 
e€ panuje u nds nyni vSeobecna -bida a 
nouze, tim jest vinen opét konkordat. Nyni 
vsak nastal obrat: nyni bude jednou bidou 
a psotou vinen konkordat, a druhou ency- 
Kika, a tak budeme miti alespoi jakousi 
zménu. — Nez nechme Zertu a obrafme se 
k véci. Mnozi lidé horli proti konkordatu 
a encyklice a nevédi opravdu proti éemu 
broji; oni bud neéetli ani jedno ani druhé, 
nebo neéetli je poradné a uplné, nybrz v 
lecjakéms yvytahu. Ctendrové Blahovésta 
dostanouli takového kriklouna proti ency- 
klice do pradla, at se ho zeptaji, jestli ji 
celou etl, a kdy% ne, mohou mu ji pro 
ouéeni zaptjéit, jak ji podava vérné Bla- 
hovees vy é. 3. na str. 35—43, aby se pre- 
svédéil, ze encyklikou ani rolniku, ani 
remesiniku ani obchodniku vibec Zadnému 
stavu Skoda nebo prikori se nedéje, nybrz 
Ze zasadami tam vyrknutymi lidska spole¢- 
nost proti ndastrahdm neznabohti se_ brani 
a v ochranu béfe, Ze ona neéini titoku na 
Zadného, ale proti itokim na Cirkey Kri- 
stovu Ginénym toliko duchovni zbrani se 
brani. Kdo mad zdravé o¢i a ui a byl 
toliko kriklouny zaveden, ten uvidi a uslysi 
dobre, ale kdo je ma u% nevérou zcela 
zastrené a zalehlé, ten neuvéri jako bratri 
onoho bohdée v pekle ani tenkrate, kdyby 
jeho rodigée z mrtvych vystali a jej pre- 
svédtiti se snazili. — Neddvno se rozesilala 
veskerym knéZim cirkevni provincie Geské 
»Officia propria.“ Piekvapilo nas opravdu 
to uhledné a sliéné vydani. Byli bychom 
si jen prali, aby se bylo nejdiive s vy- 
danim jarniho dilu zapoéalo, aby v nyné)- 
Sim Gase u%Z byl v rukou knéZstva. Ne- 
bylo by snad také od mista byvalo, kdyby 
byl ku kaZzdému dilu alespoi jeden pékny 


Z Pisku, 17, b¥ezna 1865. 
(Umrti a pohieb dyou kuézi.) 

Co den mnoZi se prace na vinici Pané, 

a s bolesti vidime, Ze poéet délnikiv ubyva. 
Za minulych 14 dni zemieli v okoli naSem 
dva knézi. Ku konci unora dostala se k 
nam smutnd zprava, Ze v Sedlici se roz- 
nemohl pan kaplan tak téZce, Ze neni na- 
déje na uzdraveni. A v pravdé 22. unora 
nebylo knéze TomaSe Zemlitky vice mezi 
Zivymi na zemi. Pred dvéma roky vysyé- 
cen, dostal se k ctihodnému stareékovi, p. 
farati Baborovi, po jehoz boku veSkeré 
sily spravé duchovni vénoval. Jak ne- 
unavené, jak horlivé k svym povinnostem 
stal, posoudi nejlépe, kdo% znali tu Slechet- 
nou dusi, tu zboZnou, tichou mysl, tu kras- 
nou povahu jeho. Stkvély byl dne 24. inora 
jeho pohreb. KnézZi z nejblizsiho okoli a 
zastupové lidstya dostavili se ku pohtbu. 
Dist. pan vikar Sule vedl privod do chramu 
Pané, kdez krasné ‘Yeénil vel. p. Hesoun, 
predchiidce zesnulého. Pravil, ze, byt jen 
na krdtce mezi nimi byl knéz Zemli¢ka 
pobyl, mnoho proné uéinil, éeho% dikazem 
jest ucta a laska k nému, jiz jevi osada 
cela tak Getnou pritomnosti. Po mSech sv. 
donegeno télo ku hrobu. Pan vikar Sule, 
jenZ% kazdé prileZitosti ku povzbuzeni véfi- 
cich pouzije, i tuto promluvil srdeéné k 
lidu, vybizeje k modlitbam za zvéénélého. 
Zadalt, aby mu kazdy vsadil, byt i v zimé, 
kvitek na hrob, kvitek to krestanské lasky — 
modlitbu. Na to vlozeno télo v chladnou zemi, 
kdez bude éekati radostného z mrtvych vsta- 
ni. —Sotva Ze ponékud se zahojila tato rdna, 
jiZ opét trudny se ozval hlas, ze v MySenci 
blize Protivina onemocnél pan farat Josef 
Rudda. Pred 14 dny si stéZoval na ne- 
patrnou chorobu; a dne 10. brezna zvésto- 
val prichozi, Ze skonal MySensky p. fardi 
Rudda. Kazdy strnul nad zpravou touto; 
vsak popeleéni streda hlasala vem i zdra- 
vym, Ze prach jsme a v prach se obratime. 
— Jelikoz byl p. fardt v celém vikoli co 
hodny knéz zndm, seSlo se ku pohrbu 16 
knéZi i ze sttidnictvi sousednich. Obrad 
pohtebni vykonal Protivinsky + fara Re- 
richa na misté nemocného Vodianského 
. vikdrte. Jak byl v Panu zesnuly u lidu 
obliben, dokazoval ten Getny dav nejen My- 
Seneckych, ale i cizich osadniki. Jaké 
uicty pozival i ve vyS8ich kruzich, dokazo- 
vala pritomnost p. okresniho Vodiianského, 
kniZ. Svarcenberskych tiednikt z Protivina 


— 140 — 
aj. Aé pohteb byl velmi stkvély a krasny, a vykladal jsem je ditkam ve Skole. Jake 


ostradali jsme jediné véci, totiz Yredi po- 
h¥ebni. Bylot nam lito, Ze nebyl pritomen 
p- vikar, jen% by byl jisté alesponi u hrobu 
oslovil lid tak Getné shromdzdény. Zasluhy 
jeho ovSem netteba hlasati, tyt Jsou zjevny 
jak v chrdmu Pané, ktery jeho péci zcela 
byl obnoven a okralen, tak i ve Skole, o 
niZ otcovsky dbal, véda, ze dobre vycho- 
vand mlddezZ jest zikladem Sfastné budouc- 
nosti.' Jelikoz byl zesnuly p. fara zakla- 
dajictm tidem ,Zlaté knihy“ a vp. Zemlitka 
opatrovnikem téhoz’ Dédictvi, obstarala 
sprava ,Zl. kn.“ dne 17. brezna vy dékan- 
ském chrdmu Piseckém slayné requiem, 
jez ochotné slouzil s Getnou asistenci dust. 
p- dékan Tinger. Piitomny byly divky 
»Zl. knihy“, ve&keri udové, mnozi c. k 
uradové, zvlasté Getné byl zastoupen sbor 
vojenskych. distojnikti pluku naSeho é. 11. 
B. 


Od Cerného Kostelce 22. brezna 1865. 
(Kézby takoyych bylo vice!) 

»Dlahovést!* Jak krasné a yznesené 
to jméno! Kdykoli dostanu nékteré Gislo 
éasopisu tohoto do ruky, vady hbezdéky 
vzpomindm na blahovésty slovanské, sv. 
Cyrilla a Methodéje. Jako tito apoStolé slo- 
vankti nejdraz&i prinesli poklad narodu Ce- 
skomoravskému, tak i nas ,,Blahovést“ pri- 
cittuje se blaho Sifiti v rodinach kYesfan- 
skych, v lidu zbozném. Tak jako sv. apo- 
S8tolé slovansti od Boha ustanoveni byli, 
zahanéti modly, odstranovati temnoty blu- 
di mrakotnych, tak, myslim sobé, jest tu 
»Blahovést“ k tomu, by nevéru a bezboz- 
stvi mytil v éase nynéjsim, by pordazel 
bludné uéeni Renani a podobnych ubo- 
hych spisovateli, kteti se opovazuji BoZstvi 
odpirati Kristu Jezisi. 

Laskavosti Ouvalskébo dist. p. fardte 
bylo mi prdno pretisti vSecky az posud 
vyslé roéniky tohoto éasopisu (a% do roku 
1863), a Viticky dist. pan zapfjéuje mi 
éasopis ten od onoho éasu. Jaky to sklad 
naboZnych rozjimani, jaké to krasné élan- 
ky mravo i vérouéné; ano i povidky vy- 
nikaji duchem uSlechtilym, Gisté kresfan- 
skym. O jak bych si pral, by éasopis ten- 
to od kazdého kiesfana, vzlast pak od kaz- 
dého uéitele byl éten, by v Zidné nescha- 
zel knihovné Skolni, ktesfanské. Do Ouval- 
ské knihovny daroval véecky roéniky dist. 
pan fara¢ Frant. Soukup, i pral bych Ou- 
valskym, by pilné Gitali v knihach téch, 
by z nich hodné éerpali ku blahu dui 
svych. Dostav roénik 1864 do ruky, i éta 
v ném rozjimani postni ,,Sedmibolestna Ro- 
ditéka Bozi, nemohl jsem odolati touze 
rozjimani tato s jinymi sdéliti, i predéital 


blaho citilo srdce mé, kdy% jsem zkel ditky, 
jak tld srdétka jejich bolesti Matky Bozi 
dojata, sama bolesti pretekala, kdyZ na 
nevinnych licich jejich hluboky se jevil 
zal! Ké% bych mohl slova ta v8tipiti v 
srdce ve&kerych obéani zdejsich, zajisté 
by stondsobného nesla uzitku; kéZ bych 
mohl knihu tu dim od domu poslat, by 
kazdy se uéil znati vzneSenost viry kato- 
lické! — Co nemohu ted, doufam Ze s spo- 
moci Bo#i budu moci pozdéji. Podatilo se 
mi pravé ziskati vklad do ,,Dédictvi Mali- 
ékych* pro &kolu, i da Bah, Ze se mi 
podati i se ,Zlatou knihou“ a_,,Blahové- 
stem.“ Sfasten jsa, ze jej mohu Citati, chtél 
bych, aby ho ¢ital kaZdy, a budu hledéti, 
aby ho Gitali ditky i obéané zdej&i. 
J. K. Rezaé, uditel. 


& ERimne na pront nedéli postnt 1865. 
(Jubileum. Postni kazani. Sy. Otec.) 

Dnes zapotéalo v Rimé jubileum, jez 
byl o slavnosti Neposkvrnéného Poéeti 
Marie P. minulého roku sy. Otee ohlasil. 
Poéatek doby jubilejni véera u veéer v7 h. 
oznamovaly veskeré zvony svym hlaholem, 
a budet v Rimé jubileum trvatiaz do kyétné 
nedéle (od 5. brezna do 9. dubna). V Rimé 
pocina na kyétnou nedéli Gas velikonoéni a 
trva do bilé nedéle, tedy jen 14 dni. S. 
Poenitentiaria dovolila, Ze biskupové mohou 
i v éase velkonoénim jubileum ohlasiti. 
V listu svém ,,Invito sagro“, jimZ kardinal- 
vikat Patrizi véricich Rimani k uéasten- 
stvi v tomto jubileum vyzyva, opétuje krat- 
kymi a velmi srozumitelnymi cla hlavni 
nauky yv posledni papezské encyklice ob- 
sazené, a naznatuje uéel této encykliky 
asi takto: ,,S vySe trimu pravdy, na némzZ 
zaseda nejvyssi biskup co uéitel ySeobecné 
Cirkve, rozhlednul se po veSkerém syvété, 
i mocné jest dojat patrenim na to zlé, jez 
hrozi lidské spoleénosti podryvané duchem 
bludu, jen% se vikol rozkituje a zdklady 
spoleénosti lidské chee rozviklati, aby ji 
zpét uvrhl v divosstvi, znéhoZ svétlo evan- 
gelia ji vytrhlo. Pozdvihnuy hlasu svého 
apoStolského vyzval slovy svymi v&ech bi- 
skupt, aby s obnovenou bedlivosti upozor- 
nili svérené sohé stadee na velké nebez- 
peci, v némzZ se naleza kaZdy, kdo se ne- 


vystriha uklad&, strojenych ze vSech stran 


k tomu téelu, aby ze srdei lidskych vy- 
rvan byl dar viry kresfanské a Gasna i 
yééna zahuba jim pripravena.“ Vyminky 
k ziskani £6, predepsané pro Rimany 
jsou tyto: Kazdy ma _ navStiviti dvakrate 
jeden ze tri chrami patiiarchalnich: y La- 
terané (omnium Ecclesiarum Urbis. et Or- 
bis caput et mater t. j. hlavni a matersky 


— 141 — 


chram ySech chrémii vy Rimé i po celém 
svété), sv. Petra ve Vatikané a s. Maria 


Maggiore, a tam néjakou dobu na modlit- | 


bach potrvati. Mimo to ma se kazZdy po 
ti_dny postiti; postaéi vsak i to, pakli kdo 
k dosazeni odpustkti Bohu obétuje obytejny 
plist ve stredu, v patek a sobotu, k némuz 
zde po cely éas postni vSickni vérici za- 
vazani jsou. Dale md kazdy udéliti almuznu 
pro duchoyni potreby chudyeh délnika v 

ampagné; a konetné kaZdy co nejhod- 
néji ma prijmouti svatost pokdni a nejsy. 
Svatost oltdint. Ditky, jenz posud nikdy 
nebyly u_ sy. prijimaéni, mohou odpustkt 
dojiti, aniZ by vel. Svyatost prijaly. Zpo- 
védnikim udélil sy. Otec plnomocenstvi, 
Ze tyto skutky mohou u véziit, nemoenych 
a vy pfisném uzayvreni (klausure) Zijicich 
proméniti v jiné skutky spasitelné. Pocestni 
a na mofi se playici, kteriz teprv po uply- 
nuti jubilea do Rima dojdou, mohou i po- 
tom pod vyminkami syrehu udanymi od- 
pustki ziskati. V dobé jubilejni smi jeden- 

aZzdy_vykonati sy. zpovéd u_kteréhokoli 
pro Rim potyrzeného zpovédnika; ~také 
teholni panny mohou si. zyvoliti_ kterého- 
koliy zpovédnika z pottu téch, kteriz 
jsou z¥izeni pro kla&tery. Ve&Skeré ka- 
pitoly, spolky a bratrstva maji svrchu 
Jmenované chramy alespoti jednou_na- 
vStiviti spolecné (collegialmente). Také 
jest predepsdno zylastni jubilejni kdzani o 
zakladnich praydach tyKajicich. se nageho 
spaseni. V postnim tase se v Rimé viibec 
kaze velmi pilné; vy mnohych chramech je 
kazdodenné, vyjimaje sobotu, postni kazani, 
tu rano, tam zas odpoledne, a pokaZdé trva 
aspon hodinu. Kazatelové postni ¢astéji i 
z dalekych krajin sem byvaji povolani; a 
co zylasté chyalitebno,* Ze obyvatelstvo ze 
vSech trid, a predevSim i pohlavi muzské 
velmi Getné kazani tato navitévuje. Nejvic 
posluchatai. letos ma Jesuita knéz Curci, 
jenZ v chramé al Gest 0 encyklice kdze. 

e chramé francouzském kaze _prosluly 
munich Dominikan, jenZ véerejSiho dne se 
snazil dokdzati, Ze se tad Dominikdnu vy- 
zgnamenaval obzvlasté svou Gistotou, rad 
_ Frantiskansky obzylasté chudobou, a tova- 
ry&stvo Jezisovo poslusnosti. V chramé all’ 
Anima kéze némecky Redemtorista knéz 
Mangold z Vidné. —- NeutéSené zpravy z 
Mexika zpisobily sv. Otci novych starosti ; 


nieméné nepozbyl své — af tak dim nad- 

prirozené — veselosti mysli, a i jinak se 

téSi uplInému zdravi. K, J. 
Kronika. 


Z Prahy. V sobotu, 1. dubna zapoé- 
nou misie y jazyku némeckém u sy. Miku- 


laSe, u sv. Jakoba a u nejsy. Trojice na 
Spalené ulici, Kazati budou pry téZ pro- 
sluli teénici Roh a oba Klinkowstrémové, 
knéZi tov. Jezisova. 

*—* V pondéli 27. t. m. odjede vdist. 
p- kanovnik Prucha z Prahy do Rima k 
hodtim velikonoénim. Ciné se poruéena 
modlitbam Gtenarti listfiv téchto aehas na 
vzajem, Ze vsech na modlitbdch pamétliy 
bude u hrobu sv. kniZat apoStolskych. Do 

ima odebére se té%Z vp. Abraham Pustler, 
fardt Mayersgriinsky v arcidiecési Prazské, 
tyZ, jenZ r. 1863 vykonal pout do Jerusa- 
léma. 

*__* Jeji Velic. cisafovna Maria Anna da- 
royala jednoté sy. Ludmily 200 zl. r. é. 

*—* V diecési Budéjovické seslo se za mi- 
nuly rok k uéelim dobrodinnym 12,206 zl. 47 kr. ; 
nejyice dano na chlapecky seminaf, totiz 5118 zl. 
10 kr.; sbirka o slaynosti sy. Vaclava na oSaceni 
chudych Skolnich ditek vynesla 1433 zl. 63 kr. 

ZMoravy. Nejdist. p. arcibiskup Olo- 
moucky vydal dne 1. brezna pastyrsky list, 
jimZ napomind vel. duchovenstvo, aby lid 
o bludech, které sy. Otec encyklikou zavrhl, 
pouéovalo vefejné i soukromé, kde by se 
takova uéeni vyskytla, karalo, a Boha za 
to prositi neustévalo, aby ndm_ milostiv 
byti raGil. Jubilejni Gas k dosaZeni plno- 
mocnych odpustku ustanovuje na mésic 
prosinec. (Ol. Novy.) 

Z Uher. Zprava o znovuztizeni radu 
Paulaniv v Uhrach jest nepodstatna. 

Z Polska pruského. ,Przyjaciel Ludu“ 
prindSi v poslednim syém Gisle Zivotopis 
zesnulého arcibiskupa Hnézdenského a Po- 
gnaiiského Leona Przyluského. Narodil se 
r. 1789 ve vsi StreSiné blize Poznané. Prvni- 
ho vadéléni nabyl ve Skolach Poznatiskych, 
pak se odebral na vy&%i Skoly Vratislavske 
ar. 1814 byl v Poznani na knéze vysvé- 
cen. (Dne 4, Gervna m. r. slavil své knéz- 
ské druhotiny.) Po vysvéceni byl ustano- 
ven Przyluski pri kostele Tarnovském blize 
Szamotel a r. 1817 se odebral do Rima na 
vySSi studia. Tam dosdhl hodnosti doktor- 
ské y svétském i cirkevnim, pravu. Ne- 
dlouho po svém néavraiu z Rima se stal 
kanoynikem vy Poznani a proboStem v Sre- 
mé, konétné pak probos’tem a prelatem pri 
kathedralnim chramu v Hnézdné. Po smrti 
arcibiskupa Dunina r. 1844 byl Przyluski 
zvolen za jeho nastupce, kterouZto volbu 
slavné paméti Rehot XVI. r. 1845 potvrdil. 
V dubnu tého% roku byl Przyluski na bi- 
skupa posvécen i vlddnul Sfastné se stolce 
arcibiskupského po 20 let co hodny na- 
stupce primastiy polskych. Co horlivy pa- 
styr staral se 0 blaho svych oveéek vZdy 
a vsemi silami. Nastoupiv trad sytj, shle- 

| dal yveliky nedostatek délnikfiy na vinici 


— 142 — 


Pané, tak Ze éasto jediny knéz ve dvou i 
trech osadach sprévu duchoyni vedl. Péti 
jeho se poéet knéZi brzy rozmnoiZil, tak Ze 
éasto do sta mladych knéZi posvéceno by- 
valo. — Zrusené klastery pocaly za jeho 
panovani opét povstavati. Tak usadili se 
knézi z reformovancho fadu sy. Frantiska 
v Poznani pri chrdmu Boziho Téla, v Go- 
ruskach u Méstké Hurky a v Osieéné a 
knézi z tovaryéstva Jezisova v Sremé pri- 
bytek sobé zvolili, odkud Getné misie k 
uzitku véricich konali a ohyzdnému pija- 
ctvi pritrZ cinili. Pe¢i jeho povstalo rovnézZ 
nékolik klaSter& milosrdnych sester sv. Vin- 
cence, které se oSettovanim nemocnych a 
vychovavanim sirotki zandSeji. Kdyz se 
stal arcibiskupem, byl v Poznani pouze je- 
diny takovyto ustav, nyni jich tam je né- 
kolik k dobru chudych a nuanych. AvSak 
mimo milosrdné sestry povstaly v Poznani 
jeSté dva dilezité zenské rddy: Ursulinky 
a sestry Srdce P. J., které divéi Skoly na 
starosti maji a vychovavdanim dévéat se 
obiraji, kon&étné vzala péci jeho pivod svij 
jednota panen pode jménem Sluzebnic Marie, 
Jejichzto hlavnim utelem jest dohlizeti na 
venkovské opatrovny. A co povstalo za 
jeho panovani bratrstev sv. Vincence, kte- 
ra o nuzné peéuji a zdroven télu i du&i ku 
pomoci prispivaji? — A jak zkvétly Skoly, 
jak se obnovovaly kostely a kolikeré ko- 
naly se exercicie kné%ské! Tak horlivé 
pracoval mileny arcipastyr a Btih Zehnal 
jeho svaté praci. 

U sy. Otce pozival zvétnély arcipastyt 
veliké lasky a ucty, dvakrate jej v Rimé 
navstivil. Na kratko pred smrti mu odeslal 
sv. Otec hromnici, kterou sdm o slavnosti 
OGi8fovani bl. P. M. pti prfivodu v ruce 
nesl a pri které neboZtik 1 skonal. V_so- 
botu pred jeho smrti bylo sv. Otci telegra- 
fem ozndmeno, Ze se Przyluski té%ce roz- 
nemohl, nateZ mu sy. Otec ihned telegra- 
fem své apoStolské po%ehndni poslal, které 
véak ji% po smrti milovaného arcipastyte 
doglo. Kdo znal nebowtika osobné, ten vi, 
jak byl hovorny, prijemny a mily, jak se 
poptaval po véselikych potrebach svych 
oveéek. Zdravi byl pevného. Teprv na de- 
set dni pies svou smrti se roznemohl, ne- 
véak prilis, tak Ze teprv po trech dnech 
pomoci lékarovy Zadal. ak mile ale citil, 
ze se stav zdravotni zhorsil, dal se zaopa- 
titi sv. svatostmi. Pak k sobé povolal ke 
novniky a sloZil pred nimi vyznani viry, 
dosvédéuje, Ze se po cely Zivot svij vérné 
drzel sy. viry Kristovy, ze byl vzdy véren 
Cirkvi katolické a Ze vidy za pravé a 
bo%ské mél, co sy. timsko-katolické Cirkey 
k véreni uklada, v té pak vire Ze umira a 
doufa spaseni vétné, Ze vsickni piitomni 


ho¥ce plakali, netreba dokladati. Nedlouho 
na to ztratil pritomnost ducha a v nedéli 
rano oaerndal éistou, zdsluhami ozdobenou 
dui svou do rukou BodZich. 

Nékolik let pred smrti svou ustanovil 
jiz, jak mad byti pochovén a kterak ma 
byti priodén, ano veSkera roucha biskup- 
ska k tomu prichystal. Byl obleéen v rou- 
cha arcibiskupska, jako by pontifikalni mii 
sv. slouziti mél s bilou infuli na hlavé, s 
touze, kterou nosil v Rimé v éas prohlaseni 
élanku viry o neposkvrnéném Poéeti bl. 
Panny Marie, jejizto vielym a zboznym 
ctitelem vaZdy byl. 

Z Francie. Cisatovna Eugenie poslala 
vsem panujicim knéZndm v Evropé list, 
jimZ vyzyva k spoleénému znovuzfizeni 
chramu sy. hrobu v Jerusalémé — pro 
véecka vyznani. Latinici méli by kaphi a 
treba i jednu lod, tolikéZ Rekové; hlavni 
lod byla by pro kazdého. 

V Badensku by! vydaén Skolni zdkon, 
katoliktim velice nepriznivy a nebezpeény. 
I obraceli se k panujicimu velkovévodovi 
s prosbami, aby dotéeny zdkon odvolan 
neb zménén byl. Dana jest odpovéd, Ze 
se prosby neprijimaji, deputace nepripou- 
Stéji. Katolici shromaZdovali se tedy na 
rozliénych mistech k poradaém o pomoci 
proti tomu zdkonu. Takovato porada éili 
»putujici kasino“ méla se odbyvati 23. unora 
v Mannheimu, mésté, kdeZ druhdy slavné 
byl uvitén pan Johannes Ronge i Frei- 
maurové a jini. V8ak svobody, jaké prali 
Mannheiméti jakymkoli sektarim a lidem 
nebezpeénym, nepoprali katolikim. SeStva- 
na rota luzy cabenat ney a Skolni 
mlddez% uvitala prichozich na Zelezné draze 
nadavkami a —- vymlatila je z mésta ven. 
Mezi katoliky bylo mnoho poranénych. 
Utekli se do Ludwigshafenu na ptdu ba- 
vorskou. Je to pékny obrazek k zndmému 
heslu: Rovné pravo vSem — jen ne kato- 
liktim. Jak o zdkonu a o sporu tomto smy- 
Sli sv. Otec, uvddime v éele tohoto Gisla. 

Z Rima, Dne 15. t. m. bylo tu ko- 
nano v chramé al Gest slavné requiem za 
v Pdnu zesnulého kard. Wisemana. — Sy. 
Otec zaslal pochvalny list nejdist. arcibi- 
skupovi Orleanskému, Dupanloupovi za jeho 
vyborny spisek o konvenci a encyklice, 


_ktery jiz v 90.000 vytiscich po svété koluje. 


— Za biskupa Tryrského bude potvrzen 
proboSt vojsk pruskych Pelldram, jen% mi- 
nulého leta v Rimé byl. — Republikani 
italsti: Orsini, Mazzini, Garibaldi oblibili 
si heslo: ,Roma o morte, Rim aneb smri!“ 
K oznaéeni tohoto hesla i aby se vespolek 
poznali, nosi podobu umrléi lebky na te- 
tizku u hodinek a na jehlach, sponkach 
atd. Naproti tomu nosi vérni katolici misto 


— 143 — 


tetizkti u hodinek napodobeni okovai, v 
nich% upél v Zaldti sv. Petr, hlava Cirkve. 
Zridil se vybor, jen% o rozSiteni téchto 
retizki mezi katoliky pééi vede. Délaji 
se z pozlacencho sttibra za 20 franki, se 
tez z kovi méné vzdenych. Z tistého vy- 
nosu bude vystavena u sy. Petra vy oko- 
vech (in Vincoli) krypta na pamatku hor- 
livosti katoliki za naSich dnt, kdy usilo- 
vano o to, aby Cirkev v okovy sevtena 
byla jako za éasu sv. Petra. Odbyt okovi 
Gi fetizkii téchto do Francie a Piemontu 
jest, jak di dopisovatel ,, Volksfreundu,“ ve- 
iky, tak Ze zakazkam s téZi laze vyhovati. 
— Akademie ,Quiritiv“ jest zruSena. 

V Piemonté sluje od 15 rokiv syo- 
bodnou Cirkvi: konfiskace vSech statkt 
cirkeynich, potlaéovani duchoynich fadiv, 

hanéni jeptisek na ulici, Zalarovdni bi- 
skuptiv, podrobeni Zikovstva duchovniho 
konskripei, ositelost biskupskych  stolic, 
zruseni umluvy se sy. Stolici, odstranéni 
immunit, vyhrazenych smlouvou, Siccarditiv 
zakon, uzavreny s pokrikem: Slava Siccar- 
diovi! smrt knéZstvu! Zakon o manZelstvi 
obéanském, uzavreny d. 5.éervna 1852 na 
vzdor papeZi, konkordatu, biskuptim ; zaékon 
dd. 25. listopadu 1854, kterym co do Cir- 
kve zrejmé zruSen jest ¢lanek 29. ndrodniho 
statutu: ,Vs8eliké zboZi jest nedotknutelné 
bez jakovékoli vyminky;“ zakon fijnovy 
1848, kterym ustanoveni jsou neknézi za 
rady, aby dohlizeli na vyuéovani v nabo- 
zenstvi a katechismu, nybr% i zpovédniky 
jmenoyali v ustavech nabozenskych; zruSeni 
starobylé akademie dalla Superga; zakon 
z roku 1851, kterym usilovano stdtni ja- 
kousi theologii zaloziti, bohoslovecké skoly 
diecesdnské dohlidce statni podrobiti a za- 
vazati professory v semenistich, aby se 
drzeli programu statu atd. ,,Tak svobod- 
nou byla Cirkevy ve svobodném statu! — 

Tim a podobnym sptisobem vymluvny a 
dimyslny Dupanloup doliéuje tolikéz i druhé 
mnohoslibné, blahozyuéné zdsady politiky 
piemontské, poukazuje na to, kterak statnici 
piemont&ti strojili a podporovali prevraty 
po veskeré Italii, provedli 1 pa annexe 
v Toskansku, v Modené a Parmé, na Sicilii 
a v Neapoli; jak malo dbali na zavazky 
a smlouvy, uéinéné Napoleonem, jakym 
neo sptisobem vtrhli do zemi ie erat 
potreli vojsko, zmocnili se Mark i Umbrie 
a ,byli by Piu LX. odiiali vsecko, kdyby 
byl p. Goyon posléze nebyl na hranice 
dédictvi sv. Petra poslal desdtnika se 4muZi.“ 

; (Z ,,Casop. kat. duch,‘‘) 


Literni oznamovatel. 


*__* »Missale Romanum ex decreto S. S. 
Concilii Tridentini restitutum, S, Pii V. Pontificis 


’ bouri nehorazné. 


maximi jussu editum, Clementis VIII. et Urbani 
VIII, auctoritate recognitum, Accuratissima editio 
cum additamentis novissimis. Cum Approbatione 
Reverendissimi Domini, Domini Archiepiscopi Ordi- 
narii, Pragae 1865.“ Se 6 ocelorytinami, éernym 
a éervenym tiskem, ve folio 246 archi. S_ nej- 
novéjsimi od sy. Stolice povolenymi mSemi, Vy- 
dani tthledné a skvostné, usporadani velmi prak- 
tické. Kdo ma missal iimsky, mizet piikoupiti 
toliko ,Supplementum pro Bohemia.“ Pro Mo- 
ravu a jiné proyincie cirkeyni a fady dava se 
misto ,dopliiku pro Cechy“ obzvlaitn{ sesit za- 
hrnujici jejich vlastni syatky a pamatky. 

*_* | Casopis katol. duchovenstva.* Roé- 
niku VI. svazek II]. Vydan 17. t. m. Obsah: 
Illuminati. 80 thesi zavrzenych encyklikou. (Po- 
kragovani.) Nejvyssi pravidlo mravi krestanskych. 
O Marii Magdalené (II.) Biskup Dupanloup o 
konvenci a encyklice (I.) Piipad z pastyiského 
zivota, ,Kronika“ jedna o ,,uprimném katoliku“ 
v Prazském ,Hlase“ ¢, 57. t. r. Z razné této 
odpovyédi uvadime nékolik prvnich slov: ,,Hlas 
uprimného katolika, Naé to pokrytstvi? Proé 
se ten ,uprimny“ élovék stavél, ¢im neni? Ze 
katolikem neni, dokazuje vyznani jeho: on vy- 
znava vice cirkyi a sice narodnich; katolici vsak 
vyznavaji jednu a sice vseobecnou Gili katolickou 
Cirkey.“ — Tolik na ukazku, o¢ se jedna a na 
doklad, Ze jsme prodani snaham némeckého 
sektdistvi. ,Hlas“ na roli cirkevni boucha a 
V této neobmezené svobodé 
svyé pokroéil jiz tak daleko, Ze v disle 74. uve- 
fejnil ,avahu o pastyiském listu  episkopatu 
éeského“ (0 papezské piijéce), Zapominaje, ze 
dotéeny past. list vydan jest ku katolikim, a 
ze od ,Hlasu“ étenaistva nikdo nigeho nezada a 
neocekava, chce prekaziti pijéku mnohymi slovy, 
z nichz nejpadnéjsi jsou: ,Zamyslena pujéka, 
byt by sei plné uskuteénila, nevyhovi pozadavkim 
cirkve(?) a Rim papeZi neudrzi. K tomu na 
jak dlouho by stacila? A co potom? Opét 
pujéka! Komu ale diichody nesta¢uji, tak Ze 
musi stale pfidluzovat, ten se dluzi na véénou 
oplatku.“ Mohli bychom doloZziti, Ze papez vie 
zaplati a kdyby to po halifi vyzZebrati mél u 
vérnych katolikii, vsak srozumitelnéjsi odpovéd 
dali jsme v predeslém ¢isle zpravou, mnoho-li 
na pap. pujéku jiz slogeno, K tomu dokladame, 
ze y minulych dnech poslano z Prahy do Rima 
5000 zl. (halite sy,-Petrského) sv. Otci od ka- 
tolikii y Cechach. 

*_* Upominka na proni sv. zpovéd“ 
jest podpis ocelorytinky s primérenou modlitbou 
vydané nakladem B, Stybla, P¥edstavuje na- 
vrat marnotratného syna k Otci, nad nimzZ v 
oblacich vidéti Spasitele prostfed andéli, jenz 
rovnézZ na milost prijima ztracencho syna, 

*_* | Poboinost krigové cesty,“ slotena 
k yerejnému uzivani na nové ziizené krizové 
cesté na Petiiné nad Prahou od Jana Krbce, 
byv. rektora domu u sy. Jifi na hradé Prazském, 


— 144 — 


i tiskem knéhku- 
stran 117. — 


Nakladem 
Frakturou 


V Praze 1865. 
pectvi B. Stybla. 


Timtéz tiskem a ndkladem vySla: ,,Svata kfe- | 


Zovd cesta Pana naSeho Jezi8e Krista, hojné 
Jerusalemskymi odpustky obdafend, Podle blah. 
Leonarda a Portu Mauritio, knéze tadu Fran- 
tiskanského, byvalého misiondfe a horlivého za- 
kladatele kifzovych cest. Stran 77. Litujeme, 
Ze pisné v knizkach tuto oznamenych nejsou 
vyiiaty z Kancionalu vydaného nakladem Dé- 
dictvi sy.-Janského. — TéZ u B. Stybla vyésla 
pékna modlitebni knizka némecka: ,,Maria, der 
wunderbare Lebensbaum im Reiche Gottes, der 
Friichte hervorbringt, welche nahren zum ewigen 
Leben,“* Od knéze Josefa Rechziegla, farare v 
Jablonci. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské, 


WV Panu zesnuli: 

p. Josef Nitimann, kaplan vy Lukach, 10. btezna 
(nar. v Novém Mésté na Morayé 6. biez. 1837, 
knéz od 2. srp. 1863), 

Vyznamenani jsou:. 

p. Emanuel Dolezal, faraé v Minicich, jmenovan 
osob, dékanem; 

p. Vaclav Frida, far, v Chvatérubech, obdriel 
exposit, canonic. ; 

P. Chrysostom Vac. Maledek, zt, sv. Benedikta 
farat vy Poéaplech, jmenovan arcib. notarem. 

Uprazdnéné misto: 
Schénlind, fara patron. nab, matice, od 15. brezna, 


V diecési Kealonvadeoté: 


WV Panu zesnul: 
p. Jan Zimmer, farat ve Velké Retové, dne 
17. biezna (nar. vy Rychnové 27. brezna 1804, 
knéz od 31. srpna 1828.) 


Wyznamenani jsou: 

p. Antonin Lacina, farat v Lochenicich, a 

p. Jos. Slanina, farat y Cuslavé, obdrieli col- 
lare canon. 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Leopold Franzl, farat v Cachotiné, za real. 
administratora do Studence; 

p. Jos. Mikdska, kaplan v Roztokach, za pryo- 
farate do Dolebranny (Hennersdorf); 

p. Jos. Cermak, katecheta a proz. teditel hlavni 
a podrealni skoly vy Novém BydZové, za spi- 
rituala v chlapec. seminafi v Hradci Kraloyvé ; 

p. Jan Klinkdcek, kaplan vy Némeckém Brodé, 
za admin, do Cachotina; 

P, Athanas Moser, knéz i. sv. 
ptoz. koop. do Velké Boroyvice ; 

p. Raimund Franz, kaplan v Trutnoyé, za admin, 
do Starého Mésta (Oberaltstadt) ; 

p. Frant. Preclik, kaplan, za admin. in spirit. 
y Cirkvici; 


Frantiska, za 


p. Ant. Pogerth, kap. y Lanové, za proz. katech. 
a feditele hlavni a podrealni skoly yv Lan- 
Skrouné ; 

p. Jos. St#asdk, proz. katech. a feditel v 
Lanskrouné, na hlavni a podrealni skolu do 
Noyého Bydzoya; 

p. Alois Makarius, katech. a feditel hlayni 
Skoly vy Hofyicich, za polniho kaplana. 

é Uprazdnéna mista: 

Cachotin, fara patron, barona Bechyné, od 
7. brezna do 18, dubna. 

Velka Retovd, fara patron, nab. matice, od 
18. brezna do 29. dubna. 

V diecési Litoméfické. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou 
p. Ant. Hriedrich, exposita ve Viestudech, za 

farate do Touchorin; 

p. Frant, Pacelt, administr., za farare ve Vysketi ; 

p. Ant. Dlaske, kaplan, z Holan do Lipy. 

V diecési Budéjovické: 

Vys. dist. p. dr. Vojtéch Mokry, kapit. 
dékan a general. vikat, jmenovan jest od J. c. k. 
apost. Veli¢. yrchnim Skoldozorcem v diecési Budé- 
jovické misto ydist. p. probosta Josefa Kautze, 
jemuz za jeho mnoholeté vyteéné ptisobeni pro- 
jevena nejvyssi spokojenost. 

: V Panu zesnuli: j 

p. Tomas Zemliéka, kaplan y Sedlici, 21. nora 
(nar. v Likarové Lhoté 17, pros. 1837, knéz 
od 2. srpna 1863); 

p. Josef Rudda, farat v MySenci, 10. brezna 

- (nar. v Horazdovicich 22. listop. 1806, knéz 
od 25. éervence 1833); 

p. Emanuel Walter, dékan v Su8icich, b. vikar 
a Skoldozorce 12; brezna (nar. v Domailicich 
24, pros. 1799, knéz od 24. srp. 1824). _ 


Vyznamenan jest: 
p. Jos. Hoffmann, dr. theol., tiditel b. chlapec. 
“seminare, supl. prof. cirk. déjepisu na b. bo- 
boslovec. ustayu vy Budéjovicich, jmenovan sku- 
tetnym prof. téhoz predmétu. 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Karel Kotrbelec, admin., za farate v Dla- 
dové ; 
p. Josef Brunner, far. ve Frauenthalu, za fa- 
rate do Dlouhé Vsi. 
Uprazdnéné misto: 
Frauenthal, fara patron. kniz. Schwarzenberga, 
od 1. biezna do 1. kvétna, 


Listarna redakce. 

Pyispévky. Na pomnik Arnosta z Par- 
dubic: Bohoslovci Il. roku kniz. arc. seminate 
vy Praze, pp. Haltfi, Hladilek, Horak, Hrabal, 
Krystifek, Malina, Mokiiz, Pavloysky, Slavik, 
Schuhmann 3 al. x, é. : 

yp. S. Smi-li v ¢as jubil. dyoji navstéva 
far. chramu stati se privodem spoleénym? Smi, 
ponechano to rozhodnuti pp. farati, Budet na 
mnohych mistech procesi z filial. do far. chramu, 
Vizte dopis z Rima. — p. 0. Bud. psati p. J, 


Tis k a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


Wydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Redakce: 

v kniz. arcib. semi- 
nari ¢islo 190—I. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
BB. Stybla, 
na sy.- Vaclavském 
namésti, cis. 786-—II. 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
vy mésici. 


V braze dne 5. dubna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


PIO OOO IIIIIFIIIFIIDIISIDIIOIIII ON II RR 


Cislo 10. 


Predplaci se 
v expedici 
iu viech radnych 
knihkupen 
na rok: @ al. SO kr. 
na pilr.: @ xl. BO kr. 


Po posté: 
Colorocné: B zl. — kr. 
pilrocné: @ 21. && kr. 

aaa 
Predplaceni étyrt- 
letni se neprijima 
JednotlivA Géisla se 
neprodavaji. 


PLL DLP LDL LLL LLL LLL Iss 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hiich bidné Gini narody.“ (Piisl. XIV, 34.) 


Slavnost vzkriseni Pané. 


Jedna z nejstarsich a nejradost- 
néjsich slaynosti v roce cirkeynim jest 
slavnost velikonoéni, neb vzkiiSent Pané. 

Slusi védéti, Ze v prvotni Cirkvi 
jitini Boziho vzkiiSeni v noci se sla- 
vivalo. Vzneseny dojem ptsobilo nad- 
herné osvétleni, jez noc proménovalo 
v jasny den. Vsecken chram Pané by- 
val jasné osvicen; zvlasté velikonotni 
svice vynikala syétlem svym, a novo- 
kiténci nosivali v rukou veliké hofci 
pochodné. Starozitny smysl prvotni 
Cirkve byl ten, ze piichod Pané k soudu 
v nedéli velikonoéni se stane. Narazi 
na to sy. Cyrill Jerusalemsky, kdyz v 
reci_své k novokiténcim pravi: ,Nékdy 
uzfite, ana-slovem Pané noc tato jako 
den svétla. bude, jakoz o ni psano v 
Zalmich (Zalm 138, 12.); tehdaz jed- 
nomu kazdému z vas budet nebes brana 
oteviina.“ — Za panovani krestanského 
cisate Konstantina rozsiteno osvétleni 
i na ulice mésta, kteryz obyéej az po- 
dnes se zachovava. Za dni nasich slavi 
se svata a radostna chvile vzkiiseni 
Pané na bilou sobotu vetir po slunce 
zapadu, kdezto nejsvétéjsi Svatost z 
hrobu Boziho se vyzdvihne a v slavném 
privodu vy chramé aneb po ulicich mést 
svétle ozatenych se nosi. Tak se béie 
ctny a veleslavny Vykupitel uprostied 
svych vérnych: zastupove téch, jenz na- 
ted jdou, i kteti v zadu, vzdavaji Jemu 
chyaly, ohlasujice jako veskerému svétu 


div ten nejvétsi, slavné Jeho z mrtvych 
vstani. — 

V nedéli pak rano, jedva ze veli- 
konoéni jitro svitati pocina, tu jiz vse- 
cken kiestansky svét dySe novou ra- 
dosti: vsecko, co ktestanem sluje, stroji 
a hotovi se k dustojnému slaveni hodu 
Bozitho. Cirkev svata, jenz s umira- 
jicim Spasitelem drive truchlila a lkala: 
nyni s oslavenym plese a se veseli; a 
svych vérnych ditek k svate radosti 
vzbuzuje slovy z sv. Davida vzatymi: 
,lentot jest den, kteryz udinil Hospo- 
din: veselme se aradujme se v ném.“ 
(Zalm 117, 24.) A ve zpévu svém na- 
pomina, bychom jiz slzeti a Zalostiti 
prestali: 

Ustan hofe, usta placi, 

Nech jiz slza tva¥ nezmadi ; 
Vstalf! tak Andél skvouci hlasa, 
Vstal Pan smrti, nase spasa, — 

Vsickni zpévove cirkevni ve dnech 
velikonoénich pohybuji se slavnym, 
chvaly plnym znénim; a ono hluéne 
alleluja (coz se vyklada: Bohu chvala) 
stale ve vsech antifonach a versich se 
ozyva, je jako néjaké slayné vyzvanéni 
prozvukujic. Vuibec vseliky cirkevni 
zpev a modlitba jestit vyrazem jedné 
a spoleéné radosti. Podobné vsecky 
éastky sluzeb Bozich v jeden souhlasny 
celek .splyvaji; anobrz i ty zevnitini 
ozdoby prispivati maji k tomu, by tento 
preslavny hod Pané nad jiné byl vy- 
mamenan. Nahlednéme jiz do domu 
Pané ozdobeného okrasami; a vizme 
tam vsecky prostory svatyné naboznymi 

10 


— 146 — 


v 


naplnéné tak, ze v ni velika byva tisen; 
hlava na hlavé, aZ k rohim oltafe. 
(Srovnej Zalm 117, 27.) Na lesklych 
svicnech planou svétla, po boku oltate 
plapola velikonoéni svice (paskal) — 
jako Kristus Pan mezi apostoly. Oku 
ptedstavuje se obraz oslaveného Vyku- 
pitele drziciho v ruce praporetek na 
znameni vitézstvi, kterymz nad smrti 
a nad dablem zvitézil, zrusiv vladarstvi 
jejich. Vidi se, jakoby z tvate Jeho 
zatila nesmrtelnost; jakoby pravice své 
vatahoval ku pozehnaui a k shromaz- 
dénym mluvil takto: ,Pokoj vam! Byl 
jsem mrtvy, a hle Zivy jsem na véky 
véktv.“ (Zjev. I. 18.) 

Utésene take jest, ze velikonoéni 
slavnost pripada v jarni Gas, v kteremz 
i vsecka priroda k novemu Ziti proci- 
tuje a slavi své vzkiiseni. Ono zvuéné 
,yalleluja* prihodné s pénim prozpévu- 
jictho ptactva, odévy a ozdoby svateéni 
s ozdobou omlazenych stromu, a pu- 
éiciho se kviti splyvaji v jedno. Cas jar- 
niho rozkvétu premile upomina nas na 
Kyristovo z mrtvych vstani, Tento kvi- 
tek, lilium tdoli, kvét Libansky (Na- 
hum [. 4.), v éas utrpeni sveho usvadl: 
prut tento v éas smrti své odiezan jest 
z zemé zivych (Isai. 53, 8.); ale v éas 


vzkiiseni télo jeho zase rozkvetlo. (Zalm. 


27, 7.) V tom smyslu péje sv. Cirkev: 
Vitej nam dni blahy nesmrtnou slavu majici, 
V némz Buh peklo shromiv vladu na vySi ujal. 
Zemé ted obzivlé aj zjeyné to ozdoba hlasa, 
Zet s Panem vieliké vratily jsou se dary. 
Nebo Jemu, an yratil jako rek z noci pekla se 
éerné, 
Les lupenim, kvitim sli¢né se louka zdobi. — 
(Hymn. cirk,: Salve festa dies.) 
Slavnost velikonoéni kona se po cely 
oktav. Prodlouzenim této slavnosti po- 
skytuje nam Cirkev pfilezitosti k del- 
simu premyslovani o tom bozském ta- 
jemstvi, kteréz slavime, jakoz i spolu 
prostiedktiv k nabyti naseho ospra- 
vedInéni a spaseni. Mat pak vznesené 
tajemstvi vzkrisent Pané — v némz 
budouci nesmrtelnosti slava pieduka- 
zana — nas nejen k duchovnimu ple- 
sani roznécovati, nybrZ i pobudkou byti 
k obnoveni zivota naseho: bychom ze- 


mrouce hiichtim, v né nenavracovali se 
vice, ale Bohu jediné zivi byli, v Kri- 
stu Jezisi Panu nagem. (Srov. Rim. 
VIE 105 K. Cisa¥. 


Pozdraveni Nejsv. Svatosti. 
(Dle hymny sv. Tomase Aquin.) ’ 


Vedavam Tobé Jezw Kriste slavu, €est 
celym-srdcem svym, celou duSi svou, véi 
mysli a silou svou, vSemi vnitinostmi, smy- 
sly a oudy svymi, v nejhlubsi poniZenosti, 
S nejvroucnéjsi uctivosti, s nejdivérnéjsi 
oddanosti, s nejradostnéjsi vdétnosti — 
Jehod bodstvi v zpusobach téch skryto jest: 
v téchto malych, nepatrnych zptisobach 
chleba opravdu, skutetné, osobné, podstatné, 
Zivotné ale — tajné prebyvas. 

Tobé se dugse ma zcela vénuje se vsemi 
naklonnostmi, Zadostmi, city, se vSemi 
umysly, predsevzetimi, snahami, se vim, 
co v ni jest, se podddva — podrobuje, obé- 
tuje, zasvécuje, — a ve mdlobu padd, kdyz 
Té zpytuje, t. j. o Tobé v tomto svatém 
ukrytu, v této prevelebné Syatosti rozji- 
majic, laskou a vdéénosti jako vosk na ohni 
se rozplyva. 

Zrakem, hmatem, chuti se tu klame 
duch — klame, myli se tim, Ze za chléb 
pouhy ma, co tu vidi, chutna, hmata: pravé 
vive jeding jen uct sluch. Slovu Tvému vé- 
time bezpeéné — beze vsi nebezpeénosti 
klamu a mylky strany této svatosti; vérime, 
ze to neni chléb, nybrz pravé télo Tvé v 
zptusobach chleba. 

Vérim peuné, cokoli Syn Bozt di — vike- 
mu tomu, co kdykoli Syn BoZi vyrkl, obzvlast 
tomu, co rekl pti posledni veceri: ,,Tototf 
jest télo mé.6 — ,Tatot jest krev ma no- 
vého Zakona, ktera za mnohé vylita bude.“ 
(Marek 14, 22. 24). Z jeho st jen véeno- 
véka pravda znt — nic hodnovérnéjSiho 
nad toto slovo utéSené. 

Na krizi se genom Bozstvi tajilo, tuto 
se 2 élovécenstvi ukrylo. Na kr¥izi bylo vidéti 
alespon ¢lovééenstvi, ale tuto neni vidéti 
kromé zptsob chleba ani Bodstvi ani élo- 


vééenstvi. 
Vérim, ge 2de piritomen jst s obéma: 
obé — Bogstvi i Glovééenstvi — srdcem 


vérim a usty vyznavam a vy té vite a na- 
déji rdje Tvého zada s lotrem duse ma. Za 
to prosim, zaé na kfizi prosil lotr kajici — 
za odpusténi hricht, za prominuti trestu, 
za prijmuti do raje. 

V bok Touj ruku dat jak Tomas ne- 
zadam, predce I'é co — jediného, pravého, 
zivého Pana a Boha svého vyzndvam, — a 


| re toto vyznani své viry v Tebe sebe za 


lahoslayencho poklidaém podlé vyréeni 


See gee 


Tvého: ,,Blahoslaveni, ktetiz nevidéli a uvé- 
tili,* a uvérivse viru svou vyznali. 

_ Dep, at u vite vidy vzrostu priberu, po- 
silni mou lasku, moji davéru. Udit, abych 
Tobé Gim dale, tim vice véril, v Tebe sede 
fal, Tebe miloval, — a tak tim dale, tim 
bla%enéjsim se stal. 

Posvdtna pamdatko smrti Kristovy, kdo 
Tvou sladkost a Tvow mocnost vypovi? O 
ziva, draha, neocenéna pamatko smrti Péné! 
Chlebe Zivy, obzivujici Glovéka, chlebe silny 
posiliujici Glovéka, chlebe sladky, oblazujici 
élovéka! 

Poprej dusi vezdy v Tobé trvati, at své 
slasti v Tobé nikdy neztrati! Dejz dusi mé, 
aby vidycky jenom z Tebe v svatosti a 
spravedlnosti, v ¢istoté a potestnosti, v po- 
kore a posluSnosti a ve vieliké Bohu libé 
ctnosti Ziva byla, a predivné sladkosti tvé, 
kteraZ jest nad vielikou jinou sladkost, 
vidycky okouSela. 

Vérny Pelikane, Pane Jezisi, — jenz jsi 
na oéisténi naSe nevinnou, predrahou krev 
svou vycedil na krizi, smaz mé viny ve své 
krvi nejdrazsi! 

Jedina ta krupéj, Kriste nejsladsi, nerku 
jednoho Glovéka, jednu du&i, ale — vSechny 
suéta hrichy smyti postact, veSkeren svét 
muZ spasiti ode vSi nepravosti. 

Kriste, Jehoz vidim pod tow zdclonou, 
zpusobou chleba jako rouSkou zakrytého, 
rac mi dati, o¢ Té prosim s poklonow: 

Uved mne v Tvou Fist leskem oditou, 
abych ziral na Té s tvari odkrytou! Stat 
se, prosim, po éem Ziznim, naé se tésim, 
abych hned po své smrti Tebe s odkrytou, 
oslavenou, blazenou tyvdri spatiril, a usta- 
viénym patrenim na svrchovanou, véénou 
slavu Tyou na véky véktiv blazenym byl. 
Amen. Jan Felizna. 


Bohosluzebny zpév. 


(Dle Ambergera.) 


Neni nizddné pochybnosti, Ze jiZ arci- 
otcové Gili patriarchové, obéti Bohu Hospo- 
dinu prindSejice, bohosluzebny tento ukon 
provazeli chvalozpévy a dikuéinénim, a jak 
se podoba, uZivali k tomuto zpévu ndastro- 
jav hudebnich zejmena citery a harfy, jak 
se o tom déje zminka v I. kn. Mojz. 4, 21. 
kdez Jubal, syn Lamechtiv, nazyvase otcem 
hrajicich na citeru a harfu. Zndmo jest 
téZ dostateéné, ze David, starozdkonni pé- 
vec, skladal] prekrasné nadSené zpévy, Zalmy 
nazvané, zpivavaje je pri privodu harfy. 
On také rozdélil kné%sky rod Levi na 24 
tridy, a ustanovil zvlastni sbor zpévdkiv, 
kteriz bohosluzbu provazeli zpévem. Tof 
byli ov’em poddtkoveé zpévu bohosluZebneého, 


ktery% se teprva v Cirkvi katolické avelebi 
a k dokonalosti privedl. 


Bohosluzebny zpév v Cirkvi katolické. 


JizZ za nejstarsich dob apoktolskych obét 
nejsvétéjsi se obétovdvala pri zpévu véri- 
cich, éeho% dikaz patrny sialdnitke v listech 
sv. Pavla, jen% pise takto: ,Naplnéni budte 
Duchem svatym mluvice vespolek v Zalmnich 
a chvdlach a pisnickach duchounich zpivajice 
a plesajice v srdcich svych Panu.“ Efes. 
5, 18. 19. Slovo Kristovo prebyvejz ve 
vas hojné ve visi moudrosti utice a napo- 
minajice sami sebe zalmy a pisnickami du- 
chovnimi zptvajice v srdcich svych Bohu.“ 
Kol. 3, 16. A proto mohl jiz sv. Augustin 
Fici: ,,Zpév kostelni posvécen jest prikla- 
dem a rozkazem Padné a apoStoliv.“ List. 
119. ec. 18. Pan a Spasitel zajisté prozpé- 
voval Zalmy s uéedniky svymi pfi posledni 
veceri. 

Nejen apoStolové a sy. otcové davaji 
zpravy i svédectvi o zpévu bohosluzebném 
za nejstarsich dob, ale i ti a taci, kteriz 
byli vné Cirkve a ku Kristu a Cirkvi Jeho 
se nehlasili. Tak pise Philo, uéeny Zid a 
mudre Alexandrinsky o krestanech prvyniho 
stoleti takto: ,Kyrestané zpivaji hymny 
(zpévy) Bohu na poéest, hymny, kteréz 
bud nové slozeny aneb ze spistiv starych 
véstei a proroki jsou vybrany a vytaty. 
Celé noci bdivaji a zpivaji timto tadem: 
Vsickni povstanou a rozdéli se na dva sbory, 
na sbor muZiiv ana sbor Zen. Kazdy sbor 
ma svého vidce a predzpévujiciho, jenz 
distojnosti své osoby a uménim hudebnim 
vynika. Zpivaji pak hymny ke cti a chvdle 
Bozi brzy spojenymi hlasy brzy jedni dru- 
hym odpovidajice.“ Zpivaval tedy pri sluz- 
bach Bozich noéni dobou slavenych veske- 
ren lid shromazdény dilem nové slogené 
zpévy, dilem zalmy a zpévy z proroktiv vy- 
naté a sice dohromady anebo stridavé. Byl 
to tedy zpév starozakonni a mistem jiz o 
snémi a zpévy krestanskymi protkany. Na 
snémé vy Laodicei (okolo 314) svétili bisku- 
pové bohosluZebny zpév zvldStnim vybra- 
nym a k tomu ziizenym zpévakim. (Com. 
15. Delectus.) Kdy% pak kiestanstvi z Je- 
rusaléma prichod si zjednalo u narodtiv 
feckou vyzdélanosti proniknutych a se ho- 
nosicich: bral na sebe zpév bohosluzebny 
raz a povahu vytiibenéjsiho zpévu reckého 
a znendhla se ustadlil. Pohanské chramy 
ménily se v krestanské, a zpév recky a 
Zidovsky musel slouziti k zvelebeni a osla- 
veni sluzeb Bozich krestanskych. Bisku- 
pové a pfedstaveni cirkvi a jini slavni, 
uéeni a bohomyslni muzové péstovali zpév 


-bohosluZebny, o jeho% zdokonaleni se nej- 


vice pritifiovali a nejvice zdsluh ziskali ve 
10* 


— 148 — 


vychodni Cirkvi sv. Efrem Syrsky a sy. 
Basilius, jak zndmo, basnickym duchem i 
skladdanimi vynikajici. 


Bohosluzebny zpév v zapadni Cirkvi. 


Bohosluzebny zpév reckym duchem 
vanouci z Cirkve vychodni pryisel na zapad 
ritinénim sv. AmbroZe, biskupa Milan- 
ského dle svédectvi sv. Augustina, kteryZ 
ve svych Vyznanich piSe v ten rozum: ,,Neni 
tomu dayvno, co cirkev Milanska zavedla 
tento zpisob potéSovani a napominani, Ze 
hlasové i srdce véricich bratii s velikou 
horlivosti se k zpévu sjednotily. Bylo tomu 
totizZ asi rok, aneb o néco malo déle, co 
cisarovd, mladého cisate Valentiniana matka, 
jmenem Justina, prondsledovala tvého slu- 
zebnika AmbroZe. NaboZny lid trval v ko- 
stele na modlitbach, hotov jsa s biskupem, 
tvym sluzebnikem, umfiti. Tehdaz pocaly 
se hymny a zalmy zpivati na zpusob vychodni 
Cirkve, aby lid prilisnému hofi se nepodal. 
A toto se a%Z podnes udrzelo ano ve viech 
témér obcich kiestanskych zavedlo na ce- 
lém oboru zemském.“ Az do éastiv sv. 
AmbroZe byval na zdpadé v obyéeji starsi 
jednoduchy zpév. Ambrosiansky zpév opi- 
rajici se o recky nabyl vét8i rozmanitosti, 
Setril rythmu a miry a stal se tudiz, libo- 
zvuénéjsi. Ale pravé proto stdval se zpév 
Ambrosiansky prilis mékkym a té#3im k na- 
uéeni se jemu, zaroven ale méné primérenym 
pro vznesené a velebné sluzby kéesfanské, 
_ _ Tu dosed] na stolici biskupa Rimského 
Rehor Veliky, tento obnovitel a zdokonatel 
zpévu kostelniho. Zpéyv Gregoriansky byl 
jednoduS8si, snadnéj&i, tak Ze 1 veSkeren lid 
mohl se v ném ztéastnit; ale rovné% tak 
distojny a velebny ak vyjadreni my$lenek 
vaneSené bohosluzby kresfanské zcela zpi- 
sobily. Rehor sloz%il tak nazvané Antipho- 
niarium, kterézZ obsahovalo bosluzebné ikony 
a celou l'turgii na rozliéné dni v roce, a 
stalo se zikladnim kamenem zpévu cirkey- 
niho. Aby zpév Gregoriansky se roziifil, 
zalozena Skola v Rimé, v niz se uéilo tomuto 
zpévu, a Zakové této Skoly roz&itili pak 
zpév tento v rozli¢nych krajindch zdpadni 
Cirkve. Pri chramech stoli¢nich a v kld- 
Sterich zaklidaly se Skoly, v nich% vyuéo- 
valo se zpévu Gregorianskému, 0 jeho% roz- 
Sireni dbal zylasté Karel Veliky naridiy 
takto: Skoly pro étouci chlapce at se ztidi, 
a af se vyucuji Zalmim, notam, zpévu .... 
v kazdém klasteke a biskupstvi. Cap. I, 
c. 72. Quido z Arezzo v XL. stoleti vyna- 
lezl snadnéjsi zpisob, jim% lze bylo ptiuditi 
se zpévu Gregorianskému, ktery a% do XIV. 
stoleti zachoval se Gisty a neporuSeny. Tu 
véak nastal obrat — k hor’imu. S mrayvy, 
pravi tecky mudre Plato, méni se i zpév. 


Laikové, lidé svétSti; umélci sice ale do po- 


vahy a ducha zpévu Gregorianského ne- 


-zasvéceni chapali se dila a skladali zpévy 


= pe 


umélecké ale duchem svétskym pro¢ichlé a 


-prosaklé, misto Gregorianského zpévu za- 
-ujaly umélecké skladby, zavddéla se hudba 


instrumentalni (ndstrojova), kteraz svym hlu- 
kem a vieskem vSechen zpév udusila a 
prehlusila. Vedlo se jednoduchému, vaz- 
nému, velebnému a sluZbam Bozim primé- 
fenému zpévu Gregorianskému jako se vede 
i nejsvétéjsim vécem, na jejich% misto lidé 
radi éasem své osobni choutky a libistky 
stavi. Této poruSenosti vynasnazZil se a usi- 
loval odpomoci sném Tridentsky. — 


Zpév bohosluzebny v Cirkvi katolické. 


Na jaké konce to doslo se zpévem 
bohosluzebnym azvlasté se zpévem a hudbou 
pri obéti m&e svaté, poznd étenar, povimli, 
ze sném Tridentsky byl jiZ na tom, Ze 
vsechen figuralni zpév vymiti na cisto z 
chramiw katolickych a je} zapovi jakoz i 
instrumentalnit. hudbu. A jen na primluvu 
cisafskych poslanciv, mezi nim tusim 
byl také arcibiskup Prazsky Antonin Brus 
z Mohelnice (1561—1580), ustanovil se sném 
na tom, aby byl zpév figuralni trpén, av8ak 
bez odkladu odstranéno vSecko, coz sluzeb 
BoZich jest nedistojno. Nebot takto naridil 
sném ‘Tridentsky vyslovné: ,Ab ecclesiis 
vero musicas eas, ubi sive organo sive cantu 
lascivum aliquod aut impurum misceatur, 
item saeculares omnes actiones, vana atque 
adeo profana colloquia, deambulationes, clu- 
mores, strepitus arceant, ut domus Dei vere 
domus orationis videatur ac dici possit.“ 
(Sess. XXII. decret. de observ. et evit. 
in cel. Missae.) t. j. ,Z kostelii pak takové 
hudby, v nichz by se co rozpustilého (opl- 
zlého, plizkého) a necistého at na varhanech 
at ve zpévu nalezalo a vplitalo, ... 
ktik, povyk at vzdaluji biskupove a du- 
chovni spravcové, aby dtiim Bozi v pravdé 
dim modlitby slouti 1 byti mohl.“ V8ecko 
tedy rozpustilé, vSecken krik a povyk a 
vresk, ‘VSe co svétské a sluzeb Bowich a 
domu Pané nedtstojno, mélo se odstraniti 
a zavesti zpév a hudba na varhany, kterdz 
by k poboZnosti roznécovala a mysl i srdce 
véticich k nebes vySindm podvihovala. Za 
bohosluzebny a liturgicky zpév vyhlasili a 
uznali otcové snému Tridentského zpév Gre- 
goriansky a mistr Palestrina obdrizel roz- 


kaz, aby zpév Gregoriansky ode vSech 


svétskych pridavkiv  oéistil. . Priéinénim 
jeho vy8lo nékolik zpévnikiiv schvdlenych 
od papeZiv. Sném Tridentsky naridil téz, 
aby se zpévu cirkevnimu vyuéovalo v chla- 
leet seminafich, dle éeho% se také v 
mnohych diecesich zachovali biskupové. 


— 149 — 


Proto také synoda Prazska r. 1605 na- 
ridila: ,Soni et cantus, qui honesti et spi- 
rituales non sint, colloquia...et quidquid 
praeterea indignum est domo Dei, et ejus 
divina Majestate, omnino amoveantur“ t. j. 
zvukové a zpévové, ktetiz nejsou  slusni 
a duchovni, rozpravky ...a cokolivék domu 
Paéné nehodno, budiz odstranéno, (Str. 158.) 

Sv. Otec Benedikt XIV. vydal dne 
19. imora 1749 narizeni (constitutio), v némz 
uvazuje diivody otetiv a uéiteltiv cirkevnich 
ae a contra ustalil minéni Cirkve o zpévu 

guralnim a hudbé nastrojové. Pravi pape% 
Benedikt: ,,O0 hudebnici, prosim vas, co to 
panuje nyni za zptsob zpévu v_ nagich 
chramech, kteryZ by se lépe hodil a slusi 
pro divadlo neZli pro chram Pané. Hle- 
dime si uméni a ztrdcime vroucnost mo- 
dlitby a zpévu. Cinime za dost zvédavosti 
lidské a zanedbavame ndbozZnost a poboz- 
nost. Co jest novy ten zpév jiného nezZ 
komedie, v kteréz zpévdci herciv wlohy 
hraji? Nejdiive vystoupi jeden, potom dva, 
potom ysichni, aby rozmlouvali vespolek 
v rozmanitych ténech.“ Tot ptisny ale 
zajisté spravedlivy soud platici o mnohé, 
ba o veliké Gastce skladeb kostelnich. Jan 
XXII. hrozil tresty a pokutami cirkevnimi 
tém, kdozby uchylujice se od Antiphoniaria 
a tedy zpévu Rehorova na misté jedno- 
duchého zpévu cirkevniho své vlastni sklad- 
by drazdict smyslnost zavadéli, ale pri tom 
nezapovidal, éasem o velkych slaynostech 
zpivati v ctverozpévu obycejny kostelnt jedno- 
duchy zpév — ovSem neporuseny a pridavky 
nepokazeny. Alexander VII. (1657) naridil, 
aby se prisluZbach BoZich nezpivala nizadna 


slova, nizddny text, leé z mesni knihy aneb— 


breviare vynaty. Innocence XI. (1692) za- 
kazal vSeliky zpév, kteryZ by nebyl v 


souhlasu s liturgii — s posvatnou boho-. 


sluzbou. Z toho patrno, ze figuralni zpév, 
mali bytt dovoleny a mali se ho pri: sluz- 
bach Bozich uzivati, ma za zaklad miti % 
co do obsahu i do ténu — gregoriansky zpév. 
A proto pravi Benedikt v své konst. ,An- 
nus“ od 1749: ,Odstranény budte ze zpévu 
kostelniho vSecky divadelni melodie a éasté 
ono opakoyvani (!!) a proplitani (!!!) slov a 
kazdy o to dbej, aby slovu se dobre rozu- 
mélo. Neboft mali, pravi Isidor Sevillsky, 
hudba ten téel, aby srdce a mysl lidi po- 
zdvihla k Bohu, kterak Ize toho cile dosici, 
kdyZ slovo nelze slySeti (a tudiz i jemu 
rozuméti.)* — (Dokonéeni.) 


O skodlivosti Spatnych spisu. 
Podava Fr. Schoenbeck, ieditel skol Vodianskych. 


Kdo jsa Cechem byl spolu svédomitym 
katolikem, mohl do nedayna skorg kazdou 


knihu, kaZdy éasopis literatury Geské do 
rukou vziti beze strachu, Ze nalezne, co 
by cit jeho katolicky urazilo. Nebot do 
nedavna byla novéjii literatura naSe témér 
vyhradné v rukou katolickych knézi a laika 
vzdélanych, zkuSenych a pravdy milovnych. 
V dobé nejnovéjsi chopili se u nds pisem- 
nictvi namnoze i riliite nezkuSeni, po- 
vrchné vzdélani, modernimi bludy a frazemi 
nacichli, a od té doby veta jest po ryzosti 
literatury nasi. Knihy védecké, aé jich 
nyni po ridku vychazi, protkany jsou na- 
mnoze nahledy némeckych pantheistickych 
filosofti a materialistickych prirodozpytct, ze 
spist basnickych vane u veliké ¢dsti du- 
Sevni rozervanost Heine-ovska; v_beletri- 
stice predvadéji se nam preklady frivolnich 
romani némeckych a ySecka mrayni zpust- 
lost a duSevni bida romané francouzskych ; 
v éasopisech nalézaji se utrzky na sy. Otce, 
-hlayu milioni katolikiv, na vy8si knéz- 
stvo (na niZSi méné, protoze ho posud po- 
trebuji), na rady duchovni, jako% i na zri- 
zeni cirkeyni, ai ty, které. mame za nej- 
lepSi vyhybaji se opatrné vSemu, ¢im by 
presvédéeni své katolické na jevo daly a 
srdce katolické potésily. . 
. To bolizajisté kazdého vlastimilovného 
Cecha, ktery jest spolu kiresfan a katolik 
aaé by rad zkvét literatury vlastenecké 
podporoval, musi se slzou voku odtahnouti 
ruky své od literatury takové, ano musi, 
set jest, varovati spolurodaky, aby ku své 
viastni Skodé nepodporovali neznabozskych 
ones nenapliovali mozoly svymi kapsy 
tténych i nekrténych Zidovskych speku- 
lanti a nakladateli a nekupovali si za drahy 
peniz zhoubny jed. Nebo jedem, pravym 
jedem jsou Spatné knihy a listy — v tom 
mi prisvédéi kazdy, kdo o jich Skodlivosti 
jenom. ponékud_ premyslel. 

Cirkev sy. jest ovSem pevna skala, o 
kterouZ se jiz mnoha a vétsi vina rozbila, 
aniz by ji byla znidila — neuskodi ji tedy 
ni takoveto literdarni plevy. A proto varuje-li 
Cirkev ditek svych pred étenim S8patnych 
knih a listi, Gini to z materské starostli- 
vosti a péée o spoleGnost obéanskou, 0 Sté- 
sti rodinné a o blaho a spdsu jednotlivych 
udai svych — a ne bez pri¢iny! Nebot ve- 
lika jest Skoda, kterou zpisobuji Spatné 
knihy a listy obéanské spoletnosti, rodiné 
a jccuatlovalian Podvracujit zdklady spo- 
leénosti obéanské, niti blaho rodiny i jedno- 
tlivetiv. 

Blaho spoletnosti obéanské zkvéta je- 
nom tu, kde ten, v jeho% rukou spociva 
moc a vidda, jest ndrodim svym pravym 
otcem, ktery jen proto trima Zezlo v rukou 
svych, aby lid svi) oblazil, kde vlddce nema 

*poddané své za otroky, s nimiz by dle libo- 


— 150 — 


vie nakladati mohl, nybr% za tvory svo- 
bodné, pred Bohem. stejnorodé, kde ten, 
kdoz% k tomu povolan, moudré dava zdkony, 
jimiz Zivot, majetek a prava narodtv za- 
bezpeteny a pred zlovolniky chranény jsou. 
Pravé blaho spoleénosti lidské panuje dale 
jenom tu, kde narodové vladu svou cti, ra- 
div a zdkontiv zemskych posluSni a hotovi 
jsou pro vlast a panovnika svého jméni i 
Zivot nasaditi, kde ndrodové vespolné se 
miluji, vSeho dobrého si preji a Gini, slovem 
i skutkem se podporuji a v pokoji a svor- 
nosti podle sebe Ziji. Jenom tam panuje 
pravé blaho a pravé Stésti v spolecnosti 
obéanské. To viak jest moZno jenom v 
spoletnosti obéanské, kterd zaloZena jest 
na zdsadach krestanskych. Nebo ndbozen- 
stvi krestanské, pripominajic vladatim, Ze 
jsou vladari jenom zrizenim Bozim, a Ze 
jim bude nékdy pted vsemocnym vladcem 
- celého svéta pocet klasti, zavazuje je, aby 
byli nérodim svym pravymi otci a o blaho 
jich otcovsky se starali; ndboZenstvi kie- 
stanské uéi je, aby povaZovali poddané své 
za tvory svobodné a za bratry své, aby 
ku vSem bez rozdilu byli spravedlivi a mou- 
drymi zdkony a rady jich Zivot, prava a 
statky hajili. Rovnés tak jest opét jenom 
kfestanské ndboZenstvi s to, vé&tipiti pod- 
danym uctu a lasku k zdkonité vladé, po- 
slusnost k zemskym zdkonim a ‘adim, 
ochotnost v podporovani vlasti a panovnika 
statkem i Zivotem; jenom kresfanské na- 
boZenstvi jest konetné s to, udrzeti narody 
u vespolné ldsce, miru a svornosti. . Od- 
straiite krestanské naboZenstvi a namluvte 
kralim, Ze jsou vladari jenom z vile lidu 
a ne z vile Bozi, Ze jenom lidu a ne také 
Bohu z ¢ini svych jsou odpovédni — po- 
vstanou z nich novi Neronové, ktefi nebu- 
‘dou se pri Ginech svych ohlizeti, zdali k 
blahu ¢i ku Skodé lidu slouzZi, povstanou z 
nich vlddeové naduti a stranni, kteri bu- 
dou nékterym stavim a ndrodtim nadriZo- 
vati, jiné pak za helloty a za ,,raju“ po- 
vazovati, poystanou z nich panoynici neci- 
telni atvrdi, kteri Zeleznou rukou vladnouti 
budou nérodim svym a neSetriti ani penéz 
ani krve jejich. Vezméte lidu krestanské 
nabozenstvi a namluvte mu, Ze vlady jsou 
jenom pouhym zfizenim lidskym, jizZ bude 
povazovati vladate svého za hricku, s nizZto 
Ize dle vile nakladati a ji i odhoditi, bude 
zakonim a ztizenim zemskym se posmivati 
a proti nim se vzpirati a vyda vlddu svou 
koneéné v Sanc zdhubé nepratel vnitrnich 
i zevnittnich. S upadkem krestanského n4- 
boZenstvi pomine mezi jednotlivymi narody 
vsecka laska a svornost; i bude jako za 
starovéku jeden proti druhému vaAl¢iti a 


péstné pravo nabude opét byvalé své plat-— 


nosti.. Vyhyne-li kYestanské naboZenstvi 
ze srdci lidskych, bude jeden druhého kla- 
mati, pfrestane vSecka divéra a vira a na 
misté obtanskych ctnosti_zahnizdi se mezi 
lidem podvod, krddez, loupe, vrazda a 
vsecky nestviry nepravosti. Chtiti tedy 
k¥estanské ndboZenstyi odstraniti jest tolik 
jako chtiti, aby se vSecky hrizy Gast po- 
hanskych anebo hrizy krvavé francouzské 
revoluce opakovaly. A ndbo%enstvi kre- 
stanské odstraniti — tot, zdd se nam, chti 
$patné knihy a listy naSeho véku — nebof 
k tomu pracuji primo i neprimo nekfestan- 
skymi nahledy, zasadami a frazemi svymi, 
které jsou tak zndmé, Ze ndm jich ani opa- 
kovati netreba. Tomu-li tak: kdoZ vyméri 
velikost Skody, kterd se spoletnosti obéan- 
ské stroji, kdoby se ji nelekal, a kdo, jsa 
zdravého rozumu, chtél by odbirdnim a 
étenim knih takovych k ni jeSté napo- 
mahati? — = 

Na tom viak neni dosti. Spatné knihy 
a spisy podkopavaji i blaho a Stésti rodinné. 
Jednota a vérnost v manZelstvi, obapolné 
si. pomahdni a laska a posluSnost ditek k 
rodiéim jsou nutnou podminkou rodinného 
Stésti. A k tomu vede jenom naboZenstvi 
katolické. Nebot svatost a nerozluénost 
posvaétného svazku manZelského, vérnost 
trvajici aZ do smrti, laska a obapolné si 
pomahdni, dobré vedeni ditek se strany 


jedné, s druhé pak strany ucta, posluSnost 


a uéinnd laska ditek k rodi¢im — tof, &e- 
ho% mocné a dirazné ZAdé katolické nabo- 
zenstvi, Odvazuji-li se tedy nékteré knihy 
a listy dotykati se, oslabovati a odstraiio- 
vati ndbozenstvi, které uéenim svym &tésti 
rodinné zaklad4, co% to jiného, neZli doty- 
kati se &tésti rodinného, chtiti je zvratiti a 
mnigiti? — Kdyby véak jmenované knihy 
a listy jenom tim se spokojily, Ze podvra- 
cuji naboZenstvi katolické, pravy to zdklad 
rodinného Stésti— jdout jesté dale! Mnohé 
romany a divadelni hry, jimizZ nds prekla- 
datelé obmySluji a tu i tam feuilletony éa- 
sopisecké dotykaji se rodiny i primo. Man- 
Zelstvi neni jim neZ pouhou smlouvou ob- 
éanskou, vérnost hlouposti, nerozluénost 
manZelstvi tyranstvim. Nevérnost jest jim 
véci, kterou méda kaze a odlouéeni se od 
druhého manZela pro mali¢kost krokem 
opravnénym. Dle zasad, které se tu vy- 
kladaji, jest naboZenské vychovani ditek 
zbyteéno a jenom vychovdni pro svét yéci 
hlavni. Dle uéeni, které se v spisech ta- 
kych hldsd, treba, aby ditky rodiéi svych. 
jenom tak dlouho poslouchaly, dokud jich 
potrebuji; kdyZ pak jich vice nepottebuji, 
mohou se vyzouti z této povinnosti. e- 
posluSnost, oklamavani a podvadéni rodiété 
se strany ditek liti se co vtipnost a chy- 


— 151 — 


trost. Takové a podobné zdsady shleda- 
vame na mnoze v knihach a listech naSeho 
véku. Viak jestlize se ty zdsady ujmou 
— a ujmou se v smyslném srdci lidském 
velmi snadno — miiZe-li pak byti jesté tedi 
o jednoté, vérnosti, lasce a im abe Vv 
rodinach — miiZe-li byti feéi o &tésti ro- 
dinném ? — Nikoliv!Smutné doklady pravdy 
té podinaji se jiZ nyni ukazovati a Skodu 
tu  zavinily nejvice Spatné knihy a listy. 
NejvétSi vsak Skodu maji ze Spatnych 
knih a list ¢tendti sami; nebo knihy a 
listy. takové pripravuji jim bidu a zdhubu. 
Duée lidska jest jenom potud Sfastna, 
pokud ,,z viry Zije“ t.j. pokud ma pravou 
viru, tuto kotvu v rozliceném mofi svéto- 
yém a pokud skutky s vérou tou soublasi. 
Ale o obé, totiZ 0 viru i o etnost privadéji 
étendte svého Spatné knihy a listy, aniz 
by toho pozoroval, Ze u vite pohorSeni bére. 
Pokraéuje-li vsak dale, uvykd zdsadaim v 
knihach a listech téch hlisanym, osvojuje 
si jednu po druhé, peynd piida viry mizi 
mu vic a vice pod nohama, az konetné 
bezdéky uzfi se v mori negace a nevéry. 
Tak tomu uti tisicileta zkuSenost, jiz Zadny 
upriti nemitZe. Octne-li se pak na tomto 
misté, jest také veta po skutcich z viry po- 
chazejicich — yveta po modlitbé, nav&tévo- 
vani kostela, prijimdni sy. svatosti atd., ano 
na misté skutkai dobrych objevi se brzy u 
étenari Spatnych knih, zylasté pak neka- 
lych romdnd a jim podobnych feuilletoni 
véecky nestyiry hrichu, kterych péro blize 
oznamenati nechce, aby nepohorsilo éte- 
nari listu tohoto. A jakz by mélo byti 
jindte! VZdyt pak se jim v kmihdch a 
listech takovych li¢i naboZnost co prehnané 
poboénistkatstvi, dobré skutky co blaznov- 
stvia ctnostny Zivot co mnisskaé zatemnélost ; 
naopak maluji se jim i ty nejvétsi neresti 
alespoii co véci lidské bytosti prirozené a 
tudy bezhrigné. A jelikoz zasady podobné 
smyslnosti lidské velice lahodi, ktery ¢tenar 
jejich ztiistane yéren ctnosti? Ano neni tomu 
jinak — Spatné knihy a listy privadéji 
étendri svych o ctnost, jako je privedly o 
viru. Smutny toho nasledek jest, Ze s virou 
a ctnosti jest také vSecko duSevni Stésti a 
blaho totam. Kdyby ndm chtéli_takovi 
lidé ici, jak jest jim v du&i, jak duse jejich, 
nemajic viry, nemé, kde by spoéinula, kdyby 
ndm uptimné povédéli, jak touha po bla- 
zenosti, byt by ji sebe vice ukojovali, predc 
vady zistavd nenasycenou — seznali bychom 
tu duSevni bidu, v jakové tonou. Ale, 
treba nam toho nefekli — vidime ji predce, 
vidime ji z toho, Ze mnohy Gtendr neyé- 
reckych a nemraynych knih a listti samo- 
vrazdou bére sobé Zivot télesny a tim spolu 
i duSevni. Tot dikazem dostateénym, Ze 


bida duSeyni dostoupila u nich takového 
stupné, Ze ji ani snésti nemohou a Ze sa- 
movrazdou vrhaji se radéji v jicen zdhuby, 
neZ by ji déle sndseli. ; 

Kdo odda se podobnému éteni, ztrati 
chut ku éteni alk vaznéjsiho, pro stay 
a povolani pottebného, nevzdélava se pti- 
mérené pro Zadny stay, stane se z ného 
polovzdélanec, ktery bude sdm sobé a jinym 
bremenem. Do podobné a vétsi jeSté hmotné 
bidy uvrhuji Spatné knihy a listy i ty éte- 
nate své, kteri se Zivi praci rukou svych. 
Cteni takovych knih a fist jest velmi lé- 
kavé a navyknou mu jako kofaletnik ko- 
falce, i neni jim lito sebe vice Gasu ku 
éteni jich potrebného. Cist ale a pracovat 
najednou — to nejde a proto radéji odkla- 
daji praci, jenom aby se mohli zamilo- 
vanému ¢teni oddati. Ba pozdéji v_ do- 
mnénece, Ze knihami a listy takovymi se 
yzdélali, maji se za prilis vzneSené ku 
praci — i zanechaji prdce zcela. A co 
potom? Ze své domnélé vzdélanosti neztuént 
a prace se ziekli. — Ano tak daleko pfi- 
vadéji ¢tendre Spatné knihy a listy. By 
nebylo toho, Ze ,exempla sunt odiosa“ 
pripojil bych na doklad toho obrdzek ze 
zivota, avsak soudny ¢étendr i bez ného 
mi uvéri. 

Ukazay timto zahubu, do jaké Spatné 
knihy a listy jak spoleténost obéanskou tak 
blaho rodinné a neméné i blaho jednotlivetiv 
uyrhuji, konéim pranim, aby roddci pilné 
varovali se vseho podobného éteni a odbi- 
ranim Spatnych knih a listi neSvar v li- 
terature naSinepodporovali. Nebudou-li toho 
Giniti, prestanou takové neSvary samy abrzy; 
nebo, nemaje odbytu, nebude na né nikdo 
nakladati. Naopak prosim visech, aby éetli, 
odbirdnim podporovali a seé jsou rozkiriti 
hledéli knihy a listy, které vérny jsouce 
zasadam katolickym k upevnéni a utvrzeni 
smysleni katolického napomahaji. Koneéné 
vznasim snaznou Zadost k tém, kdo% mohou, 
aby se nam postarali o politicky list, z 
néhoZ by vanul duch katolicky; takového 
dosud nemame i jest ném ho na ten éas 
nejvySe treba. Vadyt pak to nemusi byti 
hned list denni!*) Prozatim tydennik dosti 
maly a laciny postaci, ano bude jeSté lepSi 
neZli list veliky; najdet snaze odbérateli 


*) V dopisu ,z jiznich Cech* y Brnénském_ ,Hlasu“ 
¢. 3. liéi se potreba Jistu nabozensko-politického. 
Dopisovatel p, J. L. D, di: ,,Mam za to, ze by 
se potrebé a prani tomu nejlépe vyhovélo, kdyby 
se jeden z nasich listu nabozenskych jmenovite 
»Blahovést** proménil v tydennik nabozensko-poli- 
ticky.“ V podobny smysl psano nam z mnohych 


jinych stran, — Nase odpoved: Pokud se nezvysi 
poet predplatiteli aspon o 100, nelze na tyden- 
nik pomysleti. Red. 


— 152 — 


mezi venkovany kteti drahé a veliké listy 
éisti nechti a nemohou. 


Obrazky z duchovni spravy. 
IV. Na vesnici a v mésté: 


JizZ tenkrdéte, kdy% jsem se ku stavu 
knéZskému pfipravoval, vy seminafi, praval 
jsem si upfimné, aby mistem budouciho 

ovolani mého nebylo mésto, nybr% vesnice. 
Btejného smySleni byl vérny druh mij J. 
Pritiny, je% nds primély k tomu pani, byly 
dle naSeho zddni dosti dilezité. Predni 
z nich byla ovSem ta, Ze jsouce na vesnici 
zrozeni a vychovani, Zivotu vesnickému 
jsme pYivykli a povahou svou malo se ho- 
dili do mésta. Mimo to tanula nam na 
mysli neteénost a lhostejnost ve vécech na- 
bozenskych, jakou jsme nejednou na vlastni 
oti vy mnohych méstech spatrili. Naproti 
tomu touzili jsme po upfrimnosti, po tom 
zbozném smysleni, jaké vesniéané posud ve 
vécech viry na jevo davaji—a proto prali 
jsme si oba snaZné, aby budoucim stano- 
viskem naSim byla vesnice treba ta nej- 
odlehlejsi, nebojice se, Ze tam, jak se oby- 
éejné namitd, ve vzdélanosti zakrnime. Uhla- 
zenost méstské nebyvd vady vzdélanosti. 
Touzebné otekavali jsme tedy po vysvé- 
ceni svém v drahé otéiné jurisdikci, ktera 
ndm zvéstovati méla, kde bude novy domov 
naS. Koneéné prislo otekavané poselstvi, 
a hle! Geho jsem si nepral — stalo se. 
Byl jsem ustanoven do jednoho z vétSich 
mést za kaplana a mél jsem hned na misto 
své se odebrati. Uvykly vse povazovati za 
Fizeni Prozéetelnosti a dobre véda, co jsem 
vrchnimu pastyti svému by! slibil, rozloudil 
jsem se 8 prdately a zndmymi a za tyden 
slouzil jsem prvni obét mse sv. na misté 
beg svého. JiZ jak jsem poprvé vkroéil 

o méstského chramu, dojalo mne velmi 
nemile neslusné chovani se nékterych pri- 
tomnych, kteri témér hlasité vespolek roz- 
mlouvali a se smali; bezdéky rozpomenul 
jsem se na drahé, neddyno opusténé rodisté 
a na onu prikladnou ndboZnost, s jakouzZ 
krajané moji do domu BoZiho vchazeli a 
tam Bohu ve svatosti nejsvétéjsi ukrytému 
se korili. VSak, pomyslil jsem si: ,to snad 
byla pouha nahoda,“ amaje domacnost spo- 
radanou, citil jsem se Vv postaveni svém z 
potatku dosti spokojenym a Stastnym. Brzy 
viak zatéaly rozliéné mratky toto nebe spo- 
kojenosti kaliti. Sel-li jsem totiZ s posledni 
utéchou k nemocnému, potkal jsem mno- 
hého, jen% ledva pouitieh =: nerkuli, aby 
byl pokleknul. Jindy opét prigel mi kostelnik 
se ZAdosti, abych Sel ,tajné* s ,Pdanem 
Bohem* — a kdyzZ jsem to odhodlané ode- 
prel, vykladdno mi to za premrSténost. Na 


tom nebylo dosti. Pri8la porodni babitka 
s poselstvim, Ze u pana N. bude krest a 
sice doma. Marné byly moje namitky, Ze 
takovy posvatny ukon naleZi do chrému 
Pa4né a Ze jest to nedtistojno odbyvati je) 
v obyéejném pribytku. Musil jsem jiti, 

onévadzZ p. N. na ma slova nedbal, a ne- 
beets to u ného poprvé a nad to se vy- 
kazal vysvédéenim lékarskym, Ze jest dité 
slabé a Ze nemiZe ven z domu neSeno 
byti; avSak jaky dojem na mé takovy krest 
ucinil, zvla8té pri slovech , Vejdiz do chrdmu 
Péné“ — nemohu ani vypsati. A matky, 
které po porodu poprvé do chramu Pané 
prichazely, aby Bohu za dobrotivé zacho- 
vani své dékovaly a za blaho novorozendtka 
prosily, malo kdy zistaly pri obéti nejdrazZ8i, 
a kdy% jsem je na to upozornil, dano mi 
za odpovéd, Ze to zde zvykem a Ze nemaji ani 
éasu! VSak aékoliv mne tato Ibostejnost a 
vlaZnost naboZenska, toto nezachovavani mou- 
drych zdkoné cirkevnich velmi rmoutilo — 
predce nejvice nespokojenym a rozmrzelyra 
cinily mé prevrdcené nahledy a zdsady, 


které jsem slychati musil, zisady to, Cirkvi 


sv. bud velmi nepriznivé, bud primo pro- 
tivné, 0 jejichZto vyvraceni marné jsem se 
pokousel. 

Prised jedenkrate ze spoleénosti, kde 
si mlady jeden pan ze vSeho, co jinému 
jest posvatné, zvlasté pak z nynéjsiho téZce 
zkouseného a stisnéného sv. Otce a z ce- 
Iého stavu duchoyniho posméch tropil — 
byl jsem tak rozervan, Ze jsem se pevné 
odhodlal, uchazati se o jiné misto a sice 
na vesnici treba nejvzdalenéjsi, jen kdyz 
tam budu vidét Zivou viru, uprimnost a 
pravou ndbozZnost a kdyZ nebudu musiti 
prevracené zAsady poslouchati a marné je 
vyvraceti. Umysl svij napsal jsem hned 
druhy den pfiteli svému J., jen% se té% 
proti vali své do mésta byl dostal.. — 
Dlouho jsem na odpovéd éekati nemusil, 
avsak byl jsemjinemalo prekvapen. Myslelt 
jsem, Ze mi ddvny tajemnik srdce mého 
ve vSem ochotné prisvédéi, Ze umysl mij 
schvali, vSak zmylil jsem se. Odpovéd 
jeho znéla asi v ten rozum: ,I ja byval 
jsem mdlomyslny a nespokojeny, premyéleje 
0 postaveni, jaké knéz za naSich nevé- 
reckych éasi ma v mésté. I jA jsem mnohou 
trpkou v ohledu tomto zakusil chvili. Ale 
pokaZdé jsem si vzpomnél na staré pfislovi, 
kdy% jsi se dal na vojnu, musi§ bojovat — 
a myslenka tato mne vZdy upokojila. Coz 
kdyby to, co ty zamySlik, vSickni uéiniti 
chtéli, kdo by pak v mésté pracoval? Skoro 
bych mél chuf — odpust mé uptimnosti — 
tvou nespokojenost nazvati zbabélosti. Po- 
hledni jenom na naSeho sy. Otce, jak On 
bojuje témér s celym prevrdcenym svétem 


— 153 — 


doufaje v pomoc Bozi. Bojuj a dotékas se 
vitézstvi; nebot pravda musi zvitéziti.“ — 
Tato slova pritelova prisla v Gas; jat 
novou silou a chuti obdaten uminil jsem, 
neustati v boji. Co takto jsem premyélel 
o sptsobu toho boje, zaklepal nékdo na 
dvére a do pokojika mého vstoupil vazny 
jeden méStan. Odevadavaje mné 40 il 
Zidal, abych je rozdal zchudlym rodinam, 
ale jmeno jeho abych zamléel; proto pry 
- se na mé obratil. Jestlize jsem byl upo- 
kojen domluvou svého pyitele, tim vice po- 
tésil mne tento ukaz lasky kresfanské, jenz 
mé pouéil, Ze také vy mésté mnohé srdce 
Slechetné a vérici bije. Seznal jsem, Ze 
kde jsou Zalosti jsou téZ radosti duchovni 
a ztracend spokojenost se navratila. Jsem 
_v mésté. K, 


V. O nahlé smrti, (Dodatek.) 


V @isle 7. prinesl Blah. obrazky z duchovni 
spravy. Stij zde dodatek k obrazu na tietim 
misté. — MuzZ éekajici na smrt choré Zevy spi 
jiZ pod drnem a Zena se vystonala, tak Ze jiz 
obchazi dobrosrdeéné lidi o almuznu prosic a s 
matkou chodi ze Skoly vy8la dcera, an druha 
do nejblizsich yesnic dochazi prosit; treti velka 
dcera slouzila. O poslednich dnech masopustnich 
prisla na navstévu matky a s vecéerem provazena 
matkou jde v nedéli druhou po deyitniku anebo, 
jak se riké, masopustni domi k hospodafi; je ji 
jiti kolem hospody, v nizZ vse se toei v divokém 
viru. Vejde, a netrya to dlouho, je taky v 
kole, a sotva ze jednou, pravim jednou y kole 
se otodila, klesA z narudi mladikovi, o¢i se zavi- 
raji, rty a prsty modraji, — je veta po vsem, 
jiz ji ubohou taneénici Zadny neyzkrisi — do- 
tancila, bez Boha, a ¥ krémé pfYi tanci dne 26. 
upora yypustivsi dusi, dne 28, pohibena jest 
vedle otce, po némz velkého zarmutku zajisté 
necitila v srdci zrovna tak jako jeji druzky a 
veseli ti hosi nebyli prilis dojati truchlivou touto 
udalosti — nebot tandili dale, té8ice se a omlou- 
vajice se slovy: Vzdyt ji truchlenim neyzkiisime! 
O lehkomyslnosti lidska! — R. 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokraéovani, ) 

X. 
V Pavinci u panského stolu sedélo nyni 
o dvé osoby vic, ale varit se vic nesmélo, 
ze pan neplatil vétSich utrat. On sdm po- 


treboval mnoho jsa velky jedlik, ale o to. 


se nestaral, nasyti-li se také kazdy jiny 
mimo néj. Jen synkovi pral strkaje pred 
néj misu a predkladaje mu na talit a druzi 
od stolu zdvihli se obyéejné hladovi. 
Matka v skutku tak malo jedla, Ze 
nikdo nepochopoval, jak ji to udZivi, divky 


véak mély vétSi potreby a Casto jim chutnal 
kousek Gerného chleba anebo brambor, ktery 
si vzaly vy kuchyni, kdy% Vedral nebyl 
doma. 

Pavlina prisazovala ze svého kupujic 
si pokrmy a védy jimi prispéla i Marii, 
aby hladu netrpéla, I stard Alabéta délila 
se s ni o své zdsoby a matka védouc o 
tom mléela a nemohla ji ani sobé pomoci. 
Byla pravd otrokyné muzova a v Pavinci 
pranic neylddla. Nechodila ani do ku- 
chyné, nedohlizela do zahrady, neporouéela 
ve dvore. Nikdo se na ni neobracel, od 
ni nic neoéekdval, ji si nevSimal. Muz 
jednal, jakoby ji v zamku nebylo, s ni se 
neradil, ji se neptal, ji nevyhledaval. Sel-li 
do poli, Sel sdm; vyjel-li si, nevzal ji s 
sebou; navStivil-li ho nékdo, neukdzal mu ji. 

Zdalo se, jakoby si z toho vSeho nic 
nedélala, jsouc vady tichd a pokojna a lidé 
pravili, Ze rozum jeji musi byti zatemnén 
a divili se jeji-neslychané lhostejnosti. Se- 
déla nejvic ve svém pokoji, v némz vSecken 
nabytek jiz byl seSel. Stard malba na 
sténach bledla a opaddvala, podlaha méla 
diry, okna 8patné se zavirala, kamna kou- 
tila, skrze dvéte tahlo, z predeSlych okras 
a ozdob stavaly se strepy a hadry. 

NeStastnad Zena predce nenarikala, Ze 
je ji zle a neZddala na muiZi, aby ji po- 
mohl, nybrZ sndSela vSecko trpélivé, skoro 
tupé a nikomu nebyla obtizna. Jiz se ji 
nedostavalo i Satstva, s matkou prestala 
vSecka podpora a muZ ji nic nejednal, 
Bohata dédicka po statkari Pomezném tr- 
péla nouzi a dcera jeji, majitelka panstvi, 
spolu s matkou podlehala bidé. 

Nejvét8i utéchou ubohé pani byla dcera. 
Méla ji mnoho u sebe, poslouchala jeji reti, 
davala pozor, kdy% ji étla z knih, divala 
se, kdyZ ji uklizela v ptibytku, ptijimala 
jeji lichoceni. Marie i Pavlina Sily na ni, 
zprayovaly a zlepSovaly a AlZbéta, jenZ u 
Pomeznych slouzila hned od jejiho narozeni, 
opatrovala ji a petovala o ni jako tenkrat, 
kdyZ je&té byla dité a koneténé ji ve dne 
Vv noci jiZ ani neopoustéla, 

Ze se pani Vedralova netéSi z dobrého 
zdravi, poznal kaZdy, kdo ji vidél, vyzably 
obliéej, mdlé oko, slabost a hubenost to 
prozrazovaly. Muz netinil niéehoz, aby 
se ji ulevilo a nepovolal ani lékare, maje 
ranhojiée Zida, jenZ mu za maly deputat 
hojil rodinu i sluZebnictvo. On sdm nepo- 
treboval jeho pomoci, Slo mu k duhu, Jak 
tikame, tuéné télo o tom svédéilo. Jindy 
byval hezky, Stihly Glovék, prijemny v 
obliéeji; nyni mu nabéhlo biicho, otekl krk, 
opuchla tva4t, pod bradou narostl laloch. 
Ani se neSatil, jak by se na jeho stay 
bylo sluSelo a nikdo by Pavineckého pana 


— 154 — 


v ném byl nepoznal. Byl pravy opak své 
zehradlé a vyschlé manZelky a minuld krasa 
preSla na dceru Marii, jen Ze ji zvysila 
dobrota a uSlechtilost ducha. 

Syn, jmenem Adolf, vic byl podoben 
matce neZ% otci, aékoliv na sebe pfijimal 
vlastnosti tohoto, jeZ mél vy mlddi, davaje 
na jevo ndklonnost k lehkomyslnosti a mar- 
notratenstvi. Podivné bylo jeho vychovani. 
Arcit by se mohlo rici, Ze ho vlastné nikdo 
nevychovaval, vSak uditele predce mél, ne 
jednoho, nybrZ dva, jen% k nému_ kazZdo- 
denné dochazeli. Rano ho uéil Zid, vecer 
kresfan a mezi tim cely den béhal a lel- 
koval. Smél si v8ecko dovoliti a on jediny 
od otce dostaval penize, aby mél na utraty. 
Nekupoval si nez pamlsky a déti ze vsi 
shromazdovaly se okolo ného, aby si s nim 
hraly .podrobujice se jeho sychlavosti a 
neustupnosti. Porouéel jim a tryznil je a 
rozliéné rozpustilosti s nimi provadél. Kdo 
na sebe milostpdna nechtél popuditi, trpél 
to a chlapec se den ode dne stdval vétsim 
ni¢emou. Myslil, Ze je mu kagzdy poddan, 
délal Skody, trapil zvirata, prondsledoval 
kotky, psy a ptaky a ublizoval i lidem. 
Nikdo nesmél Zalovati a éeledinové ve dvofe, 
aby se pénu zachovali, podporovali ho v 
nezbednosti a jesté vic ho kazili. 

Nejednou pan Adolf mladé spoletniky 
své zavedl do hospody neb vinopalny, roz- 
daval mezi né pivo a koralku a kdyZ je 
opil, mél z toho radost a vyrazeni. 1 sim 
jiz umél piti prudké napoje a ze sklenice 
otcovy si lizl, cokoliv v ni bylo, kdyz 
stala na stole. Ze mu v tom otec nebranil, 
nesméla mu brdaniti ani matka, sice se na 
ni osupil a sestru Marii nendvidél a souZil, 
atkoliv byl mnohem mladsi. Neuslo mu, 
ge ji otec nema rad, slySel, Ze ji babiéka 
odkazala Lu&ténice a jemu ne, nemohl ji 
tedy vystat. 

Marie se dost vynasnaZila, aby si ziskala 
lasky bratrovy, ale marné, protivil se ji a 
v nitem ji neposlechl. I sletné Pavliné 
éinil vzdory a staré Alzbété se posmival 


jsa jeji nepritel, Ze k nim také prisla z 


Lusténic. 

At délal co délal otec ptedee vyzna- 
mendval nezdarného synka, mazle se s nim 
a prednost mu davaje. Musil spati v jeho 

okoji, sedaval mu na kliné, osthval od 
ného hubit¢ky. Marii nikdy nepolibil, ale 
ona mu ruku musila celovat rdno i veéer 
a po kaZzdém jidle, co% od syna nikdy ne- 
zadal. -Cinila to ochotné a ctila ho dobro- 
volné, ale bolivalo ji srdééko, kdyZ ji ani 
té nejmensi lasky nechtél prokdzat a Casto 
nad tim plakala. Hledala ndhradu u matky, 
vinula a tulila se k ni a tato byla bla%ena 


dékujic ji srdeénymi pohledy. Bylo patrno, 


Ze to v ni probuzuje city hluboké, ale ne- 
mluvila o nich, nybr% zavirala je v dui, 
jakoby neméla dosti sily vyjeviti je. 

Skligena Zena jen v kostele k pravé 
vroucnosti se povznaSela modlivajic se tak 
naboZné, Ze tim kaZzdého prekvapila. 

,Je to v skutku ona?“ myslivali si o 
ni lidé, jen% ji méli za ztupélou a necitnou. 

Hle, se slzami v o¢ich pohlizi k oltain, 
sepind ruce, pohybuje rty, rozpravi s Bo- 
hem z vnitinosti srdce! 

A co% s nimi nemivala utrpnosti, jim 
nepomahala, jim nedavala almuZen, jim ne- 
ial pchranitelkou ? 

O ano, byla. Nasledovala v tom ohledu 
matku. Nyni ji to uéinil muZ nemozné. 
Schazeji ji prosttedky, nema niéehoZ, po- 
trebuje sama pomoci. Davala rada. Je 
neStastna, Ze jiz nemizZe davati. Vzadycha, 
kdyz vidi biddka: Déli se s nim o Vie, 
co ma. Nikdy nehledi na sebe. 

Nastojte, porad se mnoZi jeji churavost. 
SlySel 0 tom stryc Sklenka, jen% Pavinec 
nenavstivuje, Ze mu to Vedral zakazal. 
Prisel predce nedbaje na hrubosti, co ho 
otekdvaly. I vidél, Ze je ji velmi zle a 
poslal k ni zkuSeného lékate.. Ten radil, 
aby odjela do lazni, kde by se jeSté mohla 
zotaviti. Muz nechtél vydati penéz. Sklenka 
je daval sim. MuzZ branil a odporoval a 
manZelka ztstala doma — k vali pokoji. 

Chiadla aZ dochtadla a Vedral se stal 
vdovcem driv neZ se byl nadal. (Pokradovani,) 


Dopisy. 


Z Prahy, 2. dubna 1865. 
(O dobrém ¢teni. Upominky na misii.) 

Zet Pismo sv. a knihy ndbo%né_pfi- 
naseji uzZitek veliky, o tom neni pochyb- 
nosti. Dosvédéuji to svati Bozi a duSe 
zbozné. Tak sy. Teresie sama 0 sobé vy- 
pravuje, kterak ji, obzvlasté na podédtku, 
krestanského Zivota, tteni duchoynich spist 
prospivalo. A sy. Rehot Naz. sim o sobé 
pravi: ,Jat okrdl na duSi i na téle, kdyz% 
se mi dostaly do rukou feti Basiliovy, na- 
psané o mravech o pravém fadu Zivota. 
Jaf se stal zptsobilejSim chrdmem BoZim; 
jat se stal harfou, kteréz dotykal se Duch 
sv. k opévovani moci a slavy Bozi. Citaje 
redi tyto, okral a obnovil jsem se, nybré 
bo%sky proménén, jinym Glovékem uéinén 
jsem.“ A proto% citani takovychto knih se 
vzdy a vSude schvaluje. Tak pravi bl. 
Toma’ Kemp. ,,Rad se ptavej — Gite) — 
a tise poslouche) slova syatych a mivej 
oblibu v podobenstvich starcf, nebot se na- 
darmo nep¥ednaseji.“ A nd’ nejznameni- 
téj8i spisovatel véku XIV. Tomas ze Stit- 
ného k svym ditkam v predmluvé ,,O obec- 


— 155 — 


nyeh vécech kiestanskych“ pravi: ,Buoh 
mé prikazal mi, jako i kazdému otci, abych 
vedl vas, mé dietky! v jeho cesticha kazal 
je) vam. Tot svédéie starého zdkona knihy. 

rotoz% tiem mi jest chutnéjie bylo psati vam 
tyto knihy, aby, co% nynie snad pro svu 
mladost nemédzete rozuméti, ani sdrzeti v 
paméti, co% bych vam pravil, potom, kdyzt 
snad umru, aby ¢étli v nich, a porozumie- 
vajic, cot mienie; a také aby mohli s sebu 
uzitetnie pomluvati o tom, co% k spaseni 
sluSie, aneb is témi, s kym se buedete 
obierati, aby mohli kratiti chvili, &tic v 
nich, a zvlasté v svatky doma ve vsi, kdez 
ani kazanie byva, ani neSpora.“ 

Bohu diky, mame dosti takovychto 
knih, jen kdyby byly vice Gitany. Mezi 
takovéto pati zajisté i kniha ,Uvahy pro 
jinochy.“ Kéz by neschazela Z&dnému jino- 
chu; mladému tovarysi, a novdékovi vojen- 
skému zylast! Jet to kniha plnd krasného 
pouéeni s hojnymi na uvdzeni priklady; 
ktera, po mém zdani, se bez prospéchu ani 
odloziti nedd. Byl jsem jednou pozddan 
od mého soudruha 0 néco k éteni. I zapdjéil 
jsem mu nadreGenou knizku. I éetl, az 
preétetl celou. Cetl ji i jiny. A hle, ten 
jest jiZ udem obou Dédictvi sv.-Janského 
i Cyrillomethodéjského, i ¢tendtem Blaho- 
vésta. A kdy% odchazel do zemé, jejiz 
reé nezna, pral jsem mu_setrvalosti v 
dobrém, i mam nadéji, Ze se Boha nespusti, 
mat v rukou ,,Uvahy.“ Vydany jsou na 
pamdtku sv. misie. Misie jest obnoveni 
zivota kresfanského. Na pamatku zanechaji 
vSady misionafi sy. kiiz, majice na zfeteli, 
co Cirkev sv. v prefaci o sv. krizi pro- 
Se »Lajisté fesiiie a spravedlivo jest, 
sluSno a spasitelno, abychom Tobé vzdy a 
véude diky vzdavali: “yer ahr sv. Otée 
vsemohouci, véény Boze: ktery jsi spaseni 
lidského pokoleni na drevé krize zalozil: 
aby odkud smrt povstala, odtud i Zivot 
zapocinal: a ten (ddbel), ktery na dievé 
avitézil, na dféeyé i premozen byl: skrze 
Krista Pana nageho.“ Pri svéceni sv. krize 
misionaérniho se obnovuji pri pohnutlivém 
kazani krestni sliby; kterazto doba se hlu- 
boce zakotvi v srdcich véricich. A proto 
neni divu, Ze u krize misiondarniho u sv. 
Jindticha, pred kostelem stojiciho, vadycky 
dva i tri své%i vénce (i v zimé) na lampé 
pred nim hofici okolojdouci spatii. Proto 
uzris vérné duSe u krize toho Casto se modliti. 
Ano kii% sv. ctéme yzdycky, a volejme: 

Kiizi vérny, s zadnym stromem mérny! 

Jeli stromu v hajich tobé podobného, 

Jen% ma tolik kyvétu, tolik loubi milostného 
V koruné své nesouc drahé simé? — 

Dieyo rajské! na némz hieby pripoutano 
Pnélo za nas sladké biimé! — Vv. C—y. 


Od Ripu dne 31. b¥ezna 1865. 

(Duisbursky evangelicky katechismus, Pokraé. III. Viz é: 6. str. 94.) 

Kdyz odbyli shromaézdéni uéenci ¢lanek 
0 cirkvi, jednaji dale v prvni Gadsti o stavu 
knézském. Nejprvé vytykaji Cirkyvi katoli- 
cké, Ze pry chee udracti lid v sluzebnické 
odvislosti od knézi, jelikoz% pry udi, ze ,,lidé 
— jsouce privedeni na cestu spaseni, — 
nemohou se, — ackoli se nalezd spaseni jen 
v Kristu, — bez vedenit knézi, — co nut- 
nych prostredniktii milostivych prostied- 
kiv — na ni zachovati a k cili privedeni 
byti.“ (Str. 13.) My ovSem pfiznavame se ~ 
a prisvédéujeme tomu, Ze lidé musi u vécech 
viry poslouchati knézi, Gili radéji slova Bo- 
ziho, jez knézi kazou, drzice se rozkazu 
Pané (usv. Mat. 28, 19): ,Jdouce uéte vse- 
cky narody... uéice je zachovavati viSe- 
cko, cogkoli jsem ptikazal vam,“ a myslime, 
pokud knézi vérné budou predkladati uéeni 
Kristovo lidu, Ze se lid must tohoto uéeni 
drZeti, cheeli spaseni dojiti v Kristu. Po- 
dobné drzime za pravdu, Ze lid musi pfriji- 
mati ty sudtostd, které Kristus ustanovil, a 
sice v tom zpusobu, jak to Kristus ustano- 
vil, a jeliko% Kristus apostolim tu moc 
svéril (Mat. 28, 19. kititi, Jan 20, 23. roz- 
hreSovati, Luk. 22, 19. obét mie sy.) a 
témto i moc dal, aby za sebe nastupce vo- 
lili (Jan 20, 21.), a oni v skutku modlitbou 
a vzklad4nim rukou k tkradu duchovnimu 
schopné muZe volili Gili, posvécovali, jako 
Pavla a BarnabaSe (Skut. 13, 3.), Ze musi 
tedy lid, chceli spasen byti, i prijimati svd- 
tosti od knézZi, jakoZto rozdavaci tajemstvi 
Bodich. (I. Kor. 4, 1.)*) Toliké% myslime, 
ze cirkey, jsouc sporadana spoleénost lid- 
ska musi nékoho miti, aby udrzZoval pora- 
dek, an se kazdy spolek bez viidct a sta- 
nov rozpadnouti musi, a Ze Kristus ik tomu 
apoStoly a jich radné nadstupce ustanovil, 
vysvitaé zrejmé ze slov jeho. (Mat. 18, 18.) 
Cozkoli svazete atd. 

OvSem zd4 se, Ze zapomnéli ti pani, 
Ze v jinych vécech ku pk. obéanskych a do- 
macich lidé kné%i poslouchati nemusi, aé 
i tu Gasto rady a pomoci u nich hledaji, a 
tuSim, Ze nikoli ku syé Skodé; jakoz i to 
zdaé se, Ze prehlidli, ze knézem v cirkvi 
miiZe byti kazdy, kdo ma schopnosti du- 
keyni, zachovalost mravni a chuf k povo- 
lani tomu, a Ze tudiz neni posloupnost tady 
déditénd aniZ vysadni, aby se obmezovala 
na jisté osoby a stavy. Ostatné tu’im, Ze 
tizeni cirkve nelahodi pdnovitosti, a nepo- 
pichuje pychu knézi, spiSe vSak myslim, 
ze jest to obtizné bremeno, obtéZujici i své- 


*) Ostatné sv. apostolé za sebe davali zastupce v 
uriadé knézském, ku pr. sv. Pavel Tita a Timothea, 
na Kreté a v Efesu, a jinde v kazdeé cirkvi ¢i 
osadé, (Skutky 14, 22.) 


— 156 — 


domi i pracovitost kné%skou, a Ze proto je 
v cirkvi, ponévad% musi byti nevyhnutelné 
v kazdé sporadané spoleénosti, nemdli se 
rozpadnouti. 

Ostatné domySlime se, Ze jen horlivost 
evangelickych duchovnich a odpor jejich 
bezdivodny proti Cirkvi svedl je k tomuto 
tvrzeni. hanes nemohlibychom si ani vy- 
svétliti, co napsali pozdéji, vykladajice uéeni 
evangelické o ttadu kazatelském fkouce 
(str. 15.), ,,Ze w*ady rozliéné v cirkvi ze- 
vnitrni od Krista ustanovendé k tomu slouiZi, 
aby se dle ucelu cirkey tidila, slovu Bo- 
zimu se vyucovalo a svatostmi prisluhovalo.“ 
Kazdy snad vy cirkvi ten trad nekona, a 
musili prece byti, musi ho nékdo zastavati, 
a jsouli to knézi, proé to vyse upirali? — 
A jak s tim souvisi, co pravi vedlé toho 
tkouce, ,,ze kazdy ktestan vétici — jedi- 
nym prostrednikem JeZisem Kristem smi- 
reny — ma smély pfristup k Otci (v tom 
souhlasime), a Ze nepotiebujt zddného dal- 
Siho prosttednika nebo knéze k svému spa- 
seni.“ Proé tedy ty urady v cirkvi jsou, 
a proé je musi jisti lidé zastavat, kdyZ neni 
prostrednika treba? Oditivodiujeli to ka- 
techismus tim, ,Ze jest kazdy krestan sim 
knézem pred Bohem,“ odvoldvaje se k textu 
sv. Petra (I. psani 2,9.): ,,Vy jste rod vy- 
voleny a kralovské knéZstvo,“ a k Zjeveni 
sv. Jana. (1, 6.): ,,Uéinil nds krdle a -knézi,“ 
ptame se, jsmeli dle toho viéickni knéii, 
gsmeli taky vsickni kralové? — Ptiznavame 
se v skutku, Ze nezname horsich uéiteli 
nad ty, kteri vytrhnou text z pisma sva- 
tého a nevylozice je}, beze slova polozi ho 
k nékterému odvazlivému a nepravému tyvr- 
zeni za doklad (!). 

Na konec pak ptipomindme skladate- 
lim katechismu k slovim jeho, ,%e Cirkev 
timska déli celé krestanstvo na dva stavy, 
stav knéZsky a svétsky (stav lidu), z kte- 
rého%Z onen ma ve vécech duchovnich po- 
rouéeti, tento vsak poslouchali,“ ze i knéiZi, 
a biskupové i papeZ musi, chceli dosdh- 
nouti spaseni, vériti, uZivati a zachovavati 
véecko, co i ten nejsprostéi katolik, a Ze 
tedy oba stavy tidi se tu dle uéeni a usta- 
noveni cirkeynich ¢ili dle viry a zdkon&i 
Kristovych, a Ze tedy i kazdy knéz musi 
poslusen byti ve vécech spaseni ustanoveni 
Cirkve a nikoli jenom laikové, il. 


Z Kralohradecké diecése, 26. brezna 1865, 
(Zaopatieni propusténého karance.) 
Preéta_,obrazek z duchovni spravy“ 
v. 6. 9. Blahovéstazpomnél jsem si na_po- 
dobnou prihodu. Bylt jsem pozddan, bych 
slouzil v prifatené vsi, jen%Z ma svou kapli, 
mi svatou. Piede mii sy. pravil ke mné 
kostelnik, %e je v pastouSce nemocny, zdaz 


bych jej chtél zaopatiiti? S radosti! odvé- 
til jsem: ,,Ale vi-li o tom nemocny, Ze tam 
dnes prijdu?* — ,Nevi,“ tek] kostelnik, 
»véera byli sousedé u ného, by ho k tomu 
ptiméli, ale on o zaopatéeni nechce ani 
slySet!* — Nebylo vice éasu, bych sdm 
do odlehlé pastouSky zasel ptede m§&i syv., 
a proto poZddal jsem kostelnika, by tam 
spé’né doSel a nemocnému vyridil, Ze ho 
po m&i sv. s Panem Bohem navstivim, aé 
je-li to vile jeho. Po chvili prisel posel 
s odpovédi, Ze nechee. I Sel jsem tedy 
k oltdri a slouzil jsem mi svatou, zpomi- 
naje arcif té% na nekajicnika, porouéeje ho 
milosrdenstvi BoZimu. Po dokonané obéti 
nejsvétéjsi chvatal jsem sdm k nemocnému 
zloginci, védélat celaé obec, védél€ jsem i 
ja, Ze to vrah propustény pred lety z ka- 
znice na Spilberku u Brna. Nalezl jsem 
jej leZiciho na bidném lizku vy uéazené 
svétniéce. Pozdraviv po ktestansku, zje- 
vil jsem mu, proé prichazim, on se vSak 
na mune ani nepodival. I sedl jsem si k 
nému na lizko, chopil se ruky jeho, pred- 
stavoval mu blahodarné utinky svaté zpo- 
védi a sy. prijimani, nechtél vSak o ni¢em 
slySeti namitaje lehkovdzné: Nebyl jsem 
arcif, co doma jsem, u sy. zpovédi,_ ale mam 
mnoho napted, vadyt jsem na Spilberku 
musil étyrykrat za rok ke sy. zpovédi. — 
Co podit nyni? Ubezpetoval jsem ho, jak 
srdeénou s nim mam outrpnost, Ze chei byt 
jeho pritelem, Ze kdybych mohl, rad bych 
jemu na du&i ulehéil. — Nadarmo! to jim 
nepohnulo, nevérilf mi, ale odpovédél: To 
mi naS knéz na Spilberku také tikal! — 
V tom prisel kdosi z jeho pratel, prindseje 
mu kus slaniny a lahvici koralky. Nemocny 
okusiv koralky, nechtél ji, slaniny po- 
zrel jen malé sousto, vSe se mu o&klivilo. 
Ptal jsem se, zda% by na néco jiného chuti 
mél? — ,,Kdvu bych rad,“ odpovédél. 
I dal jsem mu néco penéz, by si ji dal uva- 
rit. Sotva Ze penize ucitil v ruce, pohledl 
na mne — ponejpry, a’ kdyZ jsem opét 
mluviti se jal o zaopatteni, nevytrhoval 
mne vice, aniZ Seho namital a konetné 
prosil mne sam, bych rano priSel ho zao- 
patrit. Dtikaz lasky ouéinné snad ho pre- 
konal. Priel jsem arcit, jak si Zadal, 
nyni s NejsvétéjSim, a potésil jsem se ne- 
malo, vida ubozika dle téla i dle duse pri- 
pravencho k smireni se s Bohem. Vyko- 
nal sy. zpovéd, modlil se se mnou, poystal 
dosti pracné k sy. prijimdni, poznamenal 
se sv. krizem, bil se v prsa volaje se mnou: 
Pane, nejsem hoden! — A kdyZ% jsem od- 
chazeje ruku mu poddval na rozlouéenou 
prosil mne snaZné, bych brzo zase_priSel. 
Slibil jsem mu to milerdd, vSak neuvidéli 
jsme se vice, — druhého dne na to sko- 


— 157 — 


nal, — doufém v milosrdenstvi BoZi, Ze Sta- 
stné. Mél pohieb se m&i svatou a lid jej 
doprovazel se slzami k hrobu, téSe se z 
toho, Ze spoluroddk jejich, jen% byl hris- 
nym Zivotem svym hanbu uvrhl na rodikté 
své, s Bohem i se syétem smifen zanechal 
po sobé pamatku skrouSeného kajicnika. 

$45 ¥. FAW EB, 


Od Mnist hory na Moravé 29. b¥e2zna 1865. 
(Zadost 0 duchovenské porady. Gener. visitace.) 

Zivot lidsky jest ustaviény boj. Tam 
vitézi dobra stranka, tu opétzla. Neni tedy 
stani tichého v élovéku, vy duchu lidském; 
budto pokraéuje v dobrém ku pfedu nebo 
jde krokem raéim — nazpét. Ponévadz 
tedy élovék budto Slechetnéjsim a uéendj- 
Sim se stavaA — a nebo pozadu zitstdva, 
prosili bychom vSech téch pdéni, jenz po- 
i bg o tom, ,zdaz%Z by duchovenské po- 
rady v nasi dobé potrebné a uzitetné byly“ 
anebo té% zneuZivdni porad téchto se obd- 
vaji — a piede by radi v dobrém pokra- 
éovali, aby ndm prosttedek udali, kterym 
by nam Ize bylo na cesté k lepSi budouc- 
nosti neochabnouti, nezmalomyslnéti ? Stoji-li 
vojak samoten na strazi, jde-li samojediny 
do boje, brzy ochdbne, nebude miti_ chuti 
do boje — a naposledy snad ho do konce 
zajmou. — Jako se vede osamotnélému vo- 
jinovi na bojisti, podobné vede se vojinovi 
militiae Christi. — Také on citi-li se osa- 
motnélym, zemdli v brzce, nemaje pravé 
chuti a lasky k boji duchoynimu — a na- 
posledy snad do konce podda se minéni 
éasovemu neblahému a utone v ném. Ze 
pastoralni konference za nasich dnt pottebné 
jsou: o tom ani dost malo nepochybuje vel. 
duchovenstvo jizni Moravy, vidouc, kterak 
nevéra v mésté i na venkovyé se zmaha, 
kterakého stupné zpustlost zde i onde do- 
sahla a v starych i mladych pustosi, kterak 
neblaha doba nage se nechce podrobit au- 
torité samym Bohem ustanovené, a védouc, 
ze jen tehdaz v tomto boji obstoji, neochabne, 
nezemdli — kdyZ spojenymi silami pti stej- 
ném smyslent a jednanét v utadovani stavu 
svého posvatného do tohoto boje se pusti, 
vnémz% jeden druhého k zmuZilosti, k opatr- 
nosti, k horlivosti, k lasce povzbuzuje. — 
Takovou posilu, takovou lasku k praci na 
vinici Pané oéekdvame od duchovenskych 
orad. — Proée% nedejme% se mylit zma- 
Jatnélym minénim, Josefinskymi ndhledy 
| nékteryeh, nybr% otekdvejmez trpélivé vy- 
rok nejdist. velepastyre naSeho Antonina 
Arnosta, ktery potreby diecése své zna, a 

o blaho jeji otcovsky petuje. — 
Jeneralni visitaci Roald letos J. Excel. 
nejdist. arcipastyt v dobé od 29. aprile az 
do 19. maje v ndsledujicich dékanstvich 


vykonati: 1) v Jarométickém, 2) Datickém, 
3) Jemnickém a 4) Teleckém. 


Z arcidiecése Olomické, 29. b¥ezna 1865. 
(Z past. listu 0 jubileu.) 

Na popeleéni stredu vydan by] pastyisky 
list naSeho nejd. ordinariatu, vy ném%Z se 
ustanovuje odpustkovy ¢as sv. Otcem v 
encyklice naznateny. Podotykd v ném nej- 
dist. p. arcibiskup na8, Ze sv. Otec lonského 
roku na den neposkyrnéného Poéeti bl. P. M. 
vydal eneykliku vSem hodnostérim kéestan- 
ského syéta, aby jako Ezechiel prorok 
(Kz. 33.) zvéstoval ndrodim zemskym meé 
prichazejici. Doklidd se pak, ze sv. Otec 
neminil jen naznatit vSecko zlé Cirkvi Bozi 
odporujici a jaka tim hrozi zkaza kralovstvim 
a panovnikim, ba celé vibec spoleénosti 
lidské, leé Ze chtél i jako prstem ukazati, 
kde toto zlé ma svaj pivod. Nebot pri¢inou 
toho zajisté jsou rozliénd prevracend uéeni 
a liché dimnénky, jezto za naSeho Gasu volné 
a beze vSeho trestu usty i pismem se roz- 
Sifuji a je%-sv. Otec v encyklice zavrhuje. 
Proto% narizuje se, aby duchovenstvo neo- 
pomenulo v duchu této encykliky horlivé 
a moudre véricich varovat pred bludy témito, 
pakliby kde v duchovni jejich spravé obje- 
vily se; déj se to za prikladem Spasitelovym, 
jenZ apostolim svym di o protivenstvich a 
pokuSenich: ,,Bdéte a modlete se!“ Proto% i 
sv. Otee v encyklice véricich celého ka- 
tolického svéta vzbuzuje k modleni. Tyto 
modlitby véricich aby cistym srdcem a nepo- 
kalenyma rukama se obétovaly a Bohu tim 
prijemnéjsi byly a mocnéjsi, povolil svaty 
Otec plnomocné odpustky, o kterych v 
arcidiecesi Olomucké ustanovuje se takto: 

1. Cas, kdy dosdhnouti Ize odpustkt 
jubilejnich, ustanovuje se od pryniho az 
do posledniho prosince 1865. 

2. V tomto Gase ziskati mohou plno- 
mocnych odpustkti vSickni vérici z této 
arcidiecése, jestlize: 

a) navstivi dva-chramy Pané a tam 
po néjaky Gas skrouSené k Bohu modliti 
se budou na umysl sv. Otce, totiz aby Bth 
Cirkev sv. raéil ‘povysiti, bludy vyhladiti 
a knizatim krestanskym svornosti dati. V 
Olomuci vSak treba jest véricim navstiviti 
chram Pané metropolitni a pak bud chram 
sy. Mauricia, neb sy. Michala. Mimo Olomtc 
po arcidiecesi vsak treba navitiviti farni 
chré4m mistni Gili ten, v ném% farni kona- 
vaji se obrady a potom jiny kostel neb 
kaplu spravcem duchovnim vyslovné k tomu 
urcenou. Kdyby visak ve farnosti mimo 
kostel farni nikde nebylo jiného kostela 
neb kaply, postati, aby tentyz kostel farni 
navstivili dvakrat. Navstéva tato viak 
nesmi byti v tu dobu, kdyZ v nedéli neb 


— 158 — 


ve svatek odbyvaji se farni sluZby Bodi, 
na nich% vétici maji byti uZ dle cirkevniho 
prikazani ; 

b) jestlize i ve sttedu, v pdtek a v 
sobotu jednoho tydne v tomto vyméreném 
éase postiti se budou zdrzice se masitych 
pokrmi a nasycujice se toliko jedenkrat 
za den, totiz v poledne; nesmi vsak tento 
plist stretnout se s postem suchych dnt 
neb s vigilii pred narozenim Pané; 

c) jestlize v tomto vytknutém Case vy- 
znaji se ze svych htichi a ndboZné prijmou 
nejsv. Svadtost oltarni. 

d) jestlize udéli almugnu, kazdy dle 
nabozné mysli své. 

3. Pred potatkem éasu odpustkového, 
jakoz i dokud éas ten trvati bude, vyna- 
snaziZ se vel. duchovenstvo, aby bedlivé 
a dikladné vyuéovali véricich ve védéni 
o odpustcich, totiz jakych podminek treba, 
by ziskalo se odpustki, kterak uéinkuji 
odpustky, kterak hodné pripraviti se mame 
atd. a pobddajice vzbuzujteZ jich, aby v 
hojném poétu ziskali sobé odpustkt téchto. 
ProtoZ dne 26. listopadu, na posledni nedéli 
po sv. Duchu, kterdZto jest nejblizsi pred 
vymérenym ¢asem odpustkovym, budizZ far- 
niktim z deapatehiy slavné a zretelné vylozen 
tento odpustkovy éas, jakoZ i svrchu reéené 
by se jich ziskalo, podminky. Aby ale 
srdce nabdddno bylo k pobognosti, zaridiz 
duchovenstvo, aby dne 30. listopadu zaéaty 
éas odpustkovy zvéstoval se lidu véricimu 
slavnym vyzvanénim vSemi zvony, jez ma 
trvat celou hodinu. 

4. Koneéné oznamuje se zpovédniktiim 
radné ztizenym prdvo, Ze mohou udélovati 
rozhreSeni i v padech, které jsou vymi- 
nény a proméniti jednoduché sliby a dati 
jiné vyhody osobam, jeZ nemohou volné 
sebou vlddnouti. Svpl. 


Kronika. 


Z Prahy. Ctyricetihodinna poboznost 
pred vystavenou nejsv. Svatosti oltaimi bude 
se konati v Praze od 17—20. dubna u sv. 
MikulaSe na Malé Strané; od 21—24. t. m. 
u Matky Bozi pred Tynem, od 25—28. u 
sv. Stépdna, 29. a 30. dubna, 1. a 2. kvétna 
u Vsech Svatych na hradé (misto metrop. 
chrdmu, jen% se opravuje). V mésici kuétnu 
od 3—6. u sv. Jakuba, od 7—10. u sv. 
Jindticha, od 11—14. u P. Marie Vitézné 
na Malé strané, od 15—18. u sy. Salvatora 
v seminati, od 19—22. u Matky Bozi Snézné 
(u Frantiskani), od 23—26. na Strahové, 
od 27—30. u sv. Jilji (u Dominikdn&), 31. 
kvétmna a od 1—3. éeruna u sv. Petra na 
Poriti, od 4—7. u Anglickych panen (sy. 
Josefa na Malé strané), od 8—11. u sy. 


Haktala, od 12—15. v Emausich, od 16—19, 
u sy. Tomdse, od 20—23. u sy. Havla, od 
24—27. u Voriilek, od 28—30. Gervna a 
1. cervence u KriZovniki. — V kazdém z 
téchto chrdm& bude vy svrchu udané dny 
v 7 hodin rdno mSe svata a pak se vystavi 
nejsv. Svatost k ndboZnému ucténi i zistane 
na oltdri i pres poledne bez pfetrZeni az 
do 6. hodiny na veéer. O '/,6. h. budou 
litanie, pak poZehndni, po némzZ se nejsv. 
Svatost ukryje. ,,Spasiz nds a uslysizZ, 
Hospodine, hlasy nage !“ 
*_* J. Emin. nejdist. pan kardi- 
nal, jen% se v sobotu, 1. t. m., navrdatil z 
Vidné do Prahy, odebére se po hodech 
velikonotnich na generalni kanonickou visi- 
tact do vikariatu Séribrského, Potadek jest 
ndsledujici: V sobotu, 22. dubna, bude 
konati v Jezniku o h. 8. mSi sv., kazani, 
bitmov4ni, visitaci a Skolni zkouSku. V_ ne- 
déli 23. t. m. bude v Stfib’e v 8 h. mSe 
sy., pak kazani, bitmovani a visitace; od- 
poledne kiéesfanské cviéeni, poZehndni a 
zkouSka ve dvou tridach hlayni skoly. Dne 
24. dubna v Erpusicich, 25. v Cernosiné, 
26. v Svojsiné a 27. v Oseliné bude v 8h. 
mée sy., pak kazani, birmovani, visitace a 
Skolni zkouSka. Dne 28. ve Stribre v 8h. 
mse sy. a zkouSka mlddeZe Skol filialnich ; 
odpoledne zkouSka dyou trid hlavni Skoly ; 
29. dubna jest den odpoéinku. Dne 30., 
v nedéli v Kladrubech v zameckém kostele 
v 8h. m&e sv., kazani a bitmoyani téZ k 
méstskému chramu pfifatenych; odpoledne 
ozehnani a zkouSka Zaki Lhoteckych. 
Dne 1, kvétna v Kladrubech v chramu 
méstském v 8 h. mie sy., kresf. cyiéeni, 
visitace a zkouSka. Dne 2. kvétna v Holo- 
strevech, 3, v Skapei, a 4. v Kostelci v 8. h. 
me sy., kazani, bitmovani, visitace a Skolni 
zkouska; dne 5. kvétna den odpoéinku. 
Dne 6. v Sekrzanech v 8 h. mie sy., ka- 
zani, bitmovani a zkouSka ve farni Skole. 
Dne 7., v nedéli, v Stodech v 8 h. me sy., 
kazani, bitmovania visitace ; odpoledne k¥est. 
cviéeni, poZehnani a zkouSka ve skole farni. 
Dne 8. v Sekrzanech zkouSka filialnich 8kol ; 
9. v Tuskové, 10. v Hradei, 11. v Ho- 
lejsové v 8 h. mie sv., kdzani, bitmovani, 
visitace a Skolni zkouSka; 11. vy Stodech v 
8. mSe sv. a zkouSka mlddeZe Skol filial- 
nich. — Na této apoStolské cesté bude 
vrchni pasty noclehem od 22—28. dubna 
ve Stribre, od 29. dubna do 5. kvétna v 
Kladrubech, od 6—12. kvétna ve Stodech. 
*—* U Vsech Svatych bude J, Emin. 
nejdiist. p. kardinal konati sluzby BoZi a obtady 
ve sy. témdni v nasledujicim poradku: V nedéli 
kyétnou bude o 11 h. svéceni ratolesti a pri- 
vod, pak velka mSe sy. s pasijemi, Ve stfedu 


Pony, 


ve 4 hod, odp. tmayé jittni, Na zeleny ¢turtek 


— 159 — 


rano v 9 hod. me sy., syécen{ oleji, sy. priji- 
mani; odpoledne ve 4 hod, myti noh, latinské 
kazani, jitini. Na velky patek v 8 hod, éeské 
kazani, vy 9 hod. obiady (libani sv. kiize, pra- 
vod atd.) pak némecké kazani. Odp. ve 4 hod. 
jittni. (Navitéva Boziho hrobu.) Na bilou sobotu 


rano o '/,9 syéceni kiestni vody, paskalu v kapli. 


sy.-Vaclayské, pak zpivana mSe sy. Odpol. v 5 
hod. slavnost Vzkiiseni u V&ech Syatych. — Na 
vsech téchto sv, ukonech jest vdist. metrop. ka- 
pitola s duchovenstvem. Alumnové arc, seminaye 
prisluhuji a zpivaji hodinky vy metrop. chramu, 
jakoz i v cis. kapli na hradé, kdez potadek 
sluZeb Bozich, na nich% byva J. Vel. cisat Fer- 
dinand a cisafoyna Maria Anna s celym, dyorem, 
jest nasledujici: V nedéli kyétnou rano o a) 
syéceni ratolesti, velka mie sy. s pasijemi; od- 
pol. v 6 hod, ném. kazani a pozZehnani. Ve 
stredu (jakoz i ve étvrtek a v patek) odp. o 
5 jittni. V zeleny Cturtek v 9 hod. rano 
zpivana mie sy., prijimAni, .privod. Na velky 
patek rano o hod. 9. pasije a ostatni sy, obrady, 
odpol. v 7 hod, ném. kazani, Zalm ,,Miserere,‘ 
osvétleni kiize na oltati, poZehnani s ostatkem 
sv. kiize. V bilou sobotw v 9 hod. rano své- 
ceni paskalu, éteni proroctvi, zpivanaé mie sy. 
— Ve farnich chramech Prazskych byyva po- 
éatek sluzeb BoZich ve sy. témdni ve étyrtek a 
vy patek o hod, 9. (u sy. Ducha v 8 h.); v 
sobotu pak y 8 hodin, 

*—* Slaynost Vzki*isent (z mrtvych ystani) 
Pané bude se konati v bilou sobotu odpoledne 
o 4. hodiné: u sy. Vojtécha (u Prasné brany, 
ec. kr, vojsko), u Milosrdnych bratii a na Kar- 
lové. — O 1,5. u sy. Josefa na Novém mésté. — 
V 5 hodin: v Tyné, u sy. Ducha, u sy. Jindiicha, 
u sy. Ignace, na Skalce, u sy. Apolinare, u sy. 
Mikulase, u Karmelitek na Hradéanech, u V8ech 
Svatych (misto metrop. chramu), u nejsy. Trojice 
v Podskali, na VySehradé, na Smichové. — O 
6. h. u Vorsilek. — V 6 hodin: na Strahoyé, 
v Loreté, u sy. Tomase, u P. Marie Vitézné, u 
sy. Vojtécha v Jircharich, u nejsv. Trojice na 
Spalené ulici, u Matky Bo#i Snézné (u Fran- 
tiskani), u sy. Stépana, u sv. Petra, u sy. Havla, 
u sy. HaStala, u sy. Frantiska (krizZoyniki), u 
Dominikani, v Karliné (priivod po namésti), na 
sv. poli Malostranském (vy KoSifich, privod po 
hibitové), vy Bubenci. — O '/,7 h.: u sy, Ka- 
jetana na Malé strané. — V 7 hodin u sy. 
Jakuba a vy Emausich, 

*—* Vel. p. Fr. Maiek, kooperator u sy. 
Hayla, poyzbuzoval vy shromazdénich katol, jednoty 
i v kazanich k spoleénému sy. prijimani. Jako 
yloni na den sy. Josefa, seSlo se i letos o slaynosti 
Zyéstovani P. Marie nékolik set véricich, obzylasté 
muzai k sy. zpovédi a spoleénému sy. piijimani. 
Po priméfenych modlitbéch pfijimali Télo Pané 
s hoficimi svicemi v rukou. Dojati pohnutlivou 
slaynosti touto pozadali nas dva z onéch muzi 
ye jmenu vsech ucastniku, aby vy listech téchto 


byly diky vysloveny vel. duchoyenstyu u_ sy. 
Hayla, zvlasté pak vp. Maskovi. 

*_* Misie knézi z tovaryéstva Jezisova 
v jazyku némeckém poéala v sobotu, 1. t. m., 
o 6. h. veéerni zdrovei u sv. Mikuldse na 
Malé Strané, u sv. Jakuba na Starém a u 
nejsy. Trojice na Novém mésté. -Nejvétii 
uéastenstvi jevi se u sv. Mikuldse, kdez v 
uvodnireti P. Roh rozhodné odmitnul povést, 
jakoby kazani veterni uréena byla pro vzne- 
Sené (elitu) tka, Ze hldsati budou uéeni 
nasi sv. viry pro kaZdého, kdokoli do chramu 
prijde, v 10. h. rano, o '/,3. odpoledne a 
o 7. hod. veéerni. Jenom odpoledne bude 
vyuéovani jednotlivych stavyi. Véera za- 
pocala pfiprava ditek k sy. zpovédi. Cela 
poboZnost bude ukonéena v pondéli veli- 
konoéni. 

*__* Sbor obecnich starsich kral, hlav. mésta 
Prahy schyvalil ve valné schiizi d. 27, biezna 
nayrh méstské rady, aby bylo ziizeno misto 
katechety a) na némecké hlavni skole Staro- 
méstské, b) na éeské hlavni skole Staroméstské 
s roénim platem po 550 zl. a s nahradou za 
byt roénich 105 zl, z dichodd méstskych, V8ak 
tato nahrada povolena jen tomu katechetovi, jenz 
ani v klastefe, ani v jiném domé bytu naturalniho 
nepoziva. Dale byla pfijata a schvalena zZadost 
jednoty pani pod jmenem sy. Ludmily, aby ji 
obec napomocna byla pii ziizeni prumyslové 
divct skoly, kterouzto zadost byly podaly pre- 
sidentka jednoty této hrab. Krist. Schénbornova 
a naméstkyné jeji pani Marie Riegrova. K zii- 
zeni dotéené skoly pro chudou divéi mladez pro- 
piijéeny od obce zdarma mistnosti y druhém 
poschodi staré skoly u sv. HaStala, aySak na 
étyrtletni vypovéd a s tou vyhradou, aby od 
jednoty vy poradném, stayu byly udrzovany. Ucitel 
bude od méstské rady potyrzen a obdrzi 120 zl. 
roéné na byt z ‘daichodi obecnich. Dozorstvi 
nad skolou, jejiZ mistnosti ndkladem obecnim 
230 zl. 56 kr. budou upraveny, vyhradila sobé 
méstska rada. — V tétézZ poradé schvyalen byl 
nayrb, aby ziizeno bylo éeské gymnasium realné 
na Malé strané. 

** Pan Vojta Naprstek mél d. 25. (v 
nedéli) a 26. brezna (o slaynosti Zyéstovani P. 
Marie) o '/,11. hod. a d. 2. dubna (y nedéli) 
o 10. h. y sale Zofinského ostrova prednasky 
o dobroéinnych wstavech, zalozenych v_ novéjai 
dobé od jednotliyeii a od spolki v Anglii, Skotsku, 
vy Americe, Indii, Australii a j. ve spojeni s vy- 
stayou pres 100 obra#i, predstayujicich budovy 
téchto ustayii. Na podzim chce p. Naprstek po- 
kratovati v prednaskach svych o filantropii. Pro- 
sime, aby prednaiky ty nebyly vidy jen v ne- 
déli a ve svatek dopoledne, v éas sluzeb BoZich. 

*__* (Zaslano.) Zastupitelstvo mésta Trhové 
Kamenice jmenovalo dne 26. brezna vel. p. Jana 
Vavirinu, kooperatora, za jeho zasluhy o Skolni 
mladeZ a skolni knihoynu cestnym mé3tanem, 


scx eee 


*_* Spolek Arimathejsky pochoval v biez- 
nu 101 chudého kfestana. z 

*_* Chramu kapucinskému y Zatci daro- 
yali Norbert Sahnert a jeho manzelka Frantiska 
péknou stribrnou monstranci, vy cené 850 al., 
kterou v gothickém slohu zhotovil p. Karel Zimmer, 
stribrnik v Praze. , 

** Na pouti do Rima s p. kanoynikem 
Pruchou naleza se té% vp. Jan Weber, fara 
Chotéjovicky z diec. Kralohradecké. 

V Korutansku zmaha se nedostatek 
duchovenstva. Nyni nenif obsazeno 72 sta- 
novisk kaplanskych a 27 samostatnych sprav 
duchovnich musi se obstardvati od sou- 
sednich spravei duchovnich. Udéleno tedy 
spraveim duchovnim, jen% maji na starosti 
dvé farnosti, aneb bez pomocnika jsouce 
maji ve farnosti své vice neZ 1200 du&i, 
dovoleni slouziti dvé m&e sy., ovSem s tou 
vyhradou, aby Settili prislusnych predpist 
cirkevnich. 

Z Rima, V konsistori dne 27. brezna 
byli potvrzeni mnozi biskupové. Kromé 
Mons. Rehote Jussefa, biskupa Ptolomai- 
ského za patriarchuy Antiochii: Mons. Josef 
Fessler za biskupa u sy. Hypolita v Ra- 
kousich a Michael Fogarassy za biskupa 
v Sedmihradsku. Knéz diecése Vratislavské 
a proboSt vojsk pruskych Leopold Pelldram 
za biskupa v Tryru. Téz byli potvrzeni 
2 biskupové v stdtu papeZském, 4 fran- 
couzsti, 2 Spanélsti atd. 

Z Palerma na Sicilii. (Z prat. dopisu.) 
Poméry zdejéi jsou Gim dal horsi. Budu 
rad, aZ budu z Palerma pryé, a nechtél 
bych zde byti, jestlize se potvrdi navrh o 
zruseni klasterfi a jméni cirkevniho. Aé 
noviny kazdy den hlasaji, Ze se lid nemtiZe 
doékati vyhnani mnicht, jest tomu naopak 
a pochybuji silné, Ze se vyklizeni klasterit 
da provésti bez velikych nepokoja. Sta a ti- 
sice chudych pyijdou tim o almuZnu kazZdo- 
denni. Nékteré konventy kazdy den da- 
vaji obéd 100—200 chudym. U kapucind, 
kteri vyhradné Ziji jen od sbirdni almuzny 
po mésté, mohou po opatreni vic nez 200 
reholniki Ziviti jeSté 100—200 chudych. 
Mimo to sta a tisice rodin prijdou o vy- 
zivu, kterou méli z klasteri co remeslnici, 
uradnici, posluhové atd. A Ze ze zruse- 
ného jméni ani chudym ani lidu vibec se 
neprilepSi, to vikaZdy asmé8né jest ujisto- 
vani opdéné. — Nejistota verejna ¢im dal 
vét8i. Nyni jizZ dokonce kradou lidi, ovSem 
jen bohaté a rodiny museji je draze vykou- 
piti. Jedna rodina musila dat vykupného 
vice neZ 18.000 franki. O té svobody 
zdejsi! 

(Literni oznamovatel a j, piisté.) 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské 


Vys. dist. p. Mikulas Tomek, probost me- 
trop. kapitoly, kraloystvi Ceského prvni prelat 
atd., obdrzZel od Jeho c. kr, apost. Veli¢é. k slay- 
nosti knézskych druhotin syych za dlouholeté 
zasluzné pisobent cis. ad Zelezné koruny II. tridy. 

Re V Panu zesnuli:— 

p. Ondiej Sidlo, farat v Sténovicich, 21. brezna 
(nar. v Oujezdé 12. unora 1795, knéz od 
15. srpna 1819); 

p. Ondie} Bobrovszky, c. kr. polni superior v 
Cechach, knéz diec. Batisko-Bystfické vy Uhrach, 
éestny kanovnik, b. kons. rada, majitel zla- 
tého zasluz. kiize, 27. brezna (nar. v Bobrové 
v Uhrach r. 1801, knéz od r. 1823); 

p. Martin Cisav#, pens. farat Klecansky, 29. 
brezna, (nar. v Plzenci 8. listop. 1789, knéz 
od 11. srp. 1816). 

Vyznamenan jest: 

p. Vacl. Rottenborn, kaplan y Klecanech, obdr- 
Zel pravo synodalil. 

Ve spravé duchovni ustanoven! jsou: 

p. Jakub Ludvik, admin,, za farate v Mesné ; 
p. Norbert Vambera, far. Tuchlovicky, za farate 
do Mirosova; j 
p. Vac. Botschan, kaplan za admin. v Treben- 

dorfu ; : 

p- Frant. Pechar, kaplan y Kornouze, za admi- 


nistratora do Tuchloyic. Sn, 
Uprazdnéna mista: 
Trebendorf, fara mésta Chebu, od 24. biezna ; 


Sténovice, fara pat. naboz. matice, od 29. brez.; 
Tuchlovice, fara pat, naboz. matice, od 30. bez. 
V diecési Litométické. 

V Panu zesnuli: a 

p. Ant. Hicke, farat a os. dékan vy Senové, 
27. brezna (nar. 21. fijna 1804, knéz od 
2. zai 1829); 

p. Augustin Newmann, jubil. knéz, arcidékan 
a pens. faray Smrzoysky, 28. brezna (nar, 
15. éervna 1779, knéz od 30. srpna 1803.) 

We spravé duchovni ustanoveni jsou : 

p. Frant. Dvorsky, fara? Ulavicky, za faraie 
v Plzenci (arcid. Prazské) ; 

p. Josef Dobicer, farat vy Kounové, (arcid. Praz- 
ské) za farate v Morech; 

p. Josef Zdobinsky, kaplan vy Turnoyé, obdriel 

pravo synodalil. 
V diecési Budéjovické: 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

. Matéj Petr, kapl., za admin. v Suiici; 

p. Jan Martinec, kapl. Protivinsky, za admin. 

v Mysenci; ; 

Frant, Sital, kapl. Vitéjicky, za admin. v 

Hluboké. 


w=] 


a=! 
° 


De Uprazdnéna mista: 
Susice, dékanstyi, patron. méstské obce, a 


Mysenec,fara, patron, naboz. matice, do 1. kvétna, 


——————aeaeaeaaeaeaeaeaeaeaeaeaeaeaeG5_—030303030a—eE0—0—mm00 0s ooo 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


Vydava se 
5., 15) a 25. 
kazdého mésice. 
Redakce: 

v kniz. arcib. semi- 
nari ¢islo 190—1. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
i. Stybla, 
na sy. - Vaclavském 
namésti, Gis. 7836—II 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


PPL LILI PPPPPLLP PPP PPP PP 


rrr 


ySpravedlnost zvysuje narod, “ft hiich bidné “Gini mkvody.* 


V Praze dne 15. dubna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


Vydavatel a redaktor: knéa FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 11. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 


Kknihkupeu 


na rok: @ 11, SO kr. 
na piles: @ 21. BO kr. 
Po posté: 
Celorocné: B zl. — kr. 
pilrocué: M zl. SSkr. 


Piedplaceni é t vr t- 


Jednotliva isla se 
neprodayaji. 


— OOOO III IIL LL 


(Piisl. XIV, 34.) 


Provodni neb Bild nedéle. 
(Reé sy. Petra. Chrysologa, + 450.) 


Dle uéeni a viry Cirkve svate racil 
se Pan Jezis po svém z mrtvych vstani 
za ¢tyticet dna svym uéenniktim vse- 
lijak ukazovati. V touz pravé dobu 
sméruje Kristus Pan ‘ett svou, Pisem 
svatych pripominanim i svatosti ztizo- 
vanim k tomu cili, aby Lasky Vasi 
nad Jeho utrpenim zarmutek obratil v 
radost, uce mnohymi dutvody, ze z 
‘mrtvych vstal, a chté tomu, by tez v 
srdcich nasich prostitedkem viry povstal. 

»Kdyz pak byl veéer toho dne, 
kteryz jest prvni po soboté, a dvére 
byly zavieny, kdez byli uéennici shro- 
mazdeéni pro strach pred Zidy : prisel 
Jezis a stal v prostfed a fekl jim: 
Pokoj vam.“ (Jan. XX. 19.) — ,, Kdyz 
pak byl veéer. Bylot se pripozdilo 
— ani tak pokrotéilosti vetera, jako 
spise zalostivym smutkem, jenz mysl 
uéennikii jako mrakem povlekl. Dalt 
jum sice Pan jiz diive znameni svého 
z mrtvych ystani, ale sluncem zjeveni 
sveho nebyl jich dosud osvitil. — ,A 
dvére byly zavreny, kdez byli uéennici 
shromazdéni pro strach pied Zidy.“ 
Po spachane nad Kristem od Zidtv 
ohaynosti pirwpadly jsou na Jeho uéen- 
niky strach a hriza, zuzamykaly jich 
obydli i srdce, a nedopoustély ani pa- 
prsku svétla vniknouti do dusi zkor- 
moucenych, takze jim ¢ira noc jiz na- 
stavala. Syétlé jsou noéni temnosti 
naproti tmam smutku, jehoz ani téSe- 


nim ani radénim zjasniti nelze, jakz i 
prorok di: ,Bazen a tieseni piislo na 
mne, a prikryla mne temnost“ (Zalm. 
LIV. 6). — , Piisel Jezis a stal v pro- 
stted (nich).“ O Bozstvi Kristovu, by 
v zaméené télesni lino Panny Marie 
vstoupiti mohlo, kterak Ize pochybovati, 
jestlize totéz Bozstvi Jeho po z mrtvych 
vstani Pané, aé s nasim ¢lovéctvim 
slouéené, zav¥enymi dvefmi vchazi a 
vychazi? Jisté tymz ¢inem Pan proka- 
zuje, ze jest Stvotitelem vSeho svéta, 
vuli svou bez prekazy provodé nad 
vselikym tvorem. Nelze-li zavore pa- 
nenstvi odolati rozkazu Stvoritele, aby 
Panna poéala a porodila; nemohou-li 
zavrené dvére zabraniti, aby vsel a vysel 
Stvoritel: kterak bylby mohl Spasiteli 
Z mrtvy ‘ch vstavajicimu prekazeti Kernen, 
aé veliky a zlobou Zidtiv zapecetény? 

— Ale, jakoz panenstvi a dvéie za- 
virené viru v Bozstvi Kristovo stvrzuji: 
tak i ten odvaleny kamen zjistuje nam 
Kristovo z mrtvych ystani. Nemniz 
vsak nikdo, by odvaleni téhoz kamene 
vyjiti z hrobu zjednalo Panu; odvalen 
byl kamen pro vérne Kristovy, aby za 
noci v hrob Pané vjiti mohli. — ,A 
tek] jim: Poko} vam!“ V srdcich uéen- 
niktiv bouril zapas viry s pochybnosti, 
zoufalosti s doufanlivosti a mdloby s 
zmuzilosti. S takovym ze bojem se 
potkaji, védél napied vsevidouci Pan, 
kteryz byl sam — vzat od nich — 
latku téhoz zapasu v jich duSsich zu- 
stavil. Na uklizeni tedy vseliké  pri- 
tiny této boute jevi se otim jejich 

11 


— 162 — 


Kristus a vraci pokoj srdcim téch, kdoz 
Jej uzieli nejprvé. 

,A to povédév, ukazal jim ruce i 
bok. I zradovali se uéennici, vidouce 
Pana.“ (Jan. XX. 20.) — ,Zradovali 
se uéennici“: Po tmach milejsi byva 
svétlo a po mraénach libéjsi jasna oblo- 
ha: tolikéz vitana jest radost po za- 
losti. ,,Tedy jim opét tekl: Pokoj vam!“ 
(Jan XX. 21.) Co znamena stédrost 
Pana Jezise, kteryz opét udili pokoje 
uéennikim? To nepochybné: aby oni 
ziskavse zprvu kazdy pro sebe utiseni 
mysli, od té chvile taky mezi sebou, 
druh s druhem, pokoj zachovavalli. 
Védélt Pan, zeby se jinak mezi sebou 
pozdéji nesnadnili, ano by se jiny svou 
vérou vychloubal, jiny pak nad svym 
diéevnim u vite kolisanim truchlil. Chtéje 
tedy stlaciti nadutou pychu a uzdraviti 
z vasné chorou mysl, zmaril budouci 
jinak ruznice Kristus rozkazem pokoje. 
Coz se koliv bylo stalo, racil ftiditel 
milostivy s uéennikii na spornou véc 
a jeji okolnosti vselijaké odvesti a tim 
pravé spusobiti, ze jeden druhému pial 
onoho stupné dustojenstvi, na kteryz 
kdo z nich od Pana postaven byl. Petr 
zapira, Jan prcha, Tomas pochybuje, 
vsickni opoustéji Mistra. By jim byl 
Pan pokoje neudélil, bylby Petr, jsa 
mezi vSemi nejprednéjsi, za zadné]siho 
pokladan, a kdosi zadnéjsi na predni 
jeho misto bezpravné popostrkovan. 

,Jako mne poslal Otec, i ja posi- 
lam vas.“ (Jan. XX. 21.) Slova Kri- 
stova: ,Jako mne poslal Otec,“ ne- 
smime si tak vykladati, jakoby snad 
mensi byl Syn Bozi. nezli Otec Jeho. 
Pan Jezis mluvi tuto o své lasce Sy- 
novské k Bohu Otci, Jenz Ho byl po- 
slal jako Otec nejmilejgiho Syna svého, 
a ne jako mocny Pan sluhu Svého. — 
yl ja posilam vas.“ 
pouhé lasky, vsak jesté nepiikazuju 
vam, abyste sli. Pod Serednym jhem 
smrti vécné upéjicimu plemenu lidskému 
na polehéeni ja posilam vas k trpéni 
hladu, okovi, Zalate hnusného i muk 
vselikych: k G¢emuz ovSem laska jen 
radi, ale mocny rokaz nenuti. 


Posilam vas z. 


»To povédév, dechl (na né) a xekl 
jim: Pijméte Ducha svatého; kterymz 
odpustite hiichy, odpoustéjit se jim; a 
kterymz zadriite, zadrzeni jsou.“ (Jan. 
XX. 22—23). Dalf Pan uéennikim 
moc odpoustéti htichy, JenZ svym nad- 
chnutim udélil jim a v jich srdce vlil 
Odpustitele. Touz teé Pané slystez, 
kdoz tvrdite, by Glovék Glovéka roz- 
hieSovati nesmél; také vy, kdoz jednou 
jen dabelskym utokem porazenych da- 
vite, aby jiz nikdy vstati nemohli; vy 
srdce krutého, ktefi chorobné a zra- 
néné duse o lékate i léky okradate a 
hiigniky v zoufalstvi vrhate, upirajice, 
by takovi do ovéince Kristova opet 


‘pusténi byti sméli! V pravdé odpousti 


Petr hiichy, prijima kajici hiisniky s 
radosti velikou a objima tu od Boha 
vsem knézim propujéenou moc odpou- 
Stéti hiichy: ten samy Petr, jenz by 
svého apostolstvi slavu a zivot vécny 
byl ztratil, kdyby, zaprev Krista Pana, 
ku pokani se byl nenavratil. Paki 
cestou pokani Petrovi vratiti se bylo, 
kdoz medle obstati mize bez pokani? 

»Ale Tomas, jeden ze dvanacti, 
kteryz slove Blizenec, nebyl s nimi, 
kdyz prisel Jezis. Tedy rekh jemu 
ostatni uéennici: Vidéli jsme Pana. On 
pak fekl jim: Leé uziim v rukou jeho 
bodeni hrebu, a vpustim prst svuj v 
misto hreba, a ruku svou vlozim v bok 
Jeho, neuvérim.“ (Jan. XX. 24—25.) 
Proé tak pilné Tomas Slepéje viry 
(t. bodeni héebt) vyhledava’? prod s 
takovou srdce vroucnosti umuéeni Pane 
a s takovou zase studenosti Kristovo 
z mrtvych ystani rozbira? pro prite- 
lova pravice katanem sptsobene rany 
opét brazdi? naé ta sluhy ochotného 
ruka kopim pohanského vojina otevieny 
bok tak snazné rozvira? naé tyZ zvé- 
davy sluzebnik tak nesetrné obéerstvuje 
ty rany, jez byli jsou Panu vbili ne- 
pratele zbésili? proé tolik o to usiluje 
uéennik, aby Krista po mukach, Boha 
po trestech (vin nasich), nebeského 
lékaite po ranach zkusil a poznal? — 
Sklesla moc dablova, rozeviena jest 
zalare pekelného brana, rozlomeny jsou 


— 163 — 


okovy mrtvych, vyvraceni jsou hrobové | divodu k opodstatnént tak velikého 


pil smrti Pané, a pti Jeho z mrtvych 
vstani stav smrti docela zménén jest; 
od presvatého hrobu Pané kamen od- 


viry tajemstvi. Bylté prorockym du- 
chem poznal, ze Kristus Pan proto 
jen rany ty ponechal na téle svém, 


valen, prostéradla rozvinuta; z mrtvych | aby Jeho z mrtvych vstani dosvédéo- 


vstavajicimu Kristu na oslavu smrt 


valy; touz mérou Tomasovu ve vite 


prehla, Zivot se vratil, télo — nikdy | vahavost raddji proroctvim nazyvati Ize. 
jiz padouci — vstalo z hrobu: ty pak | Zat¢ nyni tak snazné Tomas prosi, tymiz 


Tomasi sam jediny, jakozto ptilis opa- 
trny zkoumatel, v samych toliko ranach 
Kristovych platného viry doli¢ent hle- 
das’? Coz kdyby i tyto rany, rovnéz 
tak jako ostatni, byly zmizely, do ja- 
keho- nebezpecenstvi byla by uvrhla 
viru tvou podivna zvédavost tva?! VSe- 


byl Jezis uéennikii svych jiz dtive omi- 
lostmil: ,Piisel Jezis a stal v prostied 
a tekl jim: Pokoj vam! A to povédév 
ukazal jim ruce i bok.“ (Jan. XX. 
19—20.) Kristus, piised zavienymi 
dvermi, tak ze Jej uéennici zdéseni za 


ducha meéli, nemohl jich pochybujicich 


\ 


vstani Pané v pochybnost brati ne- 
mohla; on tudiz nejenom srdce svého 
nejistotu, ale i ktereho koliv jincho élo- 
véka pochyboyani lédil. Jsa na to Bo- 
hem ziizen, zvéstovati z mrtvych vstani 
Pané pohanskym narodim: domahal 
se horlivy Tomas toho nejslavnéjsiho 


hf 
Ui Zag 


SESS 


S S SS 
SSSSSSSSESSSSSe 


SSS 


o totoznosti své osoby jinaé presyed- 
citi, leé jizvami ran na umuéenéem téle 
svém. Prised pak (podruhé) ,di To- 
masovi: Vloz prst svij sem a viz 
ruce mé a yztahni ruku svou a vpust 
v bok mj, a nebudiz nevéiici, ale 
vérici.“ (Jan XX. 27.) Pan tak mluvil 
k tobé, Tomasi, aby z Jeho ran tebou 
podruhé otevrenych vyprystila se vira 
do veskerého svéta, jako se z nich na 
kiizi voda k obmyti dusi a krev na 
vykoupeni vsech byla vylila. — ,Od- 
povédél Tomas a iekl: Pan muj, a 
Bah mij!“ (Jan. XX. 28.) Necht 
prijdou sem a slysi to ‘kaciti, a dle 
zi 1 


tee 


slov Pané af nejsou nevérici, ale vérici! | 
Ejhle, rany Pané to zjevné a vibec 
oznamuji, co hlasem velikym Tomas 
vyznava, ze Kristus jest Glovékem i 
Bohem. Opravdu jest On Buh, jenz 
umfev Zije a umucéen z mrtvych vstava ; 
Ont po krusném dile vykupitelskem ziv 
jest a kraluje Buh po vsecky véky 


véekav. Amen. ear a 


Hod Boat velikonocni. 


Minuli jiz dnové boli, utrpeni, 

Umlkly vse Zaly v svatém chyvalopéni. 

Smrt jest prekonana — dabel premozeny — 
Zivot dan jest lidstvu, milost ku spaseni, 


Prepodiyné, velké promény to svaté! 

Kitz, prv jesté skropen proudem krve svaté — 
Vénce ted jej kryji — nevadnouci rize 

Nad myrrhu lahodné krasli Krista loze! 


Koruna trnova, z hloZi jen sprostého, 

Trest jsouc hiichtiv nasich, zlocinu tézkého — 
Koruna ta zari v rajském syétle jasném 

Nad demanty ¢ist8i v slavé, lesku krasném, 


Tmavy hrob ve skale straSnou svou tichosti 
Ztraci hrizu vSsecku, naplnén skvélosti, — 
Nenit kletby vice, nenif smrti osten, 
Palmou véénou jestit zivot lidsky zdoben. 


Péti ran smrtelnych — od hiebi, od kopi, 

V nichZ se muka hrozna, boli mnofstvi topi — 
Proménéno nyni ve slunce Zivouct: 

Hiichiv mlhy fidnou zai jejich skvouci! 


Syn ¢lovéka — ztupen, viechen zhanobeny, 
Beranek jak tichy k smrti ptivedeny, 

Za horsiho drZan mezi lotry ySemi, — 
Vstalé jest oslaveny, kral na& svéti, zemi, 


Minuli jiz dnové, chvile utrpeni, 
Truchlost utonula v syatém chvalopéni! 
Chvalu péje nebe, péje Kalvaria, 

I vse svéti tvorstvo slayné Alleluja! 


Plesej, duSe! plesej Spasiteli syému, 

Za své vykoupeni vzdavej diky Jemu: 
Jezis, pastyt dobry, z pekel stras’nych syara 
Ovecéku svou zprostil, zachranil od zmaru,. 


Plesej duse, plesej! Roucho nevinnosti 
Podaya ti ruka Pané ku slaynosti; 

Nad labut jest bilé, nad perly jemndjii, 
Krvi syou je zdistil Smirce nejsyétéjai! 


Plesej, duSe, plesej! Raje tyé ztracené 
Vykoupil jiz Kristus — jsou ti nayracené! 


Vymazal vse viny — sejmul-hiichy tyoje; 
By hnév Soudciy krotil, podal srdce svoje! 


Plesej, due, plesej! Tvoje svata prava 
Hospodin Bah véény nazpét tobé dava; 
Prayékou On smlouyu znova ustanoyvil, 
Znamenal syou kryi — kiiZem ji potyrdil! 


Za to chvatej, duchu, dik Mu, chyalu yvzdati; 
Pro tebe Syn Bodi racil z mrtvych vstati: — 
Rukojemstyi dal ti neomylné vérna, 
Ze i tobé zazni slayné Alleluja! 

A. Kozlerova. 


Bohosluzebny Zpév. 


(Dokonéeni*). 
Uzivani hudebnich nastrojiv pri sluzbach 
Bozich. 


Co se tyée figuralni Gi instrumentalni 
hudby pri sluzbéch Bozich, podotknouti 
slusi, Ze nékteri utitelové cirkevni uZivani 
hudebnich ndstrojiv pri sluzbach BoZich 
naprosto zavrhuji, a na dikaz této pravdy 
déjepisné uvadim jen vyrok dvou mudZtiv. 
Tak piSe opat jeden (Aelredus, spec. cha- 
rit. IL. c. 23): ,Odkud medle, kdyZ jiz 
typy a obrazy ddvno piestaly, v kostele 
tolik varhan, tolik cimbali? K Gemu, pro- 
bah, straSny onen vresk, kteryZ vice ra- 
chot hromu ne% lahodu hlasu (a zpévu) 
vyrazi? K emu ono hlasu duseni a la- 
mani? Ten zpiva nahoru, onen dol, a jiny 
noty v polovici déli. A Tomas Aquinsky 
zrejmé dokladd: ,Hudebni nastrojové slouzi 
vice k obveseleni neZ k vnitinimu zboz- 
nému rozniceni mysli a duSe. V starém 
zakoné udZivalo se ndstrojiiv hudebnich, 
ponévadz lid byl vice tvrdého srdce a 
smyslny a pak byly nastroje tyto vice 
jaksi predobrazeni (ukazujici k novému 
ens Sv. Tom. Aqu. Summ. th. II. 
2. q. Jini dovoluji zpév kostelni provazeti 
varhanami. Zejmena doklada uéeny Bellar- 
min: , Varhany maji ponechati se a podréeti 
v kostelich k vali slabSim“, to jest k vali 
tém, kdoZ%by se odstranénim varhan pohor- 
sili, A kardindl Bona di: ,Harmonicky 
zvuk varhan obveseluje truchlivou mysl lidi 
a pripomina radosti nebeského mésta, pro- 
buzuje a povzbuzuje vlazZnych, obéerstvuje 
horlivych, napomind spravedlivé k ldsce, 
payaPura: hri8vikti ku kajicnosti.“ A Bel- 
armin i Bendikt XIV. 1. c. p. 14: — ,,Jiné 
nastroje nemaji se tak snadno pfipustit pfi 
bohosluzbé.“ Na prvnim snému krajinském 
v Milané ustanovili biskupové a otcové 
takto: ,Organo tantum in Ecclesia locus 
sit; tibiae, cornua at reliqua musica instru- 


*) Pristé podime jiny hlas o zpévu v chramé. 


=a HAD 


-‘menta excludantur, t. j. varhany méjtez 


misto v kostele; fletny, rohy a jiné hudebni 
nastroje budteZ vylouceny.“ A Benedikt 
XIV. doklad& (Const. 2 , Annus“ 17. tn. 
1. 1749): ,Hudebni nastrojové usivejtez se 
jediné k sestlent zpévu, aby tou mérou 
smysl slov hloubéji v srdce poslouchajicich 
vniknul a vérici k milovani Boha a nebe- 
skych véci se roznitili. Uzivani ale na- 
strojiv takové, jimz. hlas zpivajicich a 
zvuk slov se uduSuje, jest bez téelu i 
ovoce a zapovidad se.“ A kardinal Bona di: 
»JiZ staki pozorovali, ze hudba ¢im dale 
k horSimu se kloni a s hudbou i mravy. 
ProtoZ odporuéuji vsickni o hudbé piici 
‘starou hudbu. Ale jak Zalostny jest stav 
hudby kostelni za naSich dnfiv! Za na¥8ich 
dntiv pohrda se vazZnym a pevnym zpévem 
a obliby dochazeji melodie skoéné a roz- 
mazané. Jak nepodobny jest na& zpév ko- 
stelni Gregorianskému !“ 

Tot jsou hlaynia podstatna natizeni — 
narizent positivnt, cirkevni o zpévu boho- 
sluzebném a hudbé ndstrojové, z nichz, pre- 
hledneme-li je jeSté v kratkosti, vazime 
nasledujici nauéeni: Cirkev libovala sobé 
vady v jednoduchém, vazném a sluzbam 


Bozim priméreném zpévu a prdla sobé, 


aby vsecky skladby duchem naboZenskym 
proniknuty na zpévu Gregorianském se 
zaklidaly. Ona zamitala vSe, co% zavanélo 
duchem svétskym a nafizovala, aby se to 
odstratiovalo z chramtv, aby tedy nebylo 
v zpévu nic theatralniho a vymiténo bylo 
ysecko proplétani a michani slov a_ vét. 
Cirkey nejradéji vidéla a vidi vazny, du- 
chem ndboZenskym proniknuty zpév pro- 
vazeny — varhanami a zamitajic na prosto 
vriskavé nastroje jako bubny, rohy, trouby 
atd., dolehala na to, aby uZivalo se nastro- 
jav k sesileni zpévu tak, aby pri tom roz- 
uméti bylo smyslu slovy, a vresk a tiesk 
nastrojiv aby nikdy neudusoval zpévu a 
hlasu lidského. 

' A v tom zajisté musi Cirkvi a jejim 
zasadam, nahledim a narizenim prisvedC¢iti 
kazdy rozumny Clovék majici na zieteli 
uéel sluzeb Bozich a zpévu_ kostelniho. 
Uvedu zde na doklad, ze Cirkev katolicka 
pravé jednala, narizujic, aby se zpév ko- 
stelni provazel jen libeznymi a velebnymi 
zvuky varhan, hlas a slovo jednoho né- 
meckého skladatele hudebniho, jehozZ slovo 
mnoho vazi a jeho% hlasu by sobé méli 
povsimnouti vSickni fiditelové kiri pri 
katolickych chrdmech, z nichZ mnozi ani 
v posté a adventé dle rozkazu cirkevniho 
snému provincie éeské nechti a nemohou 
oprati odpodinuti bubnim, troubém a po- 
Tabajra nadstrojim a nechti pochopiti, Ze 
velebny zpév cirkeyni, provyazeny a podpo- 


rovany hlasem varhan mocnéji hybd srdcem 
lidskym a roznécuje poboZnost a vroucnost 
modlitby neZ ledajakas skladba provedend 
skrovnymi silami. Pravif Richard Wagner, 
némecky skladatel hudebni, takto: ,,Pale- 
strinova dila a jeho skoly jakoz% i stoleti 
jemu nejbliz8iho zahrnuji kvét a vreh do- 
konalosti katolické hudby kostelni, ale 
jsou sklddana jediné k piedndsent hlasem 
lidskym. Pruni krok k upadku pravé kato- 
lické hudby kostelni bylo zavedeni orchestral- 
nich nastrojiv; jimi jakoz i volnéjSim a 
vzdy samostatnéjsim udzivdnim ndstrojtiv 
téchto vnucuji se skladbém nébozenskym 
smyslné ozdtbky, kteréZ na Skodu a ujmu 
jsou zpévu. Hlas lidsky, jimz slovo se vy- 
jadruje, a ne instrumentalni ozdibky anebo 
docela trivialni skripani a hudlovdni, oby- 
éejné v nejvétsim pottu skladeb naSich 
dniv, — must miti prednost v kostele, a 
ma-li hudba kostelni k pivodni Gistoté a 
ryzosti se navratiti, musi zpéyv ji nahraditi. 
K provozent zpévu jediné a vyhradné po- 
trebnému vymyslil dumysl kiestansky du- 
stojny nastroj, kteryz v kazdém kostele misto 
sobé vykdzané mad a bez odporu naleza — 
jsou to varhany, kteréZ maji veliké mnoz- 
stvi a rozmanitost tontiv a pri tom jizZ svou 
povahou vselikému virtuosnimu umélist- 
katstvi v predndSeni meze a hranice kla- 
dou a odporuji a pozornost na sebe ne- 
poutajic zevnitrni roztrzitost neptsobi.“ Tolik 
Richard Wagner ve spisu svém, nade- 
psaném: ,Navrh o zrizeni ndrodniho diva- 
dla v kralovstvi Saském,“ v_ kterémzZto 
spisu mluvi o katolické hudbé kostelni 
v Drazdanech a vyslovuje se proti instru- 
mentalni hudbé pri katolickych sluzbach 
Bozich v dvornim kostele Drazdanském. 
Kdyz étu tato slova Richarda Wagnera 
(a ja je Getl opét a opét a pral si, abych 
je mohl poseptati viem fiditelim kira 
v nasi milé vlasti do uSi, aé mnohy nema 
toho potrebi, ponévadZ je éetl v Gasopise 
»Caecilia“), tuf se mi zda, jakoby mluvil 
umélee tento z celé duse Benedikta XIV. 
a Bellarmina a Bony a snému Milanského, 
jakoby chtél byti tlumotnikem _ nafrizeni 
cirkevnich a chtél je vitipiti do srdce vSem, 
kdoz obstardvaji zpév a ktry piri katolic- 
kych chraémech — aby oni nechajice trub, 
bubné, rohi, klarineti, pozount, bombar- 
dont, bas a podobnych nastroji a polozice 
na stranu vSecky skladby umélecké hledéli 
si zyelebeni zpévu vdzného, ndbozenskym 
duchem proniknutého, peagen vSeho svét- 
ského rdézu, aby hledéli si zpévu provaze- 
ného — varhanami, timto jedinym chramu 
Pané a sluzeb BoZich distojnym nastrojem. 
Tot ale, tekne mnohy ¢tendr, zurivy 
neptitel hudby instrumentalni a zpévu 


— 166 — 


figuralniho, kdo tento ¢lanek skladal. Mily 
Blahovéste, pro Bah, neprozrazuj mne, kdo 
jsem, ani éernym na bilém, ani ustné ni- 
komu, ani jediné Zivé dusi, zyvlasté ne 
mnohym fiditelim kéri v naSich chramech, 
kteriz a% posavdde proti zdkazu synody 
provincialni Pra%ské oblasuji, kterou kde 
skladbu, zda% od Mozarta ¢i Haydna anebo 
Brixiho a Tomdska provozovati budou, jaké 
budou vlozky pfi farddadle a Offertorium 
a kdo bude miti solo a tak vyktikuji do 
svéta, co sami a jejich pomocnici umi, a 
zyou milovniky ,,musicae sacrae“ do sva- 
tyii katolickych. Neprozrazuj mne zylasté 
venkovskym p. fiditelfiim, kteriz az podnes 
mysli, ze bez figuralky by nebylo mie 
svaté, aé pracné musi Gasto shanéti po- 
mocniky pracujici na poli musicae sacrae 
dopoledne a odpoledne na poli musiky ne- 
svaté se potici, neprozrazuj mne, sice by 
¥ekli, Ze jsem bud zaryty nepfitel vsi hudby 
instrumentalni a zpévu figuralniho, Ze ni- 
Semu nerozumim a nevim, co umélecké 
dilo a jaké zdsluha to, radné jeho prove- 
deni, ano mo%nd Ze by mi rekl mnohy, Ze 
jsem nedouk na poli hudby. Inu ovsem 
Mozart nejsem ani Haydn, tim méné Pale- 
strina. Rekni jim, Ze jsem chodil co 
chlapec navstévujici Skolu na vesnici na 
naké ty pohtby s kantorem, Ze jsem za- 
zpival tak trochu ty pasije a pak v semi- 
ndii priuéoval se s ostatnimi u p. Skroupa 
zpévu cist’ cirkevnimu, Ze ale jsem — — 
knéz, kteryZ m4 oéi k vidéni, jimiZ s bo- 
lestnym srdcem na to hledi, co se déje 
v kostele pti sluZbach BoZich figuralkou 
oslavenych, pri nichZ mnozi nemajice ani 
razZence ani modlitebni knizky, ponévadz 
si ji nemohou koupiti aneb neumi v_ ni 
éisti, lelkuji a zevluji, sem tam po sobé, 
jedno pohlavi na druhé pohlizeji, se sméji 
a éas rozpravkou, ano snad smichem ukra- 
cuji. Rekni p. fiditelfim, Ze jsem — knéz, 
kteryZ ma uSi k slySeni a kteryZ aé jen 
tak trochu privonél k hudbé a zpévu, do- 
stava krete, kdy% prirozenym jakymsi da- 
rem citi, kterak musica sacra na ktru 
a2vlasté venkovském plove, Ze je mu uzko, 
kdyz slySi pokazené trilky anebo kdyz ne- 
mtize ten onen na horu a doli, Ze ale jeho 
srdce byvé mocné pohnuto a% k slzam a 
rozehfato, kdy% z pohnutych, zboznosti roz- 
nicenych srdei vériciho lidu vine se a za- 
gniva: ,Tisickrat pozdravujem tebe,“ ,,Jiz 
jsem dost pracoval,* ,,Horo, horo Olivetska‘, 
yJiz Jezise vede,“ ,,Pozdvihni se _duse 
z prachu,“ ,Z nebe posel vychazi*. Rekni 
jim, neZ ja jim to freknu sdm, Ze jsem 
knéz, ktery% nevidél a nepozoroval takové 
roztrzitosti a neuctivosti, alebrz vice pobo%- 
nosti pri sluZbach BoZich, kdyz lid zpiva 


znémou jemu a péknou pisem kostelni, neZ 
kdy% odsouzen jest, pri ledajakés figuralni 
hudbé a zpévu, jemuZ nerozumi, pri ném% 
nic neciti, celou hodinu v chramu Péné 
pobyti. Ano jat nejsem 0 nic vétk{ nepritel 
hudby instrumentalni a zpévu figuralniho 
neZ Benedikt XIV., Bollarhiin a Bona 
anebo Richard Wagner, ktery% doklada, 
ze zpév provazeny varhanami jest dastojny 
chramu Pdné, ale nejen dastojny, alebrz i 
srdce_k pobognosti roznécuje a rozpaluje. 

Kdo vi a za, v jak bidném stavu 
nalezaji se ¢asto hudebni ndstroje pti figu- 
ralnich mich uZivané, zvla8t® tu a tam 
na venkové pri kostelich chudych, nemo- 
houcich sobé pofiditi ndstrojfiy lepSich ; 
kdo zna nesnaze, s Jakymi je fiditeli karu 
zapasiti, cheeli provésti dost lehounkou 
skladbu a sehnati ty délniky, na poli mu- 
ziky svaté dopoledne a odpoledne na poli 
muziky nesvaté v potu tvdii pracujici; kdo 
vi, jak mnohy tenorista, basista, houslista 
klarinetista se domyésli, Ze nevim jakou 
milost prokazuje fiditeli kfru a davd se 
prositi snazné k spoluuéinkovdni a k oslavo- 
vani sluzeb Bozich: ten se podivi tomu, Ze 
takovy tiditel kiru nep¥ixel ddvno na tu 
myslenku, ze figuralky zylast bidné pro- 
vedené neni zapotrebi v nedéli ba ani ve 
svatek, a ze zasluha jeho vét8i bude pred 
Bohem Pei Cirkvi, zazpiva-li pri ¥ad- 
ném pravi elném privodu yarhan péknou, 
dojimavou, srdcem i mysli hybajici a du&i 
k rajskym konéindm und¥ejici piseti Seskou 
jichz, chvala Bohu a slava z toho predktim 
zboznym, tolik jsme zdédili po nich, jak 
dokazuji naSe kanciondly a zyla8té naS 
Svatojansky kancional, kteryZ jet pravy 
poklad a nevyvazitelny pramen pisni a 
chvalozpévi_ velebnych. 

_ Pii provozovani téchto pisni a chvalo- 
zpévii_ obsazenych v kancionélu Svatojan- 
ském pri sluzbach Bozich moz%no dokdzati 
a ukazati neméné ne% pri uméleckych 
skladbach, p¥i tak zvanych figuralkdch, 
zrucnost, umeni, krasochuf, jak to vyloZil 
pisatel Slovak zpévackym_ spolkém ,“ 
v ,Blahov.“ 1864, tak %e mo%nd volati a 
rici p. riditelim kirfi a utitelim ndrod- 
nim: ,Hic Rhodus, hic salta“, t. j. zde 
ukaz, kdo jsi mistrem! rrr. 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 
(Pokragovani. ) 
XI. 


Marie a% do posledniho okamé%eni vy- 
trvala u matky. Vychovatelka Pavlina a 
stara Alzbéta slouzily ji s ni a véemozné 


— 167 — 


pohodli ji pripravovaly. MuzZ se o ni ne- 
staral, dokud nevédél, Ze Zivotu jejimu 
hrozi nebezpetenstvi. Ale jak mile mu 
rekli, Ze se asi nevystiiné, hned prikel, aby 
ji pomohl délati — testament. 

~  Komu odkaZe své prdvo na Pavinec? 

Komu jinému neZ Adolfovi, jenZ ma 
byti a bude jeho ndstupcem. 

Ano, bude jim. V&Sak jemu Pavinec 
také patti. Kdyby mu odevzdala syou po- 
lovitku, mél by cely. Adolf mize déditi 
ie ném. Je to jedno. Ma je&té Gasu dost. 

yni by i on prisel pod poruéenstvi a statek 
maje dva pany by pod tim trpél. 

Vedraloya nevédéla, co ma utiniti, aby 
to bylo dobré, a kdyZ se rozmySlela, muz 
‘ieralonéali vytykal, vadil se, nedal pokoje, 
sotva odesel, }iz se zase vratil a doléhal 
na ni, dokud nesyolila. 

Kdo obdrZi penize, co ma po roditich? 

Penize ma, ano, ale malo ji prospivaly. 
Doktor Stika posilal troky, Vedral si je 
bral sim a maniZelka, jenZ podepisovala 
kvitance, nesméla z nich nic podrZeti, aby 
muzZe nerozhnévala. 

Je na rozpacich, komu ma zanechati 
své jistiny a podotkla, Ze snad bude nejlépe, 
kdyZ je rozdéli mezi syna a dceru. 

it zase zapominas na muze,“ pravil 
Vedral. 

yledy ti také dil vykazu,“ tekla man- 
zelka a dosadila: ,,A stryci Sklenkovi také.“ 

To ho popudilo. Prot ma zase dédit 
Sklenka? Dostal jiz dost a nezaslouZil ni- 
éehoz Nic mu nesmi dat. On to zaka- 
guje. Proklinal by ji, zlobil by se, neod- 
pustil by ji. 

»Ale Payliné néco musim pojistit,“ ne- 
sméle prohodila nemocna. 

»Pavliné? Proé? K éemu? Slouzi za 
mzdu, dostdvd ji, je cizi, pamatuj radéji 
na své,“ 

»Otec a matka ji slibili zaopatteni,“ 
odporovala mu. 

Ja ji zaopatrim sam,“ volal. ,,Bude 
to milost. Pak by se odvolavala na_po- 
vinnost. Takovych lidi nesmime kazit.“ 

yAni na Alzbétu ni¢im nesmim zpo- 
menout?“ ptala se Vedraloya. 

»Ma vic, neZ ji patiilo,“ odpovédél ji 
muz. 
»Chovala mne na rukou, vérné vydr- 
Zela u roditi.“ 

»Za to byla placena.“ 

»Jsou tu také domadci, jenZ zajisté 
éekaji na malé odkazy.“ 

»Rozdam mezi né tvé staré baty.“ 

»Néco ke kostelu a na mie svaté a 
¥edevSim na chudé musim pfedce od- 
dzat.“ 

»ly bys odkazovala, aZ by nic ne- 


zbylo. Ke kostelu a na me a na chudé 
rozhazela dost jiz tvé matka. Ty jsi také 
neSetiila. Nyni prej nam, jsi-li moudrd.“ 

Vedralova jizZ smrt mnéla pred o¢ima 
a muzZ pospichal, aby mu neumfyela nezZ 
uéini priznivou pro né) porddnost. Mrzelo 
ji mysliti na ¢asné véci a rdda by jiz jen 
s vétnosti se byla obirala. Jiz ji také 
ubyvalo paméti a sily a vidouc, Ze muzZ 
neustoupi, dokud mu nevyplni vile, pro- 
hlasila, Ze hotové své jméni ponechdva 
détem a jemu. 

_ yDétem? Proé détem? Coz% neni Marie 
dost bohata? Coz% nejsou jeji celé Lusté- 
nice? Co% neobdrzi Adolf Pavinec? Coz 
nemohu ja rozdéliti mezi né, co mi od- 
kaze’ 2 

Tak ji premlouval, nutil, trapil a kdyz 
porad méla pochybnosti, Sel, dal napsati 
jeji zavét, Pavinec i penize si vyminil a 
hotovou listinu ji predlozil k podpisu. 

Vahala, on div moci ji nevedl ruky a 
neodesel, a%Z jmeno jeji dole stélo na papire. 
Pak zavolal svédky, musila pred nimi vy- 
znati, Ze je to skuteéné jeji vile a oni se 
podepsali. 

Odlehvilo se ji, kdyz to bylo odbyto, 
atékoliv sama se sebou ani s muzem nebyla 
spokojena, ale zbavila se ho a nyni Bohu 
mohla obétovati dusi. 

Marie se s ni modlila, velebny pan ji 
udélil svaté svatosti, Pavlina a Alzbéta 
neopustily ji, dokud neskonala. | 

Muz se k ni jiz nehlasil maje, co chtél, 
a syn 8 velkym odporem a 8s prayou ne- 
chuti si prisel pro jeji pozehndni. Ani 
pohieb slugny ji nevystrojil lakomec, ale 
pratelé jeji a pratelé neboztikt rodiét, jsouce 
vdééni za mnoha dobrodini, dostavili se v 
hojném poétu a ulozili ji nabozné do ro- 
dinné hrobky zrovna k matce. 

Hned po pohtbu, ba snad jesté pred 
pohtbem, vymyslil si Vedral, jak by mohl 
z penéz, co na Marii dostaval, jeSté vice 
usporiti. Marie ma vychovatelku, té musi 
platit, arcit mii neZ dive, Ze ji strhl; 
vsak predce mu pjyijde dost draze, dava 
ji mimo plat i stravu, svétlo, teplo, pradlo 
a nema z toho — sdm nic. Marie bez ni 
jiz také obstoji, vyrostla, a nebude 
se vétné udit. Je éas, aby Pavlinu dal z 
domu. Cim déle u nich pobude, tim vétsi 
bude délat pozadavky. Nebozka manZelka 
chtéla, aby ji zaopatrili, Marie zada to 
samé, v Lu&ténicich pry ji délali tuto na- 
déji. Usadila by se jim pékné v Pavinci, 
dy bY on tomu nepredesel. Marie si ji 
zajisté vezme k sobé, A age ji ditive 
pryé. Musi to uéiniti hned, aby na ni za- 
pomnéla, ne% prijde k zletilosti. 

I ohldsil Payliné, Z ma od nich vy- 


— 168 — 


stoupit a vykdzal ji tak kratkou Ilhitu, 
kdy se to stdéti musi, Ze si nemohla opa- 
triti jiné sluzby. - 

Marie se ji opét zastavala, ale nadarmo, 
otec hrozil, nepijde-li dobrovolné, Ze ji i 
véci jeji nalozi na viz a domtt odveze. 

Uboha domovu jiz neméla jsouc sirotek 
a musila se uteci do dilny k panu Sklen- 
kovi. Stéhovala se na kvap, jakoby néco 
byla provinila, ale lidé zajice Pavineckého 
vydriducha, jak Vedralovi prezdivali, ne- 
odsuzovali ji nybrZ jeho. 

Zlobil se, Ze je tuze na blizku a zka- 
zoval stryci, aby si nemyslil, Ze ji zase 
prime a nedoufal, Z mu na ni bude 
platit. 

Marie se ji zavazala soukromé, Ze ji 
vynahradi leta, co bude jinde neZ u ni a 
Ze ji hned povola do LuSténic, az se tam 
stane pani. s 

Strye véc ozndmil advokatovi Stikovi, 
ale tento Pavliné nedopomohl k pravu, Ze 
se nezakladalo na psanéa potvrzené smlouyé. 
Musila si hledat jiné misto, na&la je a bez 
prestani si odtud dopisovala s Marii, potvr- 
zujic ji ve v8em dobrém. Jiz byla pristarla, 
od mladosti zanaSela se vychovavanim pan- 
skych deerek a nyni musila zaciti z nova. 
Zkusila dost ve svém Zivoté, snésela nevdék, 
zapirala se a ustupovala. Posledni pdd ji 
nejvic pokoril a zarmoutil a Vedral byl 
jeho pri¢inou. 

Ja ji zaopatrim sdm,“ pripovédél umi- 
rajici manZelce a sotva ji pochovali, jiz 
zrusil slovo a o niéem nevédél. Zisk mu 
Sel nadevSecko a nyni mu hodné musila 
vynadseti dcera, dokud ji mél u sebe. Ti- 
sice, co na ni bral, Sly do jeho kapsy a 
kdyZ se vyskytla néktera zvlastni potteba, 
zadal mimoradny prispévek a potrebé predce 
nevyhovél. 

Marie se v Lusténicich také uéila hrati 
na klavir, pouzil toho a chtél pro ni miti 
nové fortepiano. OvSem se povolilo, vSak 
nekoupilo, otec penize na né si nechal a 
deera obdrzela stary néstroj po nebozce 
matce. , 

Doktor Stika namital, Ze se Marie doma 
zanedbava a tlaéil na to, aby se ji vzala 
spoletnice, jenZ by ji dale cviéila. 

Vedral odporoval vymlouvaje se, Ze 
Marie jiZ umi dost a mimo to pry je jiz v 
letech, kde prestavd vychovavani zenskych. 

»ledy dobre,“ pravil Stika, ,kdyzZ je 
vychovani jeji ukonéeno, nemusi se na né 
prispivat.“ 

Toho se Vedral lekl a navrhl, aby 
domaci uéitelové, krestan a Zid, ji vycho- 
vavali jako bratra, 

To doktorovi nestatilo, hrozil vrchnim 
porutnickym uradem a Vedeal, nez by zase 


byl najal vychovatelku, dal dceru radéji 
do divéiho ustavu. hae si, Ze mu to 
prijde levnéji, aékoliv bude musit vic vy- 
nakladati na Saty, jichz dceri doma skoro 
zidnych nejednal. Slibil sice mezi slu- 
Zebnictvo rozdati Saty nebozZéiny, ale ne- 
rozdal nic a Marie musila nositi, co po 
matce zbylo. Bylo toho arcif malo, vSak 
nutila ji nouze spokojiti se se v8sim, co- 
dostala. Klenoty a drahé véci po manZelce 
nechal si mu% s4m a mnoho zlata a stribra 
jiz bylo proddno a ztrZené penize pripojil 
Vedral ku svym. — (Pokraéovani.) 


Strasti_ pozemské, 


Vse ve hrob kdybych pochoval, 
jen divéru kdyz v Boha mam: 
prec blazen budu, utésen, 
bychté opustén Zil vy syété sam. 


Az zavlazi bol oko mé 

a strasti prijdou znameni, 
tut sobé blazen pomyslim, 

Ze to vie k mému_ spaseni. 


Tys pro nas, Pane, trpél diiv 
pretizny pro nas nesa kiiz; . 
nam kyizek jsi jen ponechal 
a ten by mél mit pro nas tiz? 
F. L-a. 


Dopisy. 


Z PYribrami, 7. dubna 1865. 
(Poéatek sy. misie.) 

Dne 6. dubna t. r. v 6 hodin u veéer 
uvitala Skolni mlddez a veliky zastup lid- 
stva ctih. pp. misiondte z fradu Redem- 
toristti. Kdyz bylo Getné duchovenstvo do 
kostela preplnéného veglu a Velebnou Své- 
tost vystavilo, zazpivano: , Veni Sancte.“ 
Po té prones] mistni duchovni spravce né- 
kolik slov k uvitdni misionaré a odeyzda- 
vaje jim kriz svaty v péci a spravu jejich 
Pyibramskou osadu jim poruéil. Po skon- 
éenych obkadech u oltdre vstoupil vaibec 
oblibeny vel. p, Ant. Mastalit na kazatelnu 
a naznativ prospéch dobre vedené misie- 
vyvratil péknym zptsobem obyéejné né- 
mitky, kteréZ% se proti misiim Ginivaji. Ku 
konci reti své, kterdzZ posluchaca patrné do- 
jala, ozndmil predbézné poradek poboznosti, 
jJaké se v béhu misie konati budou. Mimo jiné 
poboznosti bude kaZdy den troje kazani, 
jedno némecké a dvé éeskd. Rano pokazdé 
v 8 hodin a veéer v 6 hodin bude Geské 
a odpoledne ve 2 hodiny némecké kazani. 
Dne 8. dubna rano v 9 hodin bude pri- 

rava Skolnich ditek k zprdvé Bozi; dne 
- dubna budou miti svatou zpovéd a 10. 


— 169 — 


rdno slavné prijimani. Jiz tomu ztplna sto 
let, co v Pribrami Zidné svaté misie ne- 
bylo a tedy snadno pomysliti, s jakou dych- 
tivosti v8ecko bére uéastenstvi.  P. O. 


Z Ceslic, dne 8. dubna. 
| (Zpravy o novyém chramu Pané.) 

Doba jarni se priblizila, k nizto Utedni 
odeyzdani naSeho nové vystavencho a jiz 
‘el be het chramu Pdné odloZeno bylo. 

askytuje se tu pfileZitost, abych slovu 
‘svému (viz Blah. é. 32. r. 1864) dostdl, a 
0 vnitini upravé toho stdanku BoZiho pro- 
mluvil. Nezli vstoupime od jizni strany 
do ného, spattime zed, ohraZujici byvaly 
hirbitov kolem chramu, bud opravenou nebo 
nové vystavenou. Pii bourani starych zdi 
chramovych byli nékteri osadnici toho né- 
hledu, aby zed hrbitovni se zrusila, ¢im by 
PF pear prostory okolo chramu i lepSiho 
pohledu nai se ziskalo, Vs8ak tento ndvrh 
nebyl podporovan, jelikoZ se kaZdy snazi, 
aby dim ohradil, a takto jej snadnéji pred 
neistotou a porusenim obmitky ochranil. 
Takové ohrady jest také pri chramu Pané 
zapotrebi, zvlasté jest-li kolem ného ane- 
bo byl-li hitbitov, aby bujara mlddez tu 
své sprymy neprovadéla, a dobytek ku 
chramu nepfrichazel, o néj se neotiral a 
natéru ne&kodil. Ohrazeny chram Pané, 
kde to mize byti, budi v nds vétsi uctivost, 
a eens nam, Ze toto misto svaté jest. — 
stupme jiZ sincem do chramu, jest to 
prostranna budova, nyni pottu nasich osad- 
nika primérend. Pro vysku lodi nepozoruje 
hned zrak nd, Ze neni klenuta, aZ se od 
hlavniho oltaére, slusné Bee po 
celé prostofe rozhlidne. Kraéejice radami 
péknych stolic na dubovo natrenych, pri- 
jdeme v itech kostela, a hledice v pravo, 
vidime kapli v gothickém slohu, kteraz 
jest jediny poztistatek byvalého chramu a 
jeho presbytate. Velmi prihodna bude pro 
Bozi hrob. V kapli této jest jednoduchy 
oltark s tabernakulum, nad nimz visi obraz 
Rodiéky Bozi. Povisimnéme si ho blize, 
ano pravé sluneéni svétlo paprsky své nam 
yrha. Bl. Panna Maria stoji na zemékouli, 
kolem nizZ had se vine, a jaksi tzkostlivé 
hlayu syou a oi obraci k panné, o kteréz 
psdno: Ze potre hlavu jeho. — Milostnym 
usmévem zve nds Rodiéka BoZi k sobé, 
rozprostirajic ruce své k nam, jakoby pe 
vila: ,Pojdte ke mné, ja jsem matka kra- 
sného milovani.“ Slignost jeji tvare a vibec 
celé postava pripomind nam slova pisma 
sv.: Cela jsi krasna pritelkyné ma, a neni 
poskvrny na tobé,“ — a ,,co je lilium mezi 
trnim, tof pritelkyné mda mezi dcerami.“ 
Odchazejice z kaple bezdéky se obracime, 
abychom spanily obraz Roditky Bozi a 


a 


matky nasi je&té jednou spatrili. — Tam 
Vv prayo poutd oko na’e kazatelna, kterd 
jest z byvalého chramu, avSak zcela opra- 
vena a ozdobenda. Je to pékné dilo, tak 
Ze jisty znalec se vyjadril: ,,Stari rozuméli 
stavbé a rezbdrstvi, to se jim upriti nedd, 
a méli vytribeny vkus.“ Svrechu na klo- 
bouku kazatelny stoji Kristus drze v ruce 
korouhey vitézstvi a maje druhou ruku po- 
zdvizenou, jako na potvrzeni toho uéeni, 
které jeho sv. evangelistové, na kazatelné 
umisténi, kazali, a jeho sy. Cirkev ndm k 
véreni preklada. 
Na proti kazatelné je postranny oltat, 
podobajici se zcela oltati v kapli, ktery je 


‘pamatce sv. Antonina Pad. vénovdn, jak 


nam obraz nad oltdtem pripomina. Sv. An- 
tonin drzi na ruce BoZské Jesulatko, nediva 
se ale na Néj, jak jsem to na jinych obra- 
zech vidél, ate vzhtru hledi, jsa, jak tvat 
svédéi, pln vnitini litéchy a radosti. Zdd 
se pozorovateli, jakoby sluha Bozi a Kri- 
stiiv hledé vzhtru premital, co Bah ptipra- 
vuje v nebi tém, kteri Ho miluji. — Vy- 
obrazeni toto vyzyva nas, abychom Kristu 
zivot svuj zasvétili, Je} v srdci svém nosili 
a pred svétem vyznavali. Obraz tento i 
Rodiéky BoZi jsou dila naSeho véhlasného 
umélce Hellicha, a jsou péti kniz. arcib. 
inspektora p. Ant. Suberta té% v8im prislu- 
Senstvim a nacinim oltainim opatreny. * 
Postoupivse ku predu stojime pred za- 
bradlim a hlavnim oltdtem, ktery objima 
skrovny obraz sv. Prokopa, jen% dle novéjsi 
rytiny jej co poustevnika stojiciho pred 
kniZetem Oldtichem predstavuje, jako by 
mu o pokani kazal, a skrousSenost v srdci 
jeho vzbuzoval. Stoje u naSeho oltdéte musim 
podotknouti, Ze jest pri stavbé chramu k 
docileni jednoty slohu zapottebi, aby jeden 
a ty% znalec cely plan netoliko stavby, ale 
i vnitini upravy podal, by jedno druhému 
ruky podavalo, a v jeden celek splyvalo. 
KdyZ se to nestane, a vic hlay o jednom 
chramu pracuje, tu se snadno vyskytne 
nesoumérnost, ktera jinak mohla byti od- 
stranéna. — RozhliZejice se od oltate po 
kostele vidime v zadu prostranny kir, na 
némz varhany svého naladéni za jasné)siho 
a teplejsiho poéasi oéekavaji. To je kratky 
popis chramu Pdné Ceslického a i bych 
mohl skonéiti. V8Sak musim dodati na- 
pomenuti, aby Ziddny duchovni pastyr ne- 
pospichal v novém chrdmu pred tuplnym 
vyschnutim zdia oltarovych pristénkt sluzby 
Bozi konati, jelikoZ. vse se poti, vlhne a 
kazi. I v naSem chramu Pané jest velmi 
vihko, tak Ze jsme lepSi véci z kostela od- 
straniti, a jen ty nejpotiebnéjsi v ném po- 
nechati musili. — Nemohu mléenim pomi- 
nouti, Ze jsme mnohé véci do nového chra- 


— 170 — 


mu, jako antipendia, plastiky na ciborium, 
politdte, konvitéky a jiné drobnosti darenr 
obdrZeli, a Ze nam slibeno znaénéjsiho daru 
na kiiZovou cestu. Buih vzbudiz vsude 
domu svému dobrodinci, a ratiz jim od- 
platiti vsim dobrym i Zivotem vétnym. —k. 


Od Vysoké dne 3. dubna 1865. 
(Vypisky o patronatu obecnim z r. 1585.) 

Skoda, Ze Blahovést vice nepodava zpra- 
vy o Prazské konsistori pod oboji, osvétlo- 
valy velmi dobre neustdlenost, ktera té doby 
vy cirkevnich i prdvnich pomérech k obci a 
té% statu panovala. Jednotlivi patronové 
nejen Ze vtirali se ve spravu cirkeyniho 
jméni, je ujimajice aneb naprosto jinému 
uéelu prikazujice, nybrz, co horSiho jest, 
duchovyniho pastyre ovlddajice, tak Ze Jeho 
samostatnost takovym patrondtnim porué- 
nictvim nad miru trpéla. Dikaz toho po- 
dava nam také méstsky archiv Dadicky na 
Moravé, kde se dvé smlouvy pp. starSich 
s fardtem nalezaji, od r. 1548 a 1585. Jsou 
si velmi podobné, druhou z nich vizte tuto: 

»Léta Pané 1585 byla uéinéna smlouva 
od jich opatrnosti p. purkmistra a pdntiv 
starsich s p. fardrem a to takova, Ze jich 
ace pani starsi p. faraki za praci a 
sluzby Bozi kazdého mésice platéji po 6 al. 
Za to aby p. fardt sluzby Pané éasto vy- 
kkonaval podle starobylého zptsobu piri této 
obci. Bez opovédi panty starSich aby ni- 
kam neodchazel (jestlizeby toho pominul, 
budou mu moci uraziti). Bez védomi a vile 
p. starSich nema p. farar v kostele ZAdnych 
stolic dati stavéti; on ma také na sobé lidu 
dobry priklad davati a chvyalitebné se cho- 
vati, jakzZ to povinnost kaZdého vérného 
spravee jest. (Pana purkmistra a pdntv 
starSich, jakoZto pany své ma v_ poctivosti 
miti.) P. fara ma od vrchnosti nasi, kdyZ se 
mlativa, 15 mér Zita a 15 mér ovsa na cely 
rok a koledu na Stédry den. Od sousediv, 
kdoZ kravy chovaji, ma po jednom letniku, 
od funusu 1 gr. P. fara povinen jest re- 
ktorovi do roka stravu davati a kantorovi 
kaZdou nedéli obéd — a pani stargi na ten 
rok na kantora p. farati 2 zl. piidaji. P. 
farat ma téZ svou reku — a tu Feku bude 
sobé moci, kdyz velikych trav nebude, a 
to aby se sousedtim Skoda nedélala, do roka 
ku pottebé své dati dvakrate spustiti; ale 
mlynati ma dati napred dva dni védéti a 
mlynat nema toho jemu_ brdniti nynéjsi i 
budouci. Za takové spusténi povinen jest 
p- farat dopustiti mlynari za sebou loviti, 
neb on musi proto svého mleti zanechati.“ 

,Od kitu nema p. fardt nikoho napo- 
minati, a kdy% ktera zena k uvodu jde, to 
za praci jeho dobre nahradi, a co ktera ke 
cti a chvale BoZi svici da, ty aby pti chra- 


mé Bozim zistaly a p. fardt Zidnych ne- 


bral, téZ od oddavki ma prijmout, co se 
od koho podle mognosti da.“ 

»Kdyby se pro kterého p. fardte daleko 
jelo a on potomné u nds na druhy rok byti 
nechtél, coby od forovani se dalo, maf pa- 
nim starsim nahraditi; a kdyby pak dru- 
hého roku p. fardt u nas _nemél byti, ma 
sobé pofkddné odpusténi vziti pred rokem ~ 
étvrt leta, a pakliby se nam yidélo jemu 
odpu&téni dati, budeme povinni téZ jemu 
pred rokem étvrt leta napred dati vedéti: 
a tak aby p. farar sluzeb BoZich neobme- 
&kaval, ale podle starobylého zptsobu pfi 
chrdmu Pané se choval. K ¢emukoliv p. 
farat ve farnim domé aneb k jakému obili 
na poli pristoupi, aby zase, kdyZby u nas 
byti nemél, tak z uplna toho vseho byl po-. 
vinen odstoupiti.“ 

Aé takové volné pronajimdni a. pro- 
pousténi duchovniho pastyre cirkevnim z4- 
kontim na prosto se protivi, nebylo predce 
Ize tomu zlu na jednou odpomoci, zvlasté 
kdy platilo: cujus regio, illius et religio, a 
patronové mnozi na svych statcich aZ i za- 
kupné si po¢inali, podavajice kollaturu tomu, 
kdo jejich zamérim nejvice hovél. Proéez 
neni diyu, Ze razny Sianiclay Paylovsky, 
biskup Olomoucky (1579-1598) u mnohych 
patront o to usiloval, aby biskupu Olo- 
mouckému patronatni pravo odstoupili, zvla- 
8té kde se obaval, aby snad zpronevérivse 
se Cirkvi, kollatury v nevérnost nevydali. 
Onté na statcich biskupskych ySechno do- 
savadni nabozenské novotarstvi zruSil, sy- 
nodu syolal a koncilium Tridentské na Mo- 
ravé prohlasil. V onéch nabog%enskych tre- 
nicich byly oltéte svého- ptivodniho véna 
zbaveny aneb v neteénosti a neznalosti na- 
bozenskych zajmi opovdgné s tim jménim 
nakladano. AZ podnes neblahé toho nd- 
sledky zrejmé jsou; a musime toho Zeleti, 
ze zamySlena sprava kostelniho jméni u nds 
dle cirkevnich zakon&i provedena nebyla. 
To jest véru zlé. J. N. D. 


Z jiznich Cech, 6. dubna 1865. 
(Uvaha o novém spisu: ,,Kronika préce“ atd.) 

Jiz pred del8im ¢asem p¥indkely nage 
noviny a Gasopisy mnohé zpravy o novém 
a jak pravily vyteéném spisu, kterym naXe 
literatura bude obohacena. Knéhkupectvi 
Kobrovo rozhlaSovalo chvalu toho spisu a 
uvadély se i jednotlivé vyroky muzi uée- 
nych a znamenitych, kteri v Geské litera- 
ture poZivaji jména slayného. Dilo to vyilo, 
jiz rozesild se prvni sedit po vlastech Ge- 
sko-slovanskych. I mné se dostalo do ru- 
kou. VSak aékoli muZové na slovo vzati 
chvalili spis ten, prvé ne% na svétlo vyéel, 
nemohu toho uéiniti jA po vyddni pryniho 


— 171 — 


_ seSitu, alebrZ ja homo ignotus (élovék ne- 
gndmy) osméluji se varovati pred odbira- 
nim tohoto spisu. A tdZeli se kdo, prot? 
odpovidim: Proto ze hned prvni listové 
jeho odporuji sméle a ztejmé urditym, zje- 
-venym pravddm Bozim, zavrhuji vérohod- 
nost pisma sy. a hldsaji holy materialismus. 
Spis, ktery nenalezd Zddného podstatného 
rozdilu mezi ¢lovékem a opici (str. 7.); 
ktery nedbaje vyroku slayného uéence Hyrtla 
a jinych autorit, ¢innost duchovyni nachazi 
jen v hmoté, v mozku; ktery jmenuje pismo 
sv. nespolehlivym pismem lidsk ym: spis 
takovy nemtiZe se nikterak schvaliti vér- 
nému kYesfanu. V takovych zakladnych, 
dilezitych vécech a praydach musi nam 
Cirkev sv. a vyrokové jeji vice vaziti, nez 
nékolik kop jmen muZi, kteri se postavili 
za kmotry vySe uvedenému spisu. Mdm 
za to, Ze by bylo hiichem mléeti a nevy- 
strihati aspon knézi a& horlivéjsich ktesfant 
ted takovymi spisy. Tuto povinnost ma 
atolicky list a ponévad% on u_ nas repre- 
sentovan jediné , Blahovéstem“ a »Cas. kat. 
duch.“ myslim Ze oba musi tu hlasu svého 
pozdvihnouti. Mam za to, ze u nds dle 
vsech znameni nastal Gas z¥rejmého boje, 
co% naznatil sim sv. Otec v encyklice za- 
vrzenim bludé, ktefi se i u nds za osvétu 
a pokrok prohlasuji. Ze by nam, uptim- 
‘nym katolikim, bylo treba k tomu organu 
politického, tot presvédéeni mé, které jsem 
nejednou verejné ohlasil. JAD: 


V Palermu dne'3. dubna 1865. 
(Poéasi; nekalé poméry. Postni kazani. Den sv. Josefa.) 

Podiyite se asi, Ze v dubnu pisu jesté 
z Palerma, kdezto jsem uZ davno chtél 
byti daleko odtud. Inu, Glovék mini, Pan 
Bth méni. NaSed milého spoletnika cesty, 
jednoho knéze zdejsiho konventu, jenz po- 
volan jest do Rima piipravovati se pro 
misii na vychodé; chtél jsem poékati na 
ného, a to tim spise, ponévad%Z pro potasi 
neobyéejné Seredné nebylo takrka Ize po- 
mysliti na plavbu po mori. Ustanovili jsme 
si den odchodu na minuly ¢étyrtek (380. 
brezna). V&e pripraveno, ale na mofi i na 
zemi toho dne dést a vitr a boure, Ze jsme 
musili odloziti odchod svij. V sobotu na 
to méli jsme jiZ mista vyplacena, vSe sva- 
zano, v pét hodin odplul parnik po8tovni 
s velikym nebezpecim, ale opét bez nas, 
nebo more bylo toho dne vice zbourené, 
ne% ve étvrtek, a aé ndm bylo smutno, po 
tolikerém chystani odloziti odchod az na 
utery (parolod jde jen tirikrat v tydnu), 
musili jsme poddati se osudu; nebo plavba 
pri tak rozvInéném mofi, treba by nebylo 
nebezpeci utonuti, prece by ndm zptsobila 
mnoho tézkosti. A témto nehoddm mofskym 


mate tedy co dékovati, Ze nemaje tyto 
prespoéetné dni co délati, chci se pobaviti 
s milym Blahovéstem , jen% mi promine, 
kdyz v nedostatku lepSich zpraév budu mu 
povidati jen vSedni malichernosti. 

Zaénu s tim, s tim se obyéejné podi- 
naji rozmluvy, totiZ s poéasim. KdyZ cely 
unor byla zde zima, desté a vétry, tu si 
nakikal ka%dy, Ze to mimorddné kruté a 
dlouha zima, a stati lidé potitali, Ze od 
40 let nebylo tak zle. Kdyz ale cely bte- 
zen bez prestani totéZ Seredné poéasi tr- 
valo, ano ku konci brezna tuZSi zima neZ 
drive: tu kazdy byl jiz malomyslny, nikdy, 
nikdy pry nebyla tu zima tak neptiznivd, 


a litovali mne, Ze jsem pfrisel na tak Spatny 


rok, na zimu v Palermu neslychanou. A ja 
napolo v Zertu odpovidal, ze snad ja jim 
tu zimu prinesl, Ze jsem snad hrisnik jako 
Jonas prorok, a aZ odejdu, Ze bude zas 
krasné. NeZ zastihnul jsem ade jesté zménu 
poéasi; dnes je totiz prvni den krasny, 
jarni, bez mraki. Dej Pan Bih, aby to 
bylo stalé. Jef pro oseni a stromovi jiz 
svrchovany ¢as, kvét oranéi a jinych stroma 
jiZ se tozviji. 

Rad bych Vam psal néco z tohoto 
éasu postniho, ale neni mnoho o tom psati. 
Neblahé poméry nynéjsi tizi véude a na 
vsem. Vseobecna nespokojenost a rozerva- 
nost v rozliéné strany politické prekazi i 
svétskym slavnostem, jez zde diive byvaly 
v obyéeji. Tak ku pr. masopust, druhdy 
pry hluény, letos nedal o sobé znati ani 
stopy. Maje o tom nahodou fret s jednim, 
jak se mi zdalo dle zevnéjSka, méstanem, 
tazal jsem se na pritinu. ,Ach kdoz mize 
se veseliti nyni,“ pravil mi, ,kdyZ mimo 
jina bremena kazda takika rodina sevrena 
jest zarmutkem pro syna k vojsku odvede- 
ného; bohaci se vyplati, a chudsi museji 
pak jiti napordd.“ Pravé ty dni odchazeli 
totiz rekruti ku svym pluktm do Piemontu 
a Lombardska, kdeZto nezvykli zimé a 
mrazim mnoho trpi a pak domi pi’i velké 
lamentace. Jak vidite, ma i vldda italska 
tu zdsadu, Ze se vojak nesmi spyrateliti 
s lidem, a proto vZdy dava do zemé vojsko 
cizi. Vojaci jsou pry na ochranu obéant! 

Jind leta byvala zde postni kazani 
kazdodenné (jak jest obyéej v Italii), ale- 
spot ve tech kostelich. Letos kaze se 
pouze v kathedralnim chramé, a to jen 
trikrate v tydnu. Fundace, jeZ jsou zde na 
kazatele postni, jsou totiz za nynéj8i svo- 
body zadrzeny. Piedstavenstvo mésta, jez 
vydavd mnohé tisice na pamdtné tabule a 
pomniky ,muéennikiim svobody“, véem 
tém totiz, kdoz za predeSlé vlady stizeni 
byli trestem, musi Setriti, rusic nepravé 
zaklady zboznych predkt, kteri na budouci 


sae oe 


éasy postarati se chtéli o duchovni potteby 
potomkt svych, kteti nyni prevrhuji jejich 
odkazy. A tak nezbyvaji neZ nékteré sou- 
kromé poboZnosti, jeZ se v mnohych chra- 
mech déji v patek u veéer. V nasSem ko- 
stele, sv. Frantiska, kazdy patek po sedmé 
hodiné bylo kratké rozjimani o umuéeni 
Painé, po ném procesi s Velebnou Svatosti 
po kostele, naéez v kapli zvané ,,Kece 
homo — Hjhle élovék“, krdsné ozdobené 
o osvétlené, po odzpivaném Miserere udé- 
leno jest poZehnani. Mimo to, jako kaZzdo- 
roténé, byly zde letos péci a ndkladem 
konventu duchovni exercicie pro lid, trva- 
jici po devét dni od 25. brezna do 2. dubna. 
Dva byvali Liguriani*) s velikym pri¢iné- 
nim a zkusSenou obratnosti konali toto spa- 
sitelné dilo. Jeden mél tak zvané instrukce, 
v nich% zpisobem vice katechetickym ob- 
Sirné vylozil vse, eho treba k dobrému vy- 
konani sv. zpovédi: druhy v meditacich 
dojimavych zobrazil htich a jeho nasledky, 
a posledni véci Glovéka. Od 4 hodin do 
7 veéer trvala poboZnost ta po devét dni, 
a kazdym dnem pribyvalo  posluchaéa. 
Nejprvé pomodlili se rizenec, pak ndasle- 
dovaly dvé reéi onéch kazateli, kazda vic 
neZ hodinu trvajici, a ku konci udéleno 
vady pozehnani s Nejsv. Svatosti. Nejpo- 
hnutlivéjsi byla meditace o milosrdenstvi 
Bozim, konéici podobenstvim o marnotrat- 
ném synu, kteréZ bohatou fantasii kazate- 
lovou do podrobna vyliéené k_ hlasitému 

laéi pohnulo mnohé. Dojemny byl oka- 
mZik, kdy% syn vraceje se k Otci vaba a 
boji se: tu totiZ zamléel se kazatel, a ze 
zaoltari, jakoby z povétti, ozval se pri 
jemném pritvodu varhan srdcem hybajici 
zpév, roztouzene to yolani milujiciho otce, 
y, téchto slovech: ,0 synu, proé vdhas? 
O vrat se k srdci otce svého, je% mnoho, 
ach mnohokrate vadychalo po tobé! Roz- 
pomen se,, Zes syn, rozpomen se, %e otec 
jsem ja. O vrat se, jd ti odpoustim, nepo- 
chybuj o lasce mé.“ Posledni den, véera 
na nedéli smrtelnou, bylo spoleéné sv. pri- 
jimani, a na veéer po meditaci pri slavném 
osvétleni chramu po litanii o V8ech Sva- 
tych bylo hluéné Te Deum, naéez kazatel 


*) Za doby diktatury Garibaldiho r. 1860 zrudeni 
Zij1 Zapuzeni 
Jesuit jest velikou ranou pro verejnou osvétu. 
Onit to byli, jenz majice kolleje v kazdém takika 
miste znamenitejsim, v rukou svych mély vsecky 
Skoly vy88i (gymnasia, lycea). S nimi prestaly i 
skoly, statky jejich mély se sice obratiti na zii- 
zeni novych svétskych skol, ale doposud se to 
nestalo; administrace vladni obraci je jinam. 
Obce samy utinily sice néco pro Skoly, ale to je 
nemnoho; nenit prostredku, tu a tam ani dobré 
vile, vydrzovati nakladem obecnim i nizai i vyssi 
ustavy vzdélavaci. 


promluviv naposledy jeSté od oltare udélil 
vsem Bo%ské pozehnani. Bylo to pro mne, 
jak vidite, devét velmi milych veéert; a 
nehoda, Ze jsem nemohl v ustanoveny den 
odejiti, nahraZena mi tim, Ze jsem mohl 


pritomen byti i poslednim témto duchovnim - 


cvicenim. 

-Napada mi pravé, Ze bych mohl take 
povéditi néco o dnu sv. Josefa, ne 0 cir- 
kevnim slaveni toho dne, nybrz — o ne- 
cirkevnim. Jet zde u prostred mésta, v nej- 
krdsnéjsim polozeni p¥ekrasny a veliky a 
nadherny chram sv. Josefa, radu Theatiniv, 
a tam se ovSem toho dne slavila distojnym 
zpisobem pamatka sy. péstouna Pané, jenZ 
jest spolu pfednim patronem Sicilskym: 
ale i bezboZni odpfrcové Boha a Svatych 
jeho oslavovali ten den, Gili abych lépe 


tekl, zboZiovali, klanéli se toho dne bid- 


nym modlam svym, jez jmenuji dva veliké 
Josefy italské (Mazzini a Garibaldi). Jiz 
den pred tim na rozich bylo plno rouha- 
vych a nesmyslnych provolani, jimizZ se 
vyzyvalo obéanstvo slaviti den Garibaldiho. 
Nevim, zda hnév nebo hanba, nebo litost 
prevladala ve mné, kdy% jsem Getl v novi- 
nach i na rozich toto nesmyslné rouhani, 
sané od kresfani v mésté kresfanském. 
V tom liéil se Garibaldi co Spasitel, ba co 
Buh, a v8emoznd ucta se pro ného vyzZado- 
vala. Nebo co teknete tomu, kdy% se jme- 
nuje ,MuzZ prozietelnosti, kral prirody, 
vysvoboditel, jen% tidi osud Italie. <A je 
to nesmysl nebo rouhani, kdy% se vyzyva 
lid: ,,V utrpeni, v zarmutku netratte mysli, 
nezoufejte, Garibaldi zije!“ Ano smutna 
jest to pravda, Ze Glovék, kdyZ nechce 
slouziti Bohu, klani se a slouZi tvorfim, a 
to éasto tvorim bidnym anebo svym pfre- 
ludim. Narodni garda toho dne v paradé 
tahla do sadi anglickych pred branou, 
kdeZ se nalezd poprsi Garibaldiho, aby 
tam pred jeho obrazem ukdazala oddanost 
svou. Tak zvand mladezZ universitni s ko- 
rouhvemi usporadala procesi luzy na totézZ 
misto, kdeZ étyti z nich, jak si lid se 
smichem vypravoval, ,,kazali o svatém 
Garibaldiovi.“ Ano pravé toto studentstvo. 
universitni jest zde v Palermu hnizdo vSeho 
zlého. Tvorif dohromady tak zvany_,,Cir- 
colo democratico Universitario ,“ v némz% 
jsou i mnozi lékati a advokati; jest to 
spolek fraimaurersky sorty nejdivoéejsi, a 
jak mi jeden vdgZny pan, jen% s Zalosti 
mluvil o ptitomnosti i budoucnosti zemé, 
dosvédéoval, Zidny mladik, jen% nevstoupi 
do Jejich spolku, neni trpen na université, 
tak dlouho je} suzZuji a prondsleduji, az 
opusti studie, anebo odejde na jinow uni- 
versitu, jakZ pry musilo nékolik studenti 
uéiniti nedavno. Jest to zlé simé, z n&éhoz 


— 173 — 


vzroste jednou ovoce nejhorki, jeho% kvét 
ovsem jiz nyni se vidi; onif to byli, kteri 
spalili a suroyou moci potlatili jediny Zur- 
nal neodvisly, kteki spalili encykliku, kteki 
volajice smrt papeZi a kn&Zim Bohu se 
rouhaji, Boha zapiraji, ale Garibaldimu se 
klanéji, Ale dosti o tomto neblahém pied- 
métu; jen tu otdzku jesté: Co jest rozum- 
néjsi a Clovéka diistojndjsi, ucta P. Marie 
a Svatych Bozich, jakou ¢ini Cirkev kato- 
licka, anebo zboZ%tiovaéni Garibaldiho, jaké 
éini nevérci? 


z Dodatek v Neapoli 5. dubna 1865. 

Umyslné nechal jsem si dokonteni 
listu do Neapole, abych Vam sdéliti mohl, 
ze nas tenkrat Pan Bah miloval; mélit jsme 
lavbu pokojnou. Nebudu Vam psati o 
rasném pohledu, jakyz prekvapi cesto- 
vatele po mori, bliziciho se okolo ostrova 
Capri k Neapoli. Povim zkratka, vSe bylo 
toho dne krasné, obloha krasnd, slunce 
hrejici, moke tiché, velebné: jen ti lidé, 
s kterymi jsme nejprv jednali, nebyli chvaly 
hodni. Jef to ovSem takrka zlé nevy- 
hnutelné v pristavech italskych, tito nesty- 
dati nosiéi a fiakri, na to jsem byl tedy 
ag tage co jsem v8ak neotekaval, byla 
neslychana hrubost vrchniho celniho utad- 
nika, ktery aé jiz muZ Sedivy, nds tyral 
za tou ie inou pricinou, aby si ochladil 
trochu Zlué proti knézim; nelibiloft se mu, 
ze jdeme do Rima, ,kam pry se schazi 
vsechen prondrod.“ Inu snesli jsme a za- 
omeneme brzy i tuto zdvorilost. Da-li mi 
Pin Bth, rad bych shledl Pompeji, a 
v sobotu s pomoci Bozi do syatého Rima, 
kdeZ se nam nahradi hojné vieliké nemilé 
prihody pocestné. Budte s Panem Bohem! H. 


Kronika. 


Z Prahy. Zejtra, v nedéli veliko- 
notni, bude JEmin. nejdtst. p. kardinal 
arcibiskup slouziti v kostele u VSech Sva- 
tych o 11. h. slavnou pontifikalni mii sy. 
a udéli pak apoStolské poZehndni. — V 
pondéli velikonoéni bude v Praze pri far- 
nich sluzbach BoZich ohlasen pastyrsky list 
JEminence o étyficetihodinné poboznosti, 
kteréZ toho dne zapoéne u sy. Mikuldse o 
7. hod. réno. — TéhoZ dne bude ukonéena 
misie knéZzi z tovarySstva JeZiSova u sv. 
MikulaSe, u sv. Jakuba a u nejsy. Trojice. 
Uéastenstvi zmohlo se za piiebetileh dnt 
tak, Ze tise byva i v prostranném chrému 
sy. Mikulase, zvla8té o veéernich kazanich — 
Ve stredu (19. t. m.) bude se slaviti den 
narozeni J. Vel. cisate Ferdinanda Dobro- 
tivého slavnymi slu%bami BoZimi u Viech 
Svatych na hradé v 9 hodin a u Matky 


Bozi pred Tynem vy 11 hodin. Slavnou 
msi sy. 8 ,Te Deum“ u Véech Svatych 
bude slouZiti JEmin. nejdist. p. kardinal, 
jen% se pak v sobotu (22. t. m.) odebef¥e na 
generalni visitaci do vikariatu Stribrského 
(viz ,Blah.“ & 10.) — Pamatka sy. Voj- 
técha, patrona zemé Ceské, bude slavena 
v nedéli bilou (23. t. m.) u Viech Svatych 
av kapli tého% svétce pred chramem me- 
tropolitnim. Tého% dne odpoledne a v pon- 
déli (24. t. m.) bude otevren za pri¢inou 
vyroéni pouti starobyly chram sy. Jifi na 


hradé. — V den sy. Marka (25.t. m.) pijde 
prosebni privod z kostela VSech Svatych 


do farniho chramu na Strahové. 

*_* Slavny byl poéatek jubilea. V so- 
botu, 8. t. m., byla ve vsech farnich chra- 
mech veéerni poboZnost s poZehndnim, u 
Véech Svatych na hradé konal ji JHmin. 
nejdist. p. kardinal. V 7 hodin ozval se 
na hradé s véZe stoliéného chramu velebny 
hlahol zvoni a hned piizvukovaly zvony 
vsech dvaceti farnich a mnohych jinych 
chramé hlavniho mésta, k nim pripojil se 
hlas zvoni VySehradskych, Karlinskych i 
Smichovskych, hlas vsech zvont po arci- 
diecési Pragské, po diecési Litomérické a 
Kralohradecké. Plnou hodinu hlasal tento 
posvatny sbor celé vlasti, Ze éas jest, aby- 
chom ze sna hrichu povstali k novému Zi- 
votu vy svatosti a spravedlnosti. Sv. Otec 
v Rimé promluvil a hlas jeho rozeSel se 
po vSech zemich, biskupové nasi promlu- 
vili a hlas jejich rozeSel se po ve&keré vla- 
sti, z biskupského sidla ozval se hlas zvont 
a zvonéno po vSech osadach. Kyzby ne- 
bylo neslySicich! Kyzby i srdce nage se 
spojila k stejnému chvalopéni, kyzbychom 
byli vsichni, zvlasté ea sorik jednoste}j- 
ného smysleni. Jako hlahol zvont prehlu- 
Sil vsechen vireskot, udusil by i hlas nas 
vseliké vykiiky protivné. Jak smutno bylo 
na osadé, kde se neozyval hlas zvonku. 
Jak smutno bylo by po vlasti bez zvont 
a v éas interdiktu. Jak smutno jest v mysli, 
ktera Krista znati nechce, a neni s Nim, 
‘ale proti Nému! — TéhoZ veéera dokona- 
valy se tridenni exercicie v arcib. semi- 
nari. Meditace mél vd. feditel, dr. Tersch 
a konsiderace knéz Karmelita Elias. — 
Reénikem pyi duchoynich cviéenich mla- 
deze na gymnasiu Starého Mésta byl letos 


Ant. Roller, knéz ze shromazZdéni nejsv. 
ykupitele. 
*—* Vd. p. kanovnik Bradaé eviéil 


po deli éas Gleny katol. jednoty zdejsi v 
zpévu Geskych neSpor. JizZ pak s_ radosti 
cinime zndmo, Ze v nedéli a pondéli veliko- 
noénio 3. h. odpoledni budou se zpivati u 
sv. Havla ceské nespory. Tot ovoce snahy a 
pile dotéeného p. kanovnika, 


— 174 — 


*_* J, Vel. cisar Ferdinand daroyal na 
stavbu tecko-katolického kostela vy Zalesczyku 
400 zl, a konventu Milosrdnych bratri 500 zl. 

*_* Dédictvi sv. Jana Nepom. mélo 
na konei r. 1864 udé 23,548, a sice spolu- 
zakladateli 46, uda& I. tridy 24, udi II. 
tridy 125 a UI. ttidy 23.353. Mezi témito 
jest ud& stalych a sice rodé 4875, skol, obci, 
knihoven a bratrstev 1033, ud& stavu du- 
chovniho 3806. R. 1864 zemielo 231 ud. 

*__* V seminaiském chramu Pané ukonéili 
minulou nedéli bohoslovei IV. roku postni edi 
o nejsvy. Syatosti; budou viak v_ odpolednich 
kazanich pokradéovati az do konce mésice éeryna. 

*_* V arcidiecési Prazské zakazano jest 
udivani petroleje vy chramech; k déelim dobro- 
cinnym sebrano za minuly rok asi 9000 zl.; 
nepocitaje vy to prispévky k bratrstvu sy. Mi- 
chaela, k spolku sv. Bonifacia a k Dédictvi sv. 
Vojtécha, o nich% zvlastni zpravy a ucty se 
vydavaji. O nafizenich (kurendach) ye vécech 
Skolskych poruéeno, Ze je kazdy duchoyni sprayce 
odbirati musi. 

*_* Z Kralové Hradce. JExcel. nejdist. 
p. biskup bude konati, da-li Pan Bih, od 1.—17. 
éervna generalni visitaci a bitmovati ve vikariatu 
Hofickém a v éasti NovobydZovského. V_nedéli 
Svatodusni hodla oslaviti pritomnosti svou knézské 
druhotiny vd. p. dékana v N. BydZové, Jos. Kneisla, 
a v Hoficich povede privod Boziho Téla. 

Z Vidné. Katolické spolky Videtiské, 
poctem 27, spojily se v jedno. Kazdy mé- 
sic odbyva se porada o zAjmech vem obec- 
nych, aniZ by tim trpéla samosprava jedno- 
tlivych spolkt. K zdbavé ztizena jest be- 
seda. Pristup ma kaZdy katol. muzZ bez 
ohledu nastav, povolani a zaméstndni, je-li 
jen dobre zachovaly, treba nebyl élenem 
nékterého spolku. Beseda otevirena jest 
od 10 h. z rana do */, 10 v noci. V Gi- 
tarné jest 385 Gasopish, v jiném pokoji jest 
knihoyna, v jiném jidelna. Clenové plati 
roéné 8 zl. 

Ze Slezska. ,,Opavskému Besedniku“ 
pise se z pruského Slezska, Ze v Bytomi bude 
zrizeno katolické gymnasium. Stdlo pry 
to mnoho obtizi, ponévadzZ pruské stavy a 
urady jen protestantské gymnasium miti 
chtély. Ze katol. gymnasium koneéné zri- 
zeno byti ma, jest predevSim dékovati 
hrabéti Schafgotschovi, jenZ na katol. gy- 
mnasium po 10 let kaZdoroéné 1500 tolara 
vénovati chce. Oviem Ze stat jeSté musi 
svou pomoci pfispéti a ustay ten schyaliti. 

Z Pomani. Metrop. kapitola zvolila 
za administratora axcdiliootse Poznatiské 
veled. p. Josefa Breziiiského, dékana svého. 
— Kapitola Hnéznénska zvolila za spravece 


tolikéz osirelé diecése Hnéznéuské dp. dr.. 
Zentkiewicza, provisora semindte y Hnézné. 


#—* Pronasledovani katoliku v Polsku. 


Dvé zemé jsou to obzyldsté, kde za nasich 
éasi utisky a prondsledovani trpi vérni ka- 
“tolici, zejména kn&Zi a Yeholnici: Italie a 
Rusko. Co do krutosti inusi se v8ak Ru, 
sku dati prednost. PoslyS’me, co se piSe 
z Kolina na Ryné: Véera (20. brezna) pa- 
trilo mésto naSe na ukrutny a ndsilny Gin 
ruské vladdy; 47 jepti8ek, 43 z radu sy. 
Frantiska Saleského a4 Karmelitanky pri- 
jely sem po Zeleznici. Mnohé z nich byly 
vékem seslé, od cesty unavené. Prece ne- 
chtély poditi pripraveného pro né v nadraZi 
snidani, nybrz prosily, aby byly uvedeny 
do katolického kostela a aby smély pfi- 
jmouti Télo Pané. I byly uvedeny do ko- 
steliéka sester sy. Vincencia; as 10 z nich 
nebylo v stavu tam dojiti a musily tam 
byti dovezeny. Po nékolikahodinném od- 
potinuti odebraly se dale do Parize, kdez 
pry budou pfijaty u Salesianek. A ktery 
jest zloéin téchto paiet jenz, mladéi staré 
byly vyhnany z vlasti a na sta mil daleko 
se musi ubirati do vyhnanstvi? Ony vycho- 
vavaly dceery vySSich stavi ve Vilné dle 
zasad Cirkve katolické; tof nebylo vhod 


nepratelim Cirkve sv., proto je viada ruska - 


chtéla prinutit tézkymi poplatky k odchodu ; 
kdyz toho &tédrost nékterych pfriznivet ne- 
dopustila vzato jest jejich jméni a kdyz i 
tim se vypudit eee udélal se kratky 
proces, byly jsou za hranice pruské vyve- 
zeny. Co si as vldda tato dovoluje naproti 
muzim, knéZim a reholnikim katolickym, 
kdyz takto se slabymi pannami naklada? 
Nestranny déjepis a soud BoZi to svym 
éasem objevi! Jat li-Dy 
Z Francie. Biskup Amiensky vydal 
list, v ném% vyzyva ku sbirkdm pro ubohé 
vypovézence polské témito slovy: ,,Dnes 
jestit mira doplnéna, nadéje, zda se, Ze po- 
hasla. Ruka Zelezna drzi v krutém sou- 
zeni zbytky otéiny. Ti, kteri se uchrdnili 
zahuby, i ti, jeZ mdld msta nezri ve vézeni 
neb v dolech Sibirskych, toulaji se po svété, 
podlehajice vSelikym mukdém vyhnanstvi. 
Jsouté to je’té mladi lidé, kteti hledaji 
prosttedkat k vyZivé, aniz ji vezdy nalezaiji. 
Jsou to lidé rodu znamenitého, kteti byli 
bohati a nyni trpi nedostatek vSeho. Jsou 
to ne&fastné Zeny, ztrativSi své muZe a syny. 
Ubozi sirotkové volajici matek, které ale 
neodpovidaji vice na jich volani. Jsou to 
knéZ1, biskupové, vyrvani z kostelii a 
ze stredu svych oveéek, ztistavenych vie- 
likym ustrktim odstépenci! O které srdce 
krestanské by ztistalo chladnym k témto 
neStastniktim 2“ — Dale uvadi nejdtfist. bis- 
kup, co bylo s jeho védomim y jeho diecési 
jiz uéinéno, Nékolik sirotki bylo prijato 


a umisténo v ustavech diecesdlnich, kdezZ 
' se jim dostava vychovani. (Gwiazdka.) 


es (yee 


Z Rima, Cim vice se chyli ku konci 
éas plnomoenych ‘odpustkt, tim vice pri- 
byva prosebnich privodi, ubirajicich se 
k modlitb4m do chramt k ziskani odpustkt 
uréenych. Pohnutlivy byl pohled na pro- 
cesi zdejSich Slechti¢en. V predu nesla 
kriz mladd. jedna knégna a za ni krately 
vazné a modlice se ostatni Slechtitny s ho- 
Ficimi svicemi v rukou.- Ne méné pékné 
bylo provesi pape%ského lycea, t&astnikt 
bylo asi 1000. — Poutniki k hodtm veli- 
konoénim stile pribyva. 

Z Ameriky. Ze sy. Vincence ma 
yDanica“ dopis od 17. brezna t. r. Vp. 
Jak. Trobec piSe panu J. M. mimo jiné 
té% o Skolstvi: _Pohledme dnes trochu do 
amerik. $kol. Skoly jsou zde dvoje, malé 
Skoly a ustavy (college), kde se mmohé 
véci vykladaji. Kdekoliv je n&jaké mésto, 
méstys neb farni osada, je i zaroveti Skolni 
budova. Uéitelé malych Skol zde nejsnaze 
sluZbu dostanou s 6—800 tol. na rok, a 
co si jeSté zdroveti vydélaji. Musi pak 
kaZdy némecky a anglicky dobre uméti a 
na varhany dob¥e vycvicen byti, po vétsiné 


se Zada, aby znal cely sbor riditi. Oznamy 


uéitelskych sluzeb jsou skoro ve vsech 
éasopisech. V malych skoldch uti se déti 
Cisti, psati, pocitati atd. Potom jedni doma 
ostanou, druzi pak jdou na vét8i ustavy, 
kde se musi na rok okolo 150 tol. platiti 
a jsou velmi dobre zaopatreni. AnghiGah 
velmi malé déti nechtéji radi do Skol da- 
vati, teprv kdyZ trochu odrostou, 10. neb 
12., zylasté 15. roku dosdhnou, potom je 
do &kol posilaji. Ridko se tu najde mlady 
clovék, jen% by byl nevzdélany, neumél 
psati a Gisti. V sv. Vincenci je tak zvand 
ycollege“, kde se pfijimaji mladici, kteri 
se chtéji vice vzdélati. Zde se uci jazy- 
kim, ,, bookkeeping“ (spisovani), mudroslovi, 
bohoslovi a sice v8emu, co se v evropskych 
Skolach uti, mimo pfYirodopis. Kdo se 
chee duchovnim stati, musi se, kdyZ do 
takého ustavu vstoupi, ¢tyry roky latin- 
skému a reckému jazyku a jinym potreb- 
nym vécem utiti, potom filosofii jeden a 
bohoslovi dva roky. Nejvice cvidi se zde 
v fetnictvi; ustaviéné maji své zyvldstni 
v tom cyiéeni; a hledte, tak se stane, Ze 
jsou sami taci fetnici, Ze by tvrdy kamen 
obmékéili; jd jsem se a% divil. — Kdo se 
chce duchoynim stati, vynajde si biskupa, 
jenz by za ného ta tri leta platil. Bisku- 
ové totiz nemohou visickni semenisté miti, 
jako Tridentinsky sném veli, jsou velmi 
chudi, proto si najdou mladiky, ktefi se 
vétsim dilem pisemné ohlasuji, ty pak po- 
silaji do vétSich ustavitv,, kde se mudro- 
slovi a bohoslovi vyuéi. Ze jich je mnoho, 
kteFi se tak dvé neb tii leta po Skoldch 


plouzi a potom biskupu a duchovnimu stavu 
paty ukaézou, snadno se dé mysliti; bisku- 
pové jsou tomu jiZ zvykli, nedrzi Z4dného ; 
vadyt je dobre, nemé-li povolani, at jde, 
Spatnych knéZi nechtéji. Nékteti biskupové 
vydaji tisice a zas tisice, a na konec ne- 
maji z toho Zddného prospéchu. Ty penize 
na semindre se sbiraji, a kaZdy duchovni 
musi néco kaZdy rok dati. Biskupové jsou 
zde prisni, malinkd vée dostati, Ze knéze 
pusti a m&i slouZiti mu zakazi; a prdvé to 
protestanttiim hodny kus jazyka odtezuje, 
kteti ho tak radi o katolické duchovni 
brousi. — V nékterych biskupstvich musi 
kazdy knéz kaZdého roku z jedné véci 
zkousce se podrobiti a sice Sest let po 
sobé; jestli Ze vSech Sest let dobte obstal, 
netreba mu vice podrobiti se tomu zdkonu. 
Tak se stanou Gasem nékteri velmi uéeni, 
a tak doplni, Gemu se ve Skole nauéiti 
nemohli pro nedostatek ¢asu. Véera byl u 
nds iklerik radu benediktinského na knéze 
Hal Z ,,Pitzburga* prisel sem mil. 

iskup a nejprvé ho zkougel a potom dru- 
hého dne slavné posvétil. Slayné nové me 
(prvotiny, primitiae) nejsou zde viibee ve 
zvyku, po vétSiné se po tichu odslouzi. — 
U nas mame velmi mirnou zimu; z poéatku 
byla dosti ostra; pozdéji pak velmi mirna; 
snéhu malo pada, tfenle ztaje, a opét jiny 
naleti; dnes ho néco malo padlo. V Kro- 


_vingu musi pak velmi tuhy mraz byti, jak 


mi pan Zuzek piSe, pravi: ,Z vetera vodu 
na Zhava kamna varit postavim, a prece 
musim z rana del&i éas Gekati, neZ se mohu 
umyti, protoze ledem se umyvati neni pfi- 
jemno.“ — Jestlize se sejdete s p. Obla- 
kem (zemfrel), ktery kresliti uéi, prosim, 
vyridte mu je&té jedenkrate mé srdetneé 
diky za krasné uméni, kterému jsem se 
uéil pod jeho navodem. Kdybych mél éas, 
skoro bych tim lehko zbohatl. KdyzZ ne- 
mam penize, pak nakreslim néco (ustavitné 
mne prosi), a co si objednaji; ja, rozumi 
se, dél4m jen.jak je tteba, abych si na 
potteby vydélal a jak mi Gas dovoluje. 
Plati mi dokonale. U mne v skutku plati 
tislovi: ,Cemu se kdo nauéi, nikdy mu 
neSkodi.“ Kolikraéte mi otec ftekl: ,,Naé ti 
je treba hudby, naé kresleni?“ Ja jsem 
odpovidal: ,,Otée, za sedi let vse se hodi,“ 
rozumi se, Ze jsem nevédél, co budu dé- 
lati, a ted je to ma nejvét8i radost; cely 
rok tidim zde zpév a kostelni hudbu. Pro- 
sim tedy p. O., je-li prilezitost, to oznamiti ; 
bude ho tésiti, kdyz uvidi, Ze jsou mu 
zaci vdétni, a jeho prace hojné ovoce nese. 


Literni oznamovatel. 
*_* | Pisné pri pobognosti majové k 
icté Panny Marie“ yytiaty z Kancionalu Syato- 


176 — 


janského Dédictvi, Vydal Vine. Bradaé, kanovnik 
pi metropolitnim chramu Pané sy. Vita. V 
Praze 1865. Nakladem Karla Bellmanna. Stran 
32.  Vydani dvoje, jedno latinkou, druhé frak- 
turou. Napévy k témto pisnim jsou vy Kancio- 
nalu a privod varhan y knize ,,Hlas Varhan.“ 

*_* .Nedélni zabava rodin krestan- 
skych ,“ Gili rozjimani o ditlezitych praydach 
svatébo nabozenstyi. Vybrano ze spisi P. Frant, 
Cernohorského. V Praze, nakladem Deédictvi 
Svatojansk¢ho. Podil tento adi teteného Dé- 
dictvi pravé se vydava v_ knéhkupectvi Be- 
diicha Stybla v Praze, Ed. Hélzla vy Olomouci, 
a Karla Winikera v Brné. V_ pyedmluvé k 
udim Dédictvi di vd. p. freditel Vince. Bradaé, 
ze tato knizecka u piirovnani ku kniham v pravé 
minulych letech vydanym, jest velmi  skroyna. 
(Ovsem, citat jenom 195 stran malého formatu.) 
To vyZaduje omluvy. Omluva zni vy ten smysl, 
Ze vy minulych letech vychazely knihy objemu 
velikého, obsahu dilezitého a ceny vysoké, 1 
musi se tedy jeden rok odpodinouti, aby se sily 
zotayily; co letos dim jest zadrzino, v_ bu- 
doucich Jetech bude nahrazeno. Knizka letosni 
psana jest hlayné pro lid starsi a vesnicky, 
Proto tisténa jest pismem vétsim a tak zyanou 
frakturou, po které vy poslednich dvou letech 
mnohym uditim pry se zastesklo, Mladsim éte- 
narim podany byly oba dily Kanciondlu. O ku- 
sém obsahu ,,Nedélnich zabav“ pomlcime, uprava 
tiskaiska jest slugna. 

*_* Andulka Rosova.“ Vypravuje dle 
sletny G. Kennedy-ovy Fr. Sebek, c. k. pro- 
fesor na gymnasium vy Pisku. S_ ocelorytinou. 
Stran 92. V Praze 1865. Nakladem knéhku- 
pectyi B. Stybla. Na str. 2. cteme: ,,S velikym 
potésenim jsem tuto novellu pYeéetl; i vyznavam 
a tyrdim s radosti, Zet u vysoké mife schvaleni 
hodna. K rozkazu Jeho biskupské Milosti P. 
Jan Sika, spiritual vy bisk. seminati knézském, 
V Budéjoyicich, dne 15. dubna 1863.“ 

*—* |,Pachole s opici,“‘ anebo: Pan Bah 
je Ziv, duse nezoufe}! ,,Hrobar.“¢ Dvé povidky 
pro dospélejsi mladeZ (v jednom seSitu,) Dle vy- 
prayovani G. Nieritze yzdélal dr. Josef Pedirka. 
S ocelorytinou. Stran 112, Spisi Nieritzovych 
syauee 9. V Praze 1865. Natladest B. Stybla. 

* ,Kristofa Smida Veskery spisy pro mla- 
dez a “pkatale jeji.“‘ Dle posledniho ptvodnitho 
vydani pfelozil dr. Josef Pedirka. Syazek. 42. 
Obsahuje: ,,Svaté zeny z déwnych vékit kire- 
stanskych,"¢ (Svata Alzbéta éi Eliika. Sy. Not- 
burga, chuda sluzka. Sy. dévetka Radhuta). 
»Sbéracka klasu.“ Stran 84, V Praze 1865. 
Nakladem Rohlitka a Sieverse v arcib, seminaii, 

*—* Mala veelka,“ Gli: Navod k mou- 
drému véelateni. Pro nasi milou mladeZ vydal 
Augustin Rybaficky. V Praze 1865. Nakladem 
knéhkupectvi B. Stybla. Stran 102 s titulnim 


thrnem 10, 


obrazkem a 4 tabulkami vykresi yéel, plasti a 
oul, Obsahuje mimo predmluvu Zivotopisny nastin 
slayného ak farate Dzierzona, pak I. o i- 
vyoté yvéel. 1. Kraloyna, (matka). "9. Véely dél- 
nice. 3. Pee Vlaiské yéely. Hlava II, jedna 
o praci véel, oulech a délani roji. III. O ne- 
mocich a nepratelich véel; o medonosnych by- 
linach. Nasleduje: Véelarsky kalendar, t. j. 
ptipomenuti toho, co v kazdém mésici yvéelar 
Giniti a naé pozor miti ma (dle F. S. Kodyma), 
Na konci nalezaji se ,,zpévy mladych véelari,“ 
s napévy, mezi nimi jest pisen 
,,Pilna véelka,“ slova i napéy od Jana Loidla, 
uditele na hl. skol4ch Rokycanskych, pocténé 
cenou 20 zl. r. é. Cena pékné a uditeéné knizky 
této (30 kr.) jest leyna. 

—* Ve ,,Skolniku” 1864 oti8téna jest 
eee »»Pochod skolékt, kterouzZ podal yp. Jos. 
A. Kouble. Nejmenovany dobrodinec obétuje 
cenu dvou dukdtuv za zdatily napév, nejdéle 
do 15. kyétna t. r. redakci ,Skolnika“ zaslany. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Karel Pazour, kooper. vy Karliné, za ad- 

ministr. do Tuchlovic; 
p: Ferd. Lehner, kooper. u sy. Havla v Praze, 
za kooper. da Karlina ; 
Karel Hlbl, kooper. v Hornfch Lomech, za 
kooper. do Niklasbérea s 
Vaytinee Sintk, kooper. v Niklasbergu, za 
kooper. do Palice. 


= 


is 


V diecési Kralohradecké: 
- W Panu zesnuli: 

p. Jos. Zavoral, jubil. knéz na odpoé. vy Novém 
Mésté nad Metuji, dne 22, brezna (nar. v 
Litomysl 22. dubna 1785, knéz od 22. 

_ srpna 1810). 

p. Frant. Schmid, jubil. knéz, bisk. nota¥, osob. 
dékan a farat vy Rokytnici, dne 26. biezna 
(nar. 12, prosince 1787, knéz od 22, srpna 
1810). 

Wyznamenan jest: 

p. Antonin Hruby, kaplan v Pecce, obdriel 
farni synodalie, 

Ve spravé duchovni ustanovent jsou: 

p. Jos. Spinlar, administrator, za lokalistu ve 
Viékovicich ; 

p. Jos. Ulman ; kaplan v Ceské T¥ebové, za 
admin. do Velké Retové ; 

p. Ondiej Nydrle, kaplan ve Vrehlabi, za ka- 
plana do Trutnova; 

p. Antonin Karger, kaplan, za adiiliniai abba 
v Rokytnici, 

Uprazdnéna mista: 

Staré Mésto (Oberaltstadt) expositura patron. 
méstské rady v Trutnové, od 27. brezna, a 

Rokytnice, fara patron. hrabéte Nostitz-e, od 
27. brezna do 8, kyétna, 


QaQaGQqu4uVQVqQN3n3YeYeSeS Sooo SoS 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV. 


Wydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Ly Praze dne 25. dubna 1865. 


AHOVEST. 


Cislo 12. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 


Redakce: knihkupcu 
vy kniz. arcib. semi- ua rok: @ tl, &O kr. 
nari Cislo 190—I. na pilr.: @ al. BO kr. 
Expedice: = 5 Po posté: 
y kat. knihkupectvi ¢ Celorocné: B zl. — kr. 
B. Stybla, Hlasy katol ' cké. pilroéné: @ 1! SS kr. 


na sy. > Vaclavském 
namesti, éis. 786—II 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. 
PAA RAR oR pines 


»Spravedinost zvy8uje narod, ale hiich bidné ¢ini narody.“ 


OE 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


LLL eee 


Pyedplaceni étvr t- 


Jednotliva ¢isla se 
neprodavaji. 


SOLO IOI OOOOOOOOOOeH 


(Piisl. XIV, 34.) 


Ctyricetihodinnd poboznost. 


(Pastyrsky list k Prazanim. Prohlaien v pondéli ve- 
ae likonoéni t. r.) 


Bedrich, 
z Boziho milosrdenstyi a z milosti apo- 
Stolské Stolice 


kardinal svaté Rimské Cirkve, 
knize arcibiskup Prazsky, atd. atd. 


vzkazuje veskerému ctihodnému ducho- 
venstyu a vSem milym véricim hlayniho 
mésta Prahy 


vrchnopastyrské pozdraveni a pozehnani ve 
; jmenu Pané! 

V kruhu cirkeyniho roku neni zadné- 
ho svatku, jenz by nam tak dtlezité 
udalosti a velika pozehnani na mys! 
uvadél, srdce pak nase k vyroucnéjsi 
vdéenosti a zivejsi radosti roznécoval, 
jako pravé vznesena velikonoc, slavnost 
C ticnale vzkiiSeni Jezise Krista. 

Kristus yvstal z mrtvych! Lev z 
pokoleni Jidova zvitézil; osvéddilé se 
onen veliky u¢itel a divotvorce, a vzkii- 
Senim svym podal svétu nejpevnéjsi 
dikaz, ze uéeni Jeho pravé jest a 
oslani Jeho Bozské; osvédtil se Vy- 
soky Knéz Nového Zakona, ktery vida, 
ze povolani Jeho se dokonava, s kiize 
zvolal: , Dokonano jest“ — veliké totiz 
dilo smireni ¢lovéka s Bohem; osvédéil 
se Pan Zivota, jenz osten smrti zlomil, 
vitézstvi peklu odnal a proménén z 
hrobu povstal. 

Ano, velikonoéni svatky jsou vi- 
tézni dnové naseho Spasitele, Beranka, 
jenz, byv usmrcen, nije! Slavné toto 
vitézstvi jest vsak zaroven rukojemstvim 


vzkiiseni naSeho a nasi blazené nesmr- 
telnosti; a proto také svatek tento 
promeénéného Spasitele naplnuje veskera 
srdce véricich radosti prehojnou. Nebo, 
ktera udalost, moji Mili, jest piimé- 


fenéjsi, aby budila a silila v_ srdei 
lidskem predtuchu, nadéji a touhu po 


vééném trvani; ktera slavnost jest zpu- 
sobilejsi, aby mocnéji utvrzovala viru 
nasi ve viastni vzkiiSeni, ne-li veliké 
tajemstvi vzneSenych svatku veliko- 
no¢énich ? 

Kdezto 1 priroda k novemu zivotu 
se probuzujici tyto spasitelné pravdy 
hlasité nam opakuje a k védomi pii- 
vozuje, ohlasuji nam velikonoéni svatky 
slavné vitézstvi zivota nad smrti a 
ukazuji oslaveného, vzkiiseného Vyku- 
pitele, kteryz jest hlava nase a jenz 
panstvi smrti zlomiv ldem opét vy- 
dobyl ztraceneho prava na Zivot nehy- 
nouci; — ukazuji nam prvotiny vsech 
vzkrisenych, v Némzto vsickni, kdoz v 
Ného veri, vzkiiseni budou k zivotu 
veénému. 

VSak jako jest vzkiiSeni Kristovo 
onou velikou udalosti, na nizto veskera 
spasa vykoupeného lidstva spotiva; 
rovnez tak i velikonoc, kdezto onu 
udalost opét z nova slavime, nas uréite 


povzbuzuje, abychom Toho nasledovali 


a s Nim v jedno se spojili, jenz jest 
nasim velikonoénim Berankem. 

Ziva vira v tajemné vzkiiseni, ne- 
obmezena laska k Spasiteli, jenz pro 
nas racil se naroditi, umfiti a z mrtvych 
vstati; velika touha, abychom s Nim 

12 


— 178 — 


také vitézoslavné povstati mohli; ko- 
ne¢né uptimna, pevna vile, neustale 
setrvati v oné milosti, které jsme skrze 
velikonoéni zpovéd a sv. piijimani bud 
jiz dosli aneb pravé dojiti chceme, tak 
aby se tém, ktefi by nas snad jesté 
v hrobu hiichu hledali, totéz tici mohlo, 
co andélé svatym zenam iekli: , Nenit 
ho tuto — v hrobu hiichu, vstalt jest 
k novému, bohumilému zivotu‘ 
tot jsou ty Slechetné city a prava 
predsevzeti, v nichz pozehnana slavnost 
Vzkiisent zalezi. 

Jiz pak, Nejmilejsi, an Vam_ v 
tomto smyslu praveho a_blazeného 
veseli velikonoéniho na Panu pyeji a 
hojného pozehnani milosti vyprosuji, 
vidim se dnesniho dne pohnuta, abych 
pozornost Vasi obratil na jine tajemstvi 
naseho Spasitele; na ono totiz, ktere 
Jej sameho, ziidlo a ptivodce Zivota a 
milosti, obsahuje; na onen nejsvétejsi 
prostredek milosti, v ktereém nam za- 
nechal nejvétsi dar Sve lasky, nej- 
jistéejsi lék nesmrtelnosti, v némZto nas 
i svou osobnou piitomnosti stale obla- 
zuje. Jest to, jak Vam dobfe pové- 
domo, nejdustojnéjsi a nejsvétéejsi sva- 
tost Boziho Téla naseho Pana Jezise 
Krista. Aby ucténi tohoto nejvétsiho 
statku mezi véricimi se povzneslo a 
Synu Bozimu povinované klanéni se 
ozivlo, ustanovil jsem se spoleéné s 
ostatnimi biskupy Ceskymi shromazdé- 
nymi na snému provincialnim v Praze 
r. 1860, mimo mnohé jiné tohoto nej- 
vznesenéjsiho tajemstvi naseho svatého 
nabozenstvi se tykajici, téz na tom, 
aby tak zvana ¢étyricetihodinnd po- 
boznost wu nas opét zavedena byla. 

Tato poboznost, jenz v tom zalezi, 
ze béhem ¢tyr neb péti dni nejsv. 
Svatost verejné a slavné k ucténi se 
vystavuje, povstala nejprvé v 16. véku 
v mésté Milané, kdezto na pamatku 
4(0-denniho postu Pané jakoz ik pocté 
tolikatéz hodin, co Spasitel nas v 
hrobé odpotival, konati poéali vetejné 
modlitby na 40 hodin prodlouzené. 
Kdyz pak za nedlouho po tom hrozné 
boure stihaly Cirkev sv., ziidil papez 


Klement VIII. k vyprogent, slitovani 
Boztho ve vsech chramech Rimskych 
verejné modlitby v ten zpusob, aby 
kdyz se v jednom kostele po 40 ho- 
dinach skonéily, bez prestavky v jiném 
kostele zase poéaly. K rozmnozeni 
horlivosti a ucastenstvi vériciho lidu 


‘konano modliteb téchto pred vysta- 


venou nejsv. Svatosti. Z Rima roz- 
Sitila se 40-hodinna poboznost tato 
po veskerém svété kiestanském a to 
tim rychleji, ¢im hojnéjsich odpustku 
se ji Stédrosti papeztiv dostavalo; ale 
iu nas obzylasté zdomacnéla, ponévadz 
bludaistvi v 16. stoleti vznikle biskupu 
i vérficich mocné k tomu mélo, aby 
Bth v Svatosti ukryty tim zjevnéji 
byl ctén a veleben, ¢im vroucnéji toho- 
zeleli vidouce, ze pravdivost Svatosti 
té brana v pochybnost, ucta Ji pii- 
slusna ze ustoupila utrzkam a lehko- 
vaznym usméskim. Jak mile ujala se 
ustaviéna pocta Svatosti oltaini v srdcich 
zboznych otctiv nasich, toho skvélé 
svédectvi dava nam zylastni k témuz 
ucelu zrizené bratrstvo, kteréz za ¢asu 
arcibiskupa Antonina Petra v predeslém 
véku povstalo a ve vSech osadach ar- 
cibiskupstvi Prazského zobecnélo. 

Jda tudiz za ctnym prikladem pied- 
ktiv svych a chtéje spolu poskytnouti 
premilym véyicim, mé. pastyfske pedi 
svérenym, Zadoucné pfilezitosti, aby 
na kazdy den a v kteroukoli hodinu 
mohli navstiviti sveho Pana a Spasitele, 
jenz z nevyslovne lasky k nam a ku spa- 
seni nasSemu ve zpusobé chleba skryty 
ustaviéné mezi nami prebyva, aby Jemu 
obzvlastnim a slavnym zpusobem pii- 
slusnou poklonu skladali i vrouci diky 
cinili za tak nesmirné.a pravé Bozske 
dobrodini, jimz vitézstvi a slava smrti 
Jeho se zpritomnuje, dusim pak nasim 
prevelikych dari a milosti se dostava: 
ustanovil jsem se, podle rady ctihodného 
duchovenstva, ve jmenu Pané na tom, 
ziiditi Gli vlastné obnoviti onu poboz- 
nost 40-hodinné victy nejsv. Svatosti 
oltdi'né a sice nejprvé toliko vy tomto 
hlavnim mésté nasem. Zapoéne dnesnim 
dnem v chramu Pané u sv. Mikulase 


— 179 — 


na Malé Strané, odtud pak dle potadku 
na dvétich chramovych vyvéseného pye- 
jde od jednoho kostela k druhému, tr- 
vajic béhem celého roku. i: 

Zdaliz tieba, Nejmilejsi! bych Vas 
dlouhou ie¢i teprvé snad vybizel a 
éetnymi duvody povzbuzoval k pilné 
navstévé a k hojnému téastenstvi v 
teto pozehnané ucté Bozského Spasi- 
tele naseho! — Jestlize pevné véiite, 
ze v této nejsv. Svatosti tyz Buh jest 
pritomen, Jemuz dle rozkazu Otce ne- 
beského ,klanéti se maji vSickni andélé 
Bozi,* tyz Buh a Clovék, Jemuz mu- 
drecové z vychodu v Betlémé se kla- 
néli, Jemuz, jak pismo dosvédéuje, v 
Galileji apostolé se klanéli, pred Nimzto 
kazdé koleno klekati ma duchi ne- 
beskych, zemskych i podzemskych; 
pak nelze pochybovati, ze podle roz- 
kazu a obyéeje v Cirkvi od vékiv sta- 
vajiciho prevelebnému tomuto Tajem- 
stvi vzdavati budete stejnou a sice tu 
samou nejhlubsi uctu, kteraz pravem 
nalezi Jednorozenému Synu Boha Nej- 
vyssiho! 

Jestlize okem viry hledite na oltaie 
a na tyto svatostanky Hospodinovy, 
kdezto tyz Svyrchovany Pan nebes i 
zemé z neskonéené lasky k nam bidnym 
synum lidskym se tak daleko snizuje, 
ze neustale s nami obcuje, aby nas 
milosti svou posyécoyal, piitomnosti 
svou tésil a pomoci u vsech potiebach 
nasich nam pfispival: pak Vas zajiste 
vlastni a Ziva touha srdce Vaseho po- 
tahne, abyste se Mu klanéli a dan 
nejvroucnéjsi lasky a vdétnosti splaceli! 
Pak tato vira, vdétnost a laska Vase 
nedopusti, aby trun Kristiv zistal 
snad bez ctiteli, a aby Pan, jenz svych 
o¢ekava, od nich byl opustén! 

Vy nemiizete chladnym srdcem se 
odvratiti od takové lasky dobrého Pa- 
styre naSeho, jenz kazde doby, kazde 
hodiny, mezi nami prodliva a meska, 
aby prosby nase vyslysel, aby bidu 
nasi a strast odial anebo zmirnil. — 
Nuze! pojdte tedy a hledejte u Ného 
nesmirnych pokladtiv, jakych slozila 
nam stédrost Jeho v domé piebyvani 


svého, aby nam jich, kteti jsme Jeho 
domacimi (Math. 10, 25) rozdaval v 
pravy ¢as a v hodinu pravou. S mi- 
lostného svého trinu vola Jezis k nam: 
»Pojdte ke mné vsickni, ktefi. souzeni 
a obtizeni jste, a j& vas obéerstvim“ 
(Jan 12, 26); a nikdy nebudete pro- 
pusténi od svaté tvate Jeho bez po- 
téchy a poklidu. Jest-lize lidé prosby 
Vase v nouzi zavrhuji, sem pozvani 
jste kazdého éasu, v kazdé nouzi, — 
k Jezisi, Osvoboditeli a Spomocniku Va- 
Semu, jenz vsemohouci jest, a vadycky 
pomoci mize, na nejvys milostivy jest 
a dobrotivy, a vzdycky pomoci chce. 
Jste-li od celého svéta opusténi a 
nikdo-li Vam nemtze udéliti rady a 
utéchy, sem k Jezisi pospéste, On Vas 
nikdy neopusti, On na Vas nikdy neza- 
pomene, nebo ,bytby i matka se za- 
pomenula nad nemluvnatkem svym, ja 
vsak nezapomenu se nad tebou,* pravi 
Pan Buh nas. (Is. 49, 15.) 

Jsi-li kiivé souzen, nenayvidén a 
pronasledovan, sem pospés k svému 
Spasiteli, jenz nejvice poznal a zkusil 
zlobu a nenavist a pronasledovani 
lidské. Zde nalezneS utotisté, zde 
neni Ize tvou nevinnost zlehéovati, zde 
snadnéji odpustis kazde zlehéeni a 
kazdou urazku; vzdyt kletis pied 
Nim, jenz i za neprately své se modlil: 
,Otée! odpust jim, nebot nevédi, co 
éini.“ (Luk. 23, 34.) 

Koneéné i Ty, jehoz skliuje ta 
nejvétsi. bida — a bida ta jest hiich, — 
kteryz chodis se znamenim smrti na 
dusi své, pospés i Ty k Jezisi; pokus 
se, a kdyby hrichove tvgji tak ¢etni 
byli jako pisek mofsky a ¢erveni jako 
Sarlat — zkusiz a poklekni, tieba jen 
na hodinu, pied Nejsvétéjsim a modli 
se s zalem a srdcem skrousenym a 
pros za milost spaseni. pro dusi svou, 
jiz Kristus krvi svou vykoupil, kteraz 
vsak nyni v tak velikém nebezpecenstvi 
vééného zahynuti se naleza; a zajiste 
ze Spasitel, ktery prisel, aby hledal a 
spasil, co bylo ztraceno, nehodi po 
tobé kamenem odsouzeni. Nikoliv, Jeho 
milost ozve se opét v srdci tvém, ty 

12% 


— 180 — } 


zatouzis po svatosti pokani a povstanes 
z hrobu nepravosti k novemu Zivotu 
v bazni Bozi. 

Takovou mérou pfristupujice k trinu 
Boha a Spasitele naSeho, Nejmilejsi! 
vzdy vic a vice budeme okouseti vsickni 
nesmirnych dobrodini, ktera nam z mi- 
lostiplné Jeho piitomnosti piehojné 
plynou. Stalou pak horlivosti v ucténi 
Jeho nauéime se vzdy vice poznavati 
a vaziti sobé toho svrchovaneho Stésti, 
o které s oslavenymi nebestany se dé- 
lime, majice na blizku Boha sveho, 
Jehoz zaroven s nimi ctime a vzy- 
vame vzdy, oni v blazeném patreni, 
my posud pevnou a Zivou virou, ktera 
nas vsak vzdy hodnéjsimi ¢ini, abychom 
Nan jedenkrate patiiti sméli u vééné 
slavé Jeho a blazenosti nasi! Amen. 
Déno v Praze v pondélé velikonoéné, 

17. dubna 1865. 
Bedrich, 


kardinal i arcibiskup. 


Uéeni viry o Marii Panné. 


(K ,,Majové poboznosti“ podava W. Polanecky.) 


Velice byl jsem potéSen zajimavym 
élankem: ,,.Kterak se v Palermu slavi Ne- 
poskvrnéne Poéeti bl. P. Marie“ umisténym 
v Gis. 1. a 2. letokniho ,Blahovésta“. I pral 
jsem si v duchu: Kézby i nas lid rovnou 
uctu prokazoval bl. Rodiéce Bozského Spa- 
sitele naSeho! Kézby i v nérodé na’em 
mohlo se fici, co di vel. dopisovatel o na- 
rodé Sicilském, ze v ném ,kazdy takrka 
s tou oddanosti k Marii Panné jiz se rodi, 
ji ssaje s mlékem materskym, s ni roste, 
s ni Zije, pracuje, trpi, s ni té% umira.“ — 
Zajisté darilo by se pak u nas lépe pravé 
vite a dobrym mravim! VSak nechci_ ni- 
koliv, co settyké ucty bl. Marie P., lid 
na8 viniti; i u nds nalezdme, a to nemaly 
ype vroucich ctitelii Roditky Bowi; i nas 

d rad ji cti, chvali a velebi. Dfikazem 
toho jsou ty mnohé naSe chramy zasvécené 
ucté bl. P. Marie: dikazem toho jest ta 
okolnost, Ze neni témér kostela a kaple, 
v niz bys nenalezl oltét neb alespon obraz 
Matky Bozi; a sice co mo%nd nejvice 
okrasleny a ozdobeny; diikazem toho jsou 
ty mnohé pouté, jez ndbosny lid nd8 na 
mista ucté Matky Bozi zvlast zasvécend 
kona, jako% i rozliéné pobo%nosti na mno- 
hych mistech vef¥ejné i soukromé konané. 

Pral bych si toliko, aby tato tcta 


k Marii P. jedté u vét8i mite v ndrodé 
na’em se rozsi¥ila a rozmnodZila, aby po 
prikladu sv. patronti nagich Vacslava, Voj- 
técha, Jana Nep. a Prokopa kadZdy,~ budsi 
knéz Gi neknéz, bohaty éi. chudy, vzneSeny 
éi sprosty, bud si v tom neb onom stavu 
a povolani, ctil a velebil bl. Rodiéku Bodi 
tak, jak ona toho v skutku zasluhuje. _ 

Avkéak co neni, mize byti; ¢eho si 


-prejem, toho-s pomoci Bozi mfzZeme do- 


sdhnouti; prosme Boha za milost, a bl. 
Roditku B. a sy. patrony naSe za primluvu, 
a pridiiujme se kazdy ve svém oboru a 
dle sil svych, aby vzristala v osaddch a 
rodinach naSich ucta Rodiéky Bozi, vé- 
douce, Ze ucténim Matky uctime i Syna 
jejiho Jezi8e Krista, a ziskame sobé ne- 
stisInych milosti. 

i tomu cili podavaim Blahovéstu éla- 
nek tento, jimZ s pomoci Bozi struéné vy- 
svétliti chci, co md katolicky kfesfan o 
bl. Marii Panné vériti; nebot na uéeni nasi 
sv. viry o bl. Marii Panné spodivaji veSkeré 


-divody, jez zavazuji krestana, by po Bohu 


nejvice ctil a velebil bl. Pannu Marii. 
Jest pak osmero pravd stvrzenych 
ismem sy. a uéenim neomylné Cirkve, jez 
Cady z nas katoliki o bl. Rodiéce Boi 
pevné vériti povinen jest, a sice: 
I. neposkvrnéné poéeti; 
IL. svatost Zivota, ani tim nejmensim hfi- 
chem nikdy neporusena ; 
III. zasnoubeni se sy. Josefem; 
IV. ustaviéné panenstvi; 
V. distojnost Boziho matetstvi; 
VI. zasluhy 0 spaseni svéta; 
VII. na nebe vzeti a -° 
VII. ptimluva mocna u Boha vy nebesich. 


I. Neposkvrnéné poéeti bl. Marie Panny. 


»Maria hned v prvnim okamZeni svého 
oéeti (v Zivoté matky své sv. Anny) 
zvlastni milosti Bozi a pro zdsluhy pristiho 
Vykupitele, jehoZto matkou stati se méla, 
od vSeliké poSkvrny hrichu prvotného byla 
jest zachranéna.“ Tof prvni uéeni Cirkve 
o bl. Roditce Bozi. — V knize Soudct 
6, 36—838) tteme, Ze Gedeon, chtéje zvé- 
éti, zdali Hospodin skrze ruku jeho vy- 
svobodi Israele z rukou Madianskych, vzav 
rouno viny rekl k Bohu: ,Jestlize vysvo- 
bodis skrze ruku mou Israele, jakoZ jsi 
mluvil: poloZim toto rouno viny na humné: 
bude-li rosa toliko na rouné a na vii zemi 
sucho, védéti budu, Ze vysvobodis skrze 
ruku mou Israele, jakoz jsi-mluvil.“ — I stalo 
se tak, A v noci vstav a vyZdav rouno, na- 
dobu rosou naplnil. 
V rouné tomto spatruji svati otcové 
obraz nepoSkvrnéného poéeti bl. P. Marie 
a vykladaji takto: 


— 181 — 


_ Jako rosa nebeska spadla toliko na 
rouno samotné, ana ostatni zemé suchd 
zustala, podobné i na Marii Pannu jedinou 
sestoupila v poéeti jejim rosa posvécujici 
milosti BoZi, anot veSkeré ostatni lidstvo 
v nemilosti BoZi se nalezalo pro hiich pr- 
votny. A Ze tomu tak, Ze poéeti bl. Marie 
Panny nepoSkyrnéné bylo, k tomu vede 
nds zdrayy rozum, stvrzuje pismo, to do- 
svédéuji sv. otcové, 

Uvazmez jen rozumem svym to vzne- 
Sené povolani a postaveni, jehoz mélo se 
dostati Marii. 

Bth fekl hadu_ (ddblu) v raji 
chaném hrichu: ,Zena potte baa tvou, 
a ty uklady bude% Giniti paté jeji.“ (I. 
MojZ. 3, 15.) Touto Zenou predpovédénou 
byla dle vykladi sy. otei Maria. Méla-li 
vsak Maria dablu hlavu pottiti, t. j. nad 
nim uplné zvitéziti, mohlaliz drive vy moci 
jeho Gili v hrichu byti? — Zajisté nikoliv. 

Maria méla byti matkou Sina Boziho, 
jenZ z téla jejiho télo lidské na se vziti 
chtél. Mohl-hz tedy zivot, v némz prebyvati 
mél Nejsvétéj8i, htichem a byf jen na 
okamZeni po&kvrnén byti? ,,Zajisté,“ di 
sv. Alfons Lig., ,nebyloby slugné bylo, 
aby Bth syaty zvolil sobé piibytek ne- 
svaty. Na dim tvtj, 6 Hospodine, pfrislusi 
-syatost. (Zalm 92, 5.) Jezto Bah sdm se 
vyjadiuje, Ze moudrost jeho nikdy nevejde 
v dui zlovolnou, aniz bydliti bude v téle 
larg moss hrichu, (Moudr. 1, 4): kterak 

ychom se sméli domyésleti, Zeby Syn Bodi 
byl chtél prebyvati v duki a v téle Marie 
Panny, anizby ji byl prvé posvétil a od 
vSeliké hrisné skvrny ochranil 2 — 

Maria méla se stati choti Ducha sva- 
tého, jen% v ni vstoupiti a ji zastiniti mél. 
A ten Duch sv., jenZ kazdou duii, nezZ 
k ni zavita, od hrichu oéistuje a posvécuje, 
nebylby mél Marii, choti svou nejmilejsi, 
od poskvrny hrichu uchovati? 

Maria méla se stati kralovnou andélt; 
nemusila-liz tudizZ sama na duSi své Gistii 
byti neZli duchové andélsti? A tak jiz 
rozum soudi, Ze pravda musi byti to, co 
uéi Cirkey o neposkvrnéném poéeti bl. 
Roditky Boii. 

To pak dale styrzuje i pismo svaté: 
»Zdrava bud, milosti pa, Pan s Tebou*. 
(Luk 1, 28.) Témito slovy pozdravil 
andél Gabriel Marii Pannu, a slovy témi 
vydal svédectvi nezvratné, svédectyi sa- 
mého nebe o tom, Ze Maria vseho hrichu 
byla prosta; nebo v dui hiichem poSkvr- 
néné neni milost Bozi, tim méné plnost 
milosti Bozi. Jsouc tedy Maria plna milosti 
Bozi musila byti prosta v8eho i dédiéného 
hfichu. 


po spa- 


jemstvi zylastni chram. 


Panné slova pisma v pisni Salomounové 
(4, 7): ,Vsecka jsi krasn4 pritelkyné ma, 
a poskvrny neni na tobé.“ 

e pak od nejstarSich dob krestan- 
skych uceni o nepoSkvrnéném poéeti bl. 
Marie Panny y Cirkvi sy. vady hldsdno a 
hajeno bylo, toho jsou nam dikazem spisy 
sv. Otci a nejéelnéjsich uditelii Cirkve. — 
Tak, abych jen nékteré uvedl, sv. Cyprian 
di: ,,Nepfripustila tomu spravedlnost Bodi, 
aby ona vyvolend nadoba (Maria) vSeobec- 
nym urazem znesvécena byla.“ — Uédeny 
Origenes pravi: ,Maria nebyla nakazena 
svidnym dechem hada.“ — Sy. Augustin 
pak mluvi takto: ,O hiichu-li jest reé, 
vyjimam nejblahoslavenéjsi Pannu Marii; 
nebot, kteraz za hodnou uznana byla, po- 
citi a poroditi Toho, jenZ Zddného hrichu 
nemél, ta musila zajisté vice milosti ob- 
drzeti, aby nad hrichem poySechné zyvitéziti 
mohla.“ 

Podobné uéi i sy. AmbroZ, sv. Efrém, 
sv. Anselm, sv. Bruno, sv. Bernard, sy. 
Alfons Lig. a jini. 

Ano ani bludatové prvnich véki ne- 
opovazili se uéeni toto upirati. Tak po- 
véstny odpadlik Julian upiraje vSeobecnost 
dédiéného hfichu proti sv. Augustinu, vy- 
jadiil se takto: ,Pakli vsickni lidé hrichem 

o&kvrnéni se rodi, pak by i sy. Panna 

aria od prvotniho hrichu nebyla prosta 
byvala, coz nepravé a bezbozné jest.“ — 
Sv. Augustin véak mu odpovédél: ,Ty 
pravi8, Ze sy. Panna bez hiichu prvotného 
se poéala, ponévadZ hrich prvotni upiras; 
ja v8ak, aé vSeobecnost prvotniho hrichu - 
zastavam, tvrdim, ze Maria od téhoz hrichu 
zvlastni milosti Bozi byla zachranéna.“ 

Cirkevni sném Tridentsky, jednaje v 5. 
sezeni svém o hiichu dédi¢nem, zrejmé 
pravi, Ze z uéeni o vSeobecnosti tohoto 
h¥ichu vyjima bl. Roditku B. Marii Pannu. 

Jinych dikazi o davnovékosti tohoto 
uéeni Cirkve podavaji nam déjiny Cirkve. 
Tak v Anglii jiz na potdtku 12. stoleti 
zasvécen jest zvlastni den ucté Neposkvr- 
néného Poéeti M. P. — TotéZ% stalo se 
vy Lyoné (ve Francii) r. 1145. — V Pa- 
lermé jiZ r. 1339 zasvécen jest tomuto ta- 
(Viz ,,Blahovést* 
1865, cislo 1.) 

Pozdéjsi stoleti pak mnohem vice po- 
dobnych dikazi nam podavaji. 

_ Na zadkladé tolikerych svédectvi pro- 
hldsil koneéné r. 1854 dne 8. prosince 
slavné panujici papeZ Pius IX. u pritom- 
nosti ndméstk&i apostolskych skoro z celého 
katolického syéta shromazdénych uéeni 0 
nepoSkvrnéném poéeti bl. Marie Panny za 
élanek viry, jenZ Zidné pochybnosti vice 


Proto také Cirkev sv. vyklada o Marii | nepripousti. 


— 182 — 


Tobé véak, kfesfane mily, budizZ uéeni 
toto nejen Glankem viry, jejZ pevné vériti 
a vyznavati ma, ale i mocnym divodem, 
aby Marii Pannu nade viecky svaté ctil 
a velebil, nebot takové milosti nedostalo 
se od Boha nikomu z lidi, jediné ji samé. 

Dale pak budiz ti uéeni toto 1 pohnu- 
tkou, hiichu kaZdého, jakoZto jediného 
pravého zlého se chradniti; nebot z ného 
poznava’, Ze Bih hich na nejvyS nena- 
vidi, jelikoz vSeho hirichu prosta byti mu- 
sila ta, z niZ se Syn Bodi naroditi mél. 


II. Svatost zivota bl. Marie Panny. 


Maria Panna s pomoci milosti Bodzi 
vedla tak svaty Zivot, Ze nikdy ani tim nej- 
mensim skute¢nym hrichem Boha neura- 
ila, nybrz duSisvou vezdy az do blahosla- 
vencho skonani svyého uplné Cistou a ne- 
poruSenou zachovala. — 

Tot druhé uéeni Cirkve o blah. Marii 
Panné, jez stvrzuje pismo, jez povady ha- 
jili a zastavali sv. Otcové, a jez i na8 ro- 
zum chape a uznava. VSimnémezZ si jen 
blize slov Hospodinovych k hadu vy raji: 
»Nepratelstvi polozim mezi tebou a Zenou, 
mezi semenem tvym a semenem jejim; onat 
potte hlavu tvou a ty uklady Ciniti bude’ 


paté jeji“ Co jineho znamenaji_slova 
»Onat potie hlavu tvou“ — neZ: ona uplné 
svitézi nad tebou; — a dalii slova ,ty 


uklady Giniti budeS paté jeji,« zdaliz nezna- 
menaji tolik co: ty bude’ chtiti Isti svou 
uSkoditi ji, ale nebudeS moci? — 

O roditich ptedchidce Pané, sv. Jana 
' Kf¥titele, svédti pismo, Ze ,,byli oba spra- 
vedlivi pred Bohem, chodice ve véech pfi- 
kazanich a spravedlnostech Pané bez 
thony.“ NuZe, vyvolil-li Bih za rodiée pred- 
chiidce Syna svého jen takové manéZely, 
kteri zachovavali prikazani Jeho bez ou- 
hony, nenasledujeli z toho nutné, %e mno- 
hem CistSi a svétéjSi, a tudizZ i bez té nej- 
mensi thony musila byti ta, jiZto Bah za 
matky vlastniho Syna svého vyvolil? — 

Uplna svatost Zivota bl. Marie Panny 
vyplyva dale i z jejiho nepoSkvrnéného po- 
éeti. 

Nebof, uchoval-li Bih Marii Pannu hned 
v poéeti jejim pred hrichem prvotnym proto, 
aby stati se mohla uplné svatou a dustoj- 
nou matkou nejsvétéjsiho Spasitele, musi- 
lat zajisté aZ do narozeni Pané té%Z cistou 
a svatou byti; anby jinak nebyl Syn Bozi 
za matku syou ji vyvolil. 

e pak i po narozeni Pané vady ode 
vSeho hrichu ¢istou a svatou a% do smrti 
své zistala, to zajisté uznati musi kaZdy, 
kdo povazi, Ze Maria, chovajic Boha v Zi- 
voté svém, jesté svétéjSi stati se musila, 
neZ prvé byla; a milovalali Boha hned v 


utlém mlddi z celého srdce svého tak, Ze 
Mu v chramu panenstvi své zasvétila a 
duSi svou i pred tou nejmensi skvrnou hri- 
chu bedlivé chranila, nabyla laska jeji pak 
tim vys8i dokonalosti, kdyz v Synu Bozim 
i svého Syna ctila a milovala. 

Podava nam viéak i pismo o tom zfej- 
mého dikazu. V knize Zjeveni sv. Jana 
(kap. 12.) Gteme takto; ,,I ukazalo se zna- 
meni veliké na nebi: Zena odéna sluncem, 
a mésic pod nohama jejima, na hlavé jeji 
koruna dvandcti hvézd.“ — Slova tato vy- 
kladaji sv. Otcové vibec o Marii Panné. 
—- I piSe dale sv. Jan (vers 3.): ,I-vidino 
jest jiz jiné znameni na nebi: A aj drak 
veliky, rySavy — stal pred Zenou, kteraz 
méla poroditi, aby jakzby porodila, syna 
jejiho sezral. I porodila syna pacholika, 
kteryZ mél spravovati vSecky. ndrody (t. j. 
Jezise Krista); — a vzat jest syn jeji k 
Bohu.a k tréinu jeho. — I stal se boj ve- 
liky na nebi: Michael a andélé jeho bojo- 
vali s drakem, a drak bojoval i andélé 
jeho;—i svrzen jest drak ten veliky, had 
stary, jenZ slove dabel a satanas, kteryz 
svodi vsecken okriélek svéta, a svrZen jest 
na zem, i andélé jeho s nim svrZeni jsou. 
— A kdyz uziel drak, Ze jest svrZen na 
zem, honil zenu, kterdz porodila pacholika. 
I vypustil had z ust svych po Zené vodu 
jako teku,'aby ji reka zachvatila. A po- 
mohla Zené zem, a otevrela zem usta svd 
a pozrela feku, kterouZ vypustil drak z 
ust svych. I rozhnéval se drak na Zenu, 
(totiz kdyZ poznal, Ze ji nemiiZe uSkoditi) 
a odgel, aby bojoval s jinymi ze semene 
jejiho, ktert ostrihaji prikazani Bozich a 
maji svédectvi Jezise Krista! Neniliz tu 
patrné vyliéeno, kterak i potom, kdyz (jak 
ravi sy. Jan) vzat jest Syn jeji (Panny 
farie) k Bohu a k tréinu jeho (po nanebe- 
vstoupeni Pané), usiloval dabel, aby zahubil 
Marii Pannu, avSak nepovedlo se mu to, 
an ji Bth chranil milosti svou. A tak po 
cely Zivot zachovala Maria dusi svou vidy 
éistou a neporusenou. Milost BoZi pisobila 
v Ni poslusnost rozkazii BoZich; a naopak 
pees Jeji stala zachovavala v Ni mi- 
ost k Bohu, vedla ji k ctnostem, a usta- 
viéné konani ctnostnych skutkit utvrzovalo 
aroznécovalo v srdci jejim vZdy vice lasku 
k Bohu, tak sice, Ze jak di zbozny Richard 
de s. Vict., ,plalo srdce jeji laskou k Bohu 
tak prudce, Ze v ném pro Zddny pokle- 
sek nebylo ani miste¢ka.“ — 

Proto také véickni sv. Oteové Marii 
Pannu za nejvaneSenéjsi po Kristu_priklad 
ctnosti a svatosti Zivota vyhlas’uji. Z pie- 
mnohych uvedu jen dva. ,Nad Matku Boidi 
co vyzneSenéjsiho? — volé sv. Ambro% — 
co jasnéjsiho nad tu, kterou% sobé vyvolilo 


— 183 — 


Svétlo? co distéSiho nad onu, kterd poro- 
dila télo bez poruseni téla?“ — 

Sv. Efrém pak pozdravuje ji takto: 
»Zdrava bud nddobo Bodi nejsvétdjsi a nej- 
cist8i; zdrdvas Maria, Pani milosti plna; 
zdrévas mezi Zenami Panno nejblahoslave- 
néjsi, zdrdava bud hvézdo nejjasnéjsi, z niz 
vysel Kristus.“ *) — 

Cely konetné katolicky svét od dav- 
~nych vékii volé k Marii Panné: ,Matko 
nejCistSi a nejéistotnéjsi, Matko nepoSkvr- 
nénd aneporusend, oroduj za nds!“ A tato 
dokonala svatost zivota Roditky Bozi budiz 
tobé kiestane pohnutkou, abys ji co vzne- 
oat priklad ctnosti vrouené vzdy ctil, jakoz 
i Slepéji jejich nadsledoval. — K svatosti 

ovolani jsme zajisté vSickni; nebot ,svati 
budte, nebo ja svaty jsem“ — tak piika- 
zuje Buh ndm véem. aii Mojz. 19, 2.) Ne- 
zapomine} nikdo, Ze ,nevejde do nebe nic 
poskvrnéného* (Zjev. 21, 27.), a proto kdoz 
jsi v htichu, ¢in rychle pokani, pros Boha 
o milost a Marii o primluvu, a snaz se 
vsSemoZné, abys v hodiné smrti mohl du&i 
svou Gistou odeyzdati do rukou Pana svého. 

(Pokraéovani.) 


Duse hrisna — pusty chram. 


Ohaynost a zpusténi — 
Ohaynost na misté svatém, 
Druhdy Bohem zaujatém: 
Ach jaké to vidéni! 


Zalem chyéj se duse ma, 

V rum ten klekni, zarofi lice: 
Necti se tu Buh tviij vice; 
Zpousta jen zde skrysi ma. 


Velebny to byval chram 

Virou zdobeny a yvdékem 

Ach, jiZ zpustosen je vztekem, 
Zohaven jiz ze vsech stran! — — 


Krasny olta¥ odnesen 
Zasvéceny Bodi sluzbé, 
Casto v milo sladké tuzbé 
Syatou slzou zarosen. 


Zmizel jest ten svétla kmit, 
Jenz co laska jasné hoi, 

Bohu se co vira koti; — 

Kdo se odyazil ho yvzit?! — — 


Krasna nékdy svatyné, 
Milostny prtibytku Boii, 


*) Sam Lutr, jehozto stoupenci uctu Marie Panny 
zavrhuji, pravi: ,Z4dn4 zena neni tak svata, ani 
nebyla, ani nebude, jako Maria.“ (Evang. de festo 
Deiparae). 


Kdo ti vzal tvé drahé zbozi 
Zes ted pusta jeskyné? — — 


Ustan! nesud! slys mou zvést: 
yHrichem-li tva duse spiata, 
Milost Bozi jest ji vzata; 

Duge chram ten spustly jest!“ 


Oltar z ni jest odnegen 

Pii némz vrouci Bozi sluzby 
Konala a svaté tuzby; 
Rukou hiichu odstranén, 


Vykraden jest syaty klid, 
Umlkly varhany, zvony: 
Umlkly jiz svaté tony, 
JimizZ znival zbozny cit. 


Duse, jaky rusitel 

Zloupil tebe slavy, krasy, 
Radostné nadéje spasy? — 
Rei, kdo byl ten nepiitel? — 


Zalné diz: ,,Ach sly’ mou zvést 
Sama jsem si zlobny zradce, 
Sama jsem si svatokradce, 

Mé to hrozné dilo jest. 


,Zalem chyéj se duse ma, 
Kvil, ze nectii Boha vice, 
Neosusuj oka vice, 

Az ti Bih zas milost da.“ 


»Kanim stay si novy chram 
Méj zas olta¥, svétlo ziaté, 
Hiasy méj radostné svaté, 
Bud zas cisty Bozi stan!“ 
Jiglt 


O zpévu lidu v kostele. 


Neni pochybnosti, Ze ndbozZny zpév 
lidu Geskoslovanského jest pivodu tak 
starého jako vira kiesfanska na Moravé a 
v Cechach. Posud zpiva nas lid jednu 
piseti, o niZ historie svédéi, Ze ji zpivali 
predkové hned v roce 973 phi svéceni 
prvniho biskupa Prazského, minim pisen 
tak zvanou SyatovojtéSskou: ,,Hospodine 

omiluj ny,“ kteraz ale dle svrchu udaného 

S shane jest starSi druhého biskupa Praz- 
ského, sv. Vojtécha a snad od samych 
Ceskoslovanskych blahozyésti, ss. Cyrilla 
a Metodéje, pochazi. 

V stredovéku, kdyZ se nynéjsi soustava 
hudby rozvinovala a zdokonalila tak, Ze 
doby ty ndm poskytly mnohé posud nedo- 
stihlé klasiky yv oboru hudby kostelni, 
péstovan byl nabo%ensky zpév s velikou 
péci v kldstetich. NaboZenska poesie i na- 
pévy dosthly dokonalosti veliké. Obyéejné 


amr (RA 


obé spolu vyvinulo se z duSe muzi, kteri 
jsouce neSeni virou Zivou a plapolajice c- 
stou ldskou k Bohu snadZili se zvuky svymi 
ndpodobiti zpévy andélské v nebesich, jak 
jen si je dle hlubokého svého uméni hu- 
debniho predstaviti mohli. Proto znéji pisné 
jejich nad miru vazné, velebné a dojimavé, 
i uchvacuji prijemné mysl, necht. opévuji 
boly Pané, necht hldsaji radosti Kristem 
dané. Prdvé v téch dobach, kdy% Ervin 
z Steinbachu pojal mySlenku dému Stras- 
burského, kdyz i Antonin z Pelhtimova 
stavél na kostele svatoStépanském ve Vidni 
a Matéj z Arasu zakladal kostel ndS me- 
tropolitni sv. Vita, tenkrate, kdyzZ blaho- 
slaveny Fiesole, bratri Van HEyckové a 
Rafael zakladali Skoly posvatného malit- 
stvi, pravé tenkrate vedle slohu kostelniho 
a vedle vzneSené malby rozvinula se a 
k yrehu dokonalosti snahou Palestriny, 
Scalatti-ho, Durante-a a jinych dospéla téz 
hudba kostelni a s ni i pisefti ndbozenska. 
Pivodné byla piseti naboZenska véno- 
vana liturgii, aby ji totiz jisté oddily mezi 
sluzbami Bozimi byly vyplnény, aneb aby 
pti privodech byla zpivana. I byly nékteré 
z téchto pisni, dilem ,sequentia’ dilem 
yhymnus“ zvanych tak fka po celé Cirkvi 
rozsireny. Aby v krajindch obyvanych od 
nérodi neromanskych mohl se i lid v jich 
zpivani zuéastniti: podvrzen byl melodiim 
text v té freci, kterouz pravé lid mluvil. 
Tak se stalo, Ze nékteré z nich znély za- 
roveli na Sekvané, Rynu a na Labi, po 
celé Europé, aniz miizeme o nich dokazati, 
kterému by ndrodu ptivodné a vlastné né4- 
lezely, ony jsow razu — cirkevniho, obec- 
ného. 
Takovychto vznesenych a klasickych 
zpévi zavitalo muoho do nasi vlasti a 
zpévny i ndbozZny Cech ochotné se postaral 
o éeskd slova k vaZnym témto napévim, 
ano hudebni mistrové v tomto narodé po- 
éali dle téchto vzneSenych vzori skladati 
isné podobné, slucujice v nich s Zivlem 
cirkve latinske i Zivel slovansky. Tak po- 
vstala nabozenska_piseni Soak alnvalinlen 
vynikajici svou mékkosti a tonem elegickym. 
V starych dobach, kde% obeeny lid 
cisti a psdti neumél, vyskytla se potireba, 
aby znatelové pisma a vibee vzdélani lidé 
sestoupili v spolky pro zvelebeni sluzeb 
Bozich pomoci distojného zpévu obecného 
lidu. Tak povstali literati, kte¥i starali se 
o to, aby vSecky k sluzbam Bozim po- 
trebné a spolu distojné zpévy po vlasti 
sebrany a Gisté opsany byly a kteti pak 
tyto zpévy v kosteligh predndsejice uéili 
lid zpivati s nimi. Ustav tak blahotinny 
jiz v 14. a pak vice v 15. stoleti rozsikil se 
siroko, daleko po vlastech Geskoslovan- 


 skych a pyenesl posvatné 2pévy z chramt 


i do tiché domdcnosti. Zimni vecery avlasté 
poskytovaly dobu, v niz se rodiny literativ, 
Foled i cizi lidé uéili témto zpévim. Vaz- 
nost a velebnost kostelniho’ zpévu vybrou- 
sila vkus téchto lidi, tak Ze gnali a Ginili 
podstatny rozdil mezi pisni ndboZenskou 
a svétskou. Slozil-li kdo z nich pisen sva- 
tou, dal ji onen velebny raz, jimz vynikaly 
zpévy naboZenské vesmés. Svétskd melodie 
nemohla ani spojena byti se slovy naboz- 
nymi, to se pricilo ndboZnému citu a vy- 
cviéenému sluchu jejich, tak Ze se mize o 
literatech fici, Ze stali jako s plamennym 
meéem u brany kostelni, aby se tam svététi 
zvukové nevkradli. 

V polovici 15. a% do polovice 17. sto- 
leti ubéhla nae vlast v nesndze a pohromy 
vubec zndémé. Véeliké uméni zapadlo, ale 
starotesky , néboZensky zpév nevyhynul. 
On téil, on silil lid pti jeho ohromnych 
ztratach. Ano sborové nekatoliéti, jen% se 
tehdy vyskytovali v nesmirné hojnosti, 
prenesli zdédény zpév do svych novych 
cirkviéek aspoii co do ndpévi, jimZ pod- 
vrhovali slova novaé dle nabozenskych na- 
hledi a zdsad svych a s takovou vrouc- 
nosti pri nich setrvali, Ze se tito zpévové 
z vét8i Gasti udrzeli az do nasi doby a 
znéji v sborech luterdnii a kalvinisti ée- 
skych? ar 

V nadzminénych bouilivych dobach 
ovsem mnoho utrpél ustav literdtiv. KdyzZ 
ale po bitvé na Bilé_ hore (1620) a po vy- 
stéhovani se vojska Svédského (1648) Cir- 
key katolicka opét po vlasti rozkvetla, 
rozkvetli s ni z nova sborové literdtsti. 
Mezi tim se vyvinulo uméni knihtiskafské 
a sborim bylo snadnéji zjednati si potrebné 
prostredky k zvelebeni zpévu, totiz kan- 
ciondly. Ale mnohé ze starych pisni vy- 
a ustech lidu i na pidé kostelni a 
objevila se potreba novych zpévi. Uméni 
hudebni, jenZ po dvé sté let leZelo ladem, 
nebylo s to sloziti melodie razu starého. 
Povstala pise novovéka razu jiz podstatné 
jincho, totiz méné distojného, jakoZ jsou 
pisné od Jesuiti slozené: ,Ach mij nej- 
sladsi Jezisi‘, ,Jiz jsem dost pracoval“, 
ano v poéatku 18. stoleti opovazil se do- 
konce kdosi sloZiti ndboZenskou piseii pod 
jménem duchovni menuet, ,Umfiti musim“, 
v niZ ohromujici slova o jistoté a stragnosti 
smrti spojena jsou s melodii pro tanec 
menuetni uréenou a kterazZto pisen skuteéné 
i do kancionali tehdejsich predla. 

. V&ak takovychto pisni povstalo v oné 
dobé nehrubé mnoho, aspot do sbort lite- 
ratskych se na vétS8im dile nedostaly, jeli- 
koZ tito uvykli jsouce na staré zpévy, 
necitili velikou pottebu novych a také vy- 


— 185 — 


eviéenému sluchu jejich se co ndpévy ja- 
lové.a svétské pridily. aia 

Kdy% cisat Josef nastoupil trin a pu- 
zen duchem tehdejsich osvécovateli chtél 
uprkem zavadéti novyy f4d vSech véci, doslo 
i-na nebohé literdty. Sborové jich jsou 
vyzdvizeni a tim hluboce klesl éeskoslo- 
vansky zpév ndbouny. Literati prestali 
Fiditi zpév lidu v kostelich, jeden po dru- 
hém umiral a shromdzZdéni v kostele, ne- 
majic videl, vzdy vice a vice onémovalo, 
Tato. zména, Gili tento upadek tak horSil 
nékteré milovniky starych chorali, Ze ne- 
mohouce této nastalé chudoby zpéyni 
snésti, dali se vepsati do sbori nekatolic- 
kych, aby tam mohli slychati a zpivati 
Zalmy a jiné staroteské choraly. 

iZ pak v méstech opanovala vy nedéli 
a ve svdtek instrumentdlni hudba, jsouc 
na vétSim dile pti malé sile a tudizZ mi- 
zerné odbyvana; na vsi hral ,cantor“ na 
varhanech pisné tak zvané normédlni Gili 
z rozkazu cisatského predepsané, rozumi 
se, Ze hral jen tu, kdeZ varhan bylo aneb 
uméi-li na varhany hrati. 

Zkazeny vkus oné doby, jenz se jevil 
na samych hlavach lidskych nepiirozenou 
ozdobou , totiz parukou, copem, pudrem 
a trirohovym kloboukem opatrenych Gili 
zohyzdénych, jevil se v kazdém odvétvi 
uméni lidského, jevil se i pri hrani varhan. 
Titérné béhani po klaviature vy mezihrach 


¥ 


a svétacké poskakovani pri dohrach, mezi 
pozdvihovanim pak néjaky dojimavy me- 
nuet aneb polonéska, to byly omastky 
zpévu kostelniho ze strany varhan. Varha- 
nickych Skol nebylo, varhanik se uéil od 
varhanika a tak se stalo, Ze tento vkus 
preSel a% do naSeho stoleti a Ze my slySeli 
v mladych letech v samé Praze, an jisty 
varhanik mezi pozdvihovanim hral motiv 
z jisté prasprosté Videtiské fraiky ,,Das 
Herz ijt a’ gfpagig’s Ding”, a jiny baladu 
z oblibené tenkrate opery Zampa. 
Abychom se ale vratili k dobé prede- 
8lého stoleti: tenkrate vynikal na obloze 
svéta hudebniho co hvézda zvlastni veli- 
_kosti Mich. Heiden, muz to bohaté nadany, 
ale vkusem svého éGasu vedeny. Jeho 
skladby byly velmi vitany. Mistr tento 
skladal také pisné kostelni, ale skladal je 
Me Némce, kteri bohuzel v kostelich kato- 
ickych cirkeyni vzneSené chordly skoro 
jiZ nezpivali, anobrz svétskych napévi se 
drzeli. V jich nekatolickych sborech stara 
choralni piseti déle se udrzela. Jedna z 
pisni Heidenovych ,,Hier liegt, vor Deiner 
Majeftit’ donesena jest i do Cech a obdi- 
yovana zde co vzor zpévu nabozenského. 
Pravé to, Ze ma ducha pisné svétské 
a Ze snadno pada do sluchu lidu i Ze po- 


| 


chazi z Némee, libila se mnohym a zaéali 
dle tohoto vzoru sklddati pisné podobné. 
Nékteti pokrodili jesté dale. Vypijcili se 
od pisni zcela svétskych ndpévy, pod- 
vrhli jim slova ndbo%nd, uréili ,, tempo 
majestoso“ a zavedli ihned novou _piseti 
v kostelich, které%Z se ovSem lid velmi 
snadno pyiuéil, ponévad% mu jiz dilem 
znama byla. Takto se ujalo v nagich chra- 
mech mnoZstvi takovych planat, kterdz 
ozdobuji krajinu, stoji-li v polich aneb po 
stranich, ale do vinice chrdmu Pdné ne- 
ndleZeji, .anobr%Z chram Pané  profanuji 
pravé tak, jako kdyby nékdo vénoval na 
oltar svice lojové aneb vénoval soSe Panny 
Marie roucho z strakatého kanafasu a dal 
je usiti dle modniho Zurndlu. Mohlbych 
takovych nedtstojnych, starym Liindlerem 
a jinymi tanci zapachajicich pisni uvésti 
hojny poéet, vsak pripomenu jen, Ze jsem 
v jistém kostele pri vojenskych sluzbach 
Bozich slychal pisei s melodii z ,fletny 
kouzelné“, totiz z arie: ,, Qn. diefen heiligen 
Hallen”, aniz.tehdy komu napadlo, Ze to 
profanace a v jiném kostele zpivali pisei 
k Panné Marii dle ndpévu: ,KdyZ jsem 
k vam chodival pres ty lesy.“ 

Kde se to déje, tu stoji lidé zajisté jiz 
na yrcholi neyédomosti umélecké. 

V nejnovéjsich Gasech pozorujeme chva- 
litebny ruch v duchovenstvu a uéitelstvu 
co do zpévu kostelniho, ale bohuZel, po- 
znali jsme také mnohé hudebniky, kteri 
beze viech hlubsich Studii o pisni kostelni 
a zejmena o pisni Geskoslovanské poustéji 
se do skladani melodii posvdtnych. Ne- 
mize jindée byti, nez Ze tyto nové melodie 
dychaji duchem pisné salonni aneb svétské 
a horlivé knézstvo a utitelstvo neznajic 
véci dychtivé po nich sahda je v kostelich 
a ve $kolach zavadi. Pro Bah! pijdeme-li 
na této draze jeSté o nékolik krok& dale, 
pak vyhyne dokonce téch nékolik staro- 
éeskych naboZenskych pisni,-jeZ se v lidu 
jen jako divem posud udrzely a my 
podobné jako Némei pozbyli svého starého 
zpévu klasického,-— pozbudeme svého staro- 
éeského zpévu kostelniho. Pak budou miti 
nage staré kancionaly i s notovym obsahem 
svym, touto chloubou naroda, cenu pouze 
historickou. 

Aby se této profanaci zpévu posvatného 
ucinila nejvySe potrebnd pritrz, vydan byl 
od Svatojanského Dédictvi kancional, jenz 
zahrnuje vybor melodii staroceskych, jimzZ 
co do velebného chodu melodického, roz- 
manitosti a origindlnosti mySlenek a hloubky 
citi novovéké napévy vyrovnati se nemo- 
hou. Jeden z nejznamenitéjsich opernich 
baritonisti Prazskych vida u mne nahodou 
napév k pisni: ,Pamatuj Glovéte“ a do- 


_ 


— 186 — 


myéleje se, Ze jsem jej zavrhl, pravil: Ne- 
raétez tento ndpév zavrhovati, anobrZ pod- 
lozte mu néjaky svétsky vazny text a ja 
s touto pisni na prknech divadelnich do- 
cilim furore takového, jakéhoz jsem posud 
malokdy docilil. Vim téz, ze v jistém zna- 
menitém mésté vy Sasku jisty varhanik 
proslul co vyteény skladatel kantat slav- 
nostnich a pisni svatebnich a jak to? On 


zdédil jakysi starotesky kancional, kteryz — 


chové co arcanum, a motivy své éerpa 
z tohoto pramene. Tak nam se déje jako 
chudému nddennikovi, kteryZ vykopal 
hroudu ryziho zlata a neznaje zlata, prodal 
je za nékolik grosi. Jsout u nas kostely, 
kdez lid po cely rok pri mSi sv. nezpiva 
neZ: ,Z nebe posel vychazi“, ,Boze pred 
tvou velebnosti“, ,,Jiz jsem dost pracoval*, 
a zase ,Boze pred tvou velebnosti*. Tim 
jest repertoire pana varhanika vyéerpan. 

ebohy lid slychaje tyto a jen tyto pisné 
od détinstvi az do svého vysokeho véku, 
uvykl jim a nevsima si jich. Chladny pfi- 
Sel do chramu, némy tu stoji a chladny 
odchazi. Svata pisen ho nerozhrala. Svétsti 
lidé z na&ich staro¢eskych choralt koristi 
a— my si jich nevSimdame. Hle, viudy 
se stati chrdmové obnovuji, malby se Cisti, 
tezby pozlacuji, neni-li i zpév jedna z nej- 
hlavnéjsich ozdob nasich sluzeb BodZich ? 
Nemé-li se i ten obnoviti? Ma v téch ozdo- 
benych chramech jeSté déle trvati poloviéni 
némota aneb jalova pisei, jenz se vice 
hodi za humna, ponévad%Z za humny po- 
vstala? Pryé se vsim, co kostely profanuje. 
»Vominus Deus noster sanctus est et do. 


mum ejus decet sanctitudo.“ Bradaé, 


Lakomec a jeho dcera. 
Povidka od Fr. Pravdy. — 
XU. 


Marie v ustavu Zila. mnohem svobod- 
néji neZ doma a véru se méla lépe. Vedral 
se vyptal na viecky ustavy, o nich% kdy 
byl slySel a vyvolil mezi nimi pro dceru 
— ten nejlacinéjsi. Aby v ném na dui i 
téle prospivala, 0 to se mu nejednalo ana- 
hodou se stalo, Ze ustav laciny byl také 
dobry. Vedly ho jeptisky, mayice tu kla- 
ster a vychovavajice divky rozliéného stari. 
Marie patrila k tém nejvétiim a nejdospé- 
lejSim a tolik védomosti si prinesla, Ze jiz 
sama mohla byti uéitelkou. 

V skutku ji byla pomahajic v uéeni 
mensim Zaékam a zastavajic duchovni se- 
stry. Mély ji rady a dtvérovaly ji, pie- 
svédéivse se o jeji hodnosti a kdyzZ se otec 
jednou za dlouhy ¢as pisemné na ni tazal, 
avéstovaly mu o ni velkou chvalu. Vzdélava 
se u nich, Ze nemohou leé diviti se tomu, 


sama se pritifiuje a mravy jeji jsou pfi- 
kladné. Zajisté ji vuistavu patti prednost, 
vyznamenava’ se a déla jim nadéji, Ze to 
privede k neobyéejné dokonalosti. 

Vedral sice 0 to vSecko nedbal a ne- 
staral se, jak se dcera chova aéemu se uti, 
predce vsak skvéla zprava o ni ho prekva- 
pila a povzbudila v ném dtlezitou myslén- 
ku. Jiz ji nemohl a nechtél pustit mimo 
sebe, nybré% nosil ji v hlavé od rana do 
veéera, zabyval se s ni-v noci, kul ob- 
mysly, sestavoval siv duchu budouci jednani. 

Hle, on jede za dcerou, aby ji navsti- 
vil, je k ni laskavy, vlidny, téSise, Ze se ji 
libi v klastere. Je zde pred zlym svétem 
dobre chraénéna. Nebozka matka i babitka 
by se s nim z toho radovaly a to tim vice, 
ze se ji vydava svédectvi, jak velice ve 
vsech ctnostech pokrodila. Nesmi a ne- 
bude ji bradniti v Stésti, jaké zde nalezd, 
nybrz mini za ni platit, dokud dobrovolné 
nevystoupi, ano zvySi plat, aby na ni cti- 
hodné panny jeSté vic si daly zdleZeti. 

Tyto prijaly vdééné, co jim ze svobodné 
vile nabizel a netu&sily, ze k nim ani k 
deeri neni uprimny. ; 

Pravil: ,Jsem velice blazen, Ze Marie 
u vas je spokojena a kdybyste ji. pro svij 
Yad eckalen poklsaal Bk: se aie: ape 
poZehnaného otce.* 

Odpovédély mu, Ze ony do svého radu 
nikoho nelakaji a tekly: ,,.Kdo ma povo- 
lani, prihlasi se sim a my vidouce to rady 
vyhovime jeho Zadosti.“ 

Ubezpecil je, Ze Marie povoldni ma, 
a prosil, aby je hledély upevniti a potvr- 
diti, velice pry spaseni jeji du’e mu ledzi 
na srdci. Penéz nemusi Setrit a nebude 
Setiit, aby ji pripravil tak svaté Utodi’té a 
da ji véno, jako kdyby se vdavala, stane-li 
se jepti8kou. . 

Neznajice ho bliz myslily ctihodné se- 
stry, Ze stav jejich mu je vskutku vzdcny 
a vychvalovaly mezi sebou jeho vroucnost 
a horlivost. Marie to zasluhuje, aby pod- 
porovaly jeji tajné zaméry, a Ze ma vée- 
cky viastnosti, jichZ poZaduji od téch, co 
k nim chtéji priyiti, mohou otci byti po vali 
a do ochrany vezmou dceru. Kdyby byla 
neschopnd a nehodnd, zajisté by vyznaly 
hned, Ze se k nim nehodi a Zadné bohat- 
stvi by jich nepohnulo, mluviti a jednati 
jinaé. Nyni to jen na Marii zdlezi, co si 
vybére. Budou ji pozorovat a opatti ji 
vsemi prostredky, aby se pripraviti mohla. 
Ale premlouvat a nutit ji nemohou. Aft 
voli svobodné. Je dospéla, ma Gas, kvapiti 
nemusi. Bth ji cestu ukdze. 

Marie byla velmi mile dojata privétivo- 
sti otcovou, aé nepochopovala, co ho pojednou 
tak obratilo, Ona neméla tuSeni ani zdéni, 


— 187, — 


ze zni chee miti jeptisku a ctihodné sestry 
ji to nerekly, aby si netinila ZAdného na- 
sili. WV klastere ji ptijemné ubihal Gas a 
po domovu véru netouZila. Zpominky na 
néj nebyly radostné, otec ji neprokazoval 
lasky, bratr si ji nevSimal, cizi se k ni pra- 
telsky nesméli ptiblizovati, aby se jim to 
nevykladalo na zlou stranu. Jiz ani staré 
Alzbéty tu nebylo. Musila pryé, kdy% Ma- 
rie ode’la do ustavu. Ubyvalo ji sily k 


praci a Vedral se bal, Zeby ji brzy musil. 


zivit zadarmo. Dive slouzila pani, dceefi 
a utitelce a ty s ni mély trpélivost znajice 
ji a jsouce ji zvyklé z predeslych let, ale 
pan ji nitim nebyl zavdzin a zdsluh, co 
méla o druhé, si nevazil. 

Marie v Pavinci nenalezala tedy na- 
klonnosti ani prichylnosti, ale v klastere 
ji vsickni byli oddani a opraydu pratelsky 
s ni zachazeli. Zacky, co tam s ni bydlely, 
chovaly se k ni divérné a uctivé a du- 
choyni panny poklddaly ji jako za svou 
domnivajice se, Ze brzy vyjevi vali vstou- 
piti mezi né. 

Cekaly dlouho a nestavalo se to. Otec 
dopisoval a prijizdél, vyjednaval s nimi, 

obizel a slib 
Mely ji samy vyzvati, aby si vyvolila stay 
’ jejich, otec to chtél, ale ony toho neuéinily. 
Ani chvaliti nemohly svého stayu z té pii- 
éiny, aby ji ho odporuéily. Musi se sama 
presvédéit. 
Ma -pry k nému povolani, jistil otec. 

Proé tedy nemluvi, neozve se, neprosi? 

Je ostychava, pokornd, treba, aby ji 
dodaly odvahy a smélosti.— 

Jim to nepfislusi a dokud sama ne- 
zatne a se jim nesvéri, budou si pocinati, 
jakoby o niéem vevédély. 

Tézko bylo Marii svériti se, kdyz ne- 
skryvala Zadnych tajemstvi a neméla v 
umyslu stati se jeptiskou. Ani ji to nena- 
pailo; atkoliv Zivot klaésterni priznivy do- 
jem na ni éinil. Byla tu z jinych ohledu 
a az% se tyto naplni, vrati se do svéta. 

NemiiZeme fici, Zeby se Marie na to 
byla téSila; ale bylo ji to ulozeno od ba- 
bitky, jen% ji odkdzala Lu&ténice. Pri- 
padnou ji, uvdzZe se v né. Zatim ale, nez 
se to stane, neni nikde tak rada jako v 
klastere. 

Jak potom bude, nezkuiend divka si 
nemohla jeSté predstaviti, ale jiz se chy- 
stala, Ze byvalou vychovatelku syou Pavlinu 
vezme k sobé a v listech k ni Gasto o tom 
mluvila. I stard Alzbéta pijde k ni a za- 
vedou si to, jak to bylo za dédetka a za 
babiéky. 

Snad se také vda, pomyslila si nékdy 
a vady se nad tim zardéla. Jiz byla dost 
yelka, Ze ji takové véci ptichazely na mysl, 


oval. Deera porad miléela. 


ale pravé proto nezachtélo se ji zistati v 
klaStere. 

Po Pavinci nebazi. Potkalo ji tam 
mnoho neptijemnosti a trebas by se k ni 
otec nyni lichotil, predece se od ného jaksi 
odvracuje jeji srdce a uzkosti se poddva 
v jeho pritomnosti. KyzZ ji necha v ustavé, 
dokud nenastoupi dédictvi! Bude mu za 
to vdééna a pak se mu odméni hezkym 
zptisobem. 

V_ Lu&ténicich si Marie predpovida 
zivobyti utéSené. Bude miti u sebe Pavlinu 
i AlZbétu. Vda-li se, obdrzi hodného muze. 
Chee vykonavati dobré skutky jako babitka. 
Kazdy ji musi milovat. 

Srdétko jeji bylo nevinné a posud 
neznalo nikoho, jemuZ by chtélo prindlezZet. 

Coz nestal o né, nehlasil se nikdo, 
nevabila jeji krasa, nélakalp jeji bohatstvi? 

O ano, zraky mnohych ji hledaly, ale 
ona o tom nevédéla, jsouc schovana v kla- 
Stere. Doma'odbyl otec kaZdého, kdo pro- 
hlasil, Ze se o jeji ruku mini uchazeti, byl 
hruby, nezdvorily, zahanél viecky Zenichy. 

Duchovnim pannam fekl, Ze ziskuchtivi 
lidé by ji radi svedli s drahy, jiz si vyvo- 
lila, aby se zmocnili jejiho jméni a Ze treba 
hajiti ji pred nimi. 

Nikdo tedy k ni neziskal ptistupu a 
ona nikam neprisla, kde by ji mladi muZiti 
byli mohli vyjeviti své zaméry. Ze ma 


*Lusténice, bylo vibec znamo a ty Zehichim 


tak padaly do oka, Ze jim ani na nevésté 
tolik nezaleZelo. Jiz se strojili vybojovati 
si je, a% ustav opusti a nemohli se toho 
doékati. 

Koneéné se roznesla zprava, Ze pribyla 
do Pavince a zpisobila velkou rozéilenost 
v celém okoli. Vedrai sim byl pobouren 
a napnul véecky sily, aby mu neuslo vitéz- 
stvi, o nézZ byl jiz tak dlouho pracoval. 

(Pokraéovani. ) 


Dopisy. 


Z Prahy dne 20. dubna 1865, 

(Sv. misie; 40hodinna poboznost; prvni sv. prijimani.) 

Misie u sv. Mikolase jest ukonéena. 
Kazali tu po 17. dni étyti knézi z tovarys- 
stva Jezi8ova, jmenovité P. Theodor Sechmu- 
de, P. Petr Roh, profesor dogmatiky z Laach 
v Bayvorsku, P. Ondrej Prinz, a P. Max- 
milian Klinkowstrém, kazatel v Bretislayi 
Uherské. — Prostory chramu sv.-Mikolas- 
ského, zvldst o vecernich kazanich, jeZto 
pravidelné mél P. Roh, byly preplnény, a 
téch, jen% v téchto 17 dnech k sy. prijimani 
ristoupili, napocteno bez mala dva_ tisice. 
Neanus posledni ¢tyry dni svatého téhodne 
(kdezto kazani o ‘/,3 h. pro cirkeyni ho- 
dinky odpadlo) bylo kaZdodenné troje ka- 


— 1B ea 


zani, a sice v 10 hodin rano, o '/, 3. odpo- | 


ledne a v 7 hodin veéer; na to asi 0 '/.9 
veéer pri hlaholu velkého zvonu ticha mo- 
dlitba za obradceni hYi8niki, pak sv. po- 
zehnani. Od 5. a% do 17. dubna slouzili 
vsickni Gtyri misiondéri na kaZdy den rano 
v 5 hodin m&i svatou, po té zasedli s far- 
nim duchovenstvem do zpovédnic az do 10. 
hodin; jako% i odpoledne od '/, 4. a% do 7. 
hodiny veéerni. V pondéli velikonoéni rano 
v 8 hodin ukonéena jest misie svécenim 
ktize, o jehoZ obnovu mimo pani hrabénku 
Belcredi-ovou, jen% k tomu cili 40 zl. vé- 
novala, ziskal sobé zasluhy p. Perina, 
méStan Prazsky, farnik sv. Mikolassky, 
urednik a razny katolik. Misionatsky kiiz 
z¢éasti Jesuiti, posud v zdkouti pri vchodu 
do zakristie stojici, nyni ale uvnitr kostela 
na prvpim piliki proti kazatelné zavéseny, 
svétil Jeho Eminence nejdist. pan kardinal 
sam, té% udélil od hlayniho oltdre viechném 
uéastnikim sy. misie apostolské poZehnani. 
— Po ukonéeni sy. misie pristoupil Jeho 
Emin, nejdist. vrcbni pastyr k hlavnimu 
oltari a slavnou mii svatou pontifikalni pri 
cetné asistenci otevrel v tomto chradmu 
Pané starobylou pobozZnost étyricetihodinné 
ucty nejsvét. Svatosti oltdimi, kteraz tu po 
étyry dni aZ do 20. dubna trvala. Kazdo- 
denné slouzena s asistenci zpivand mie svata 
v 8 hodin (omylem, viude jinde kona se 
v 7 h. Red.), pak byla vystavena nejsvét: 
Svatost, v 6 hodin veter Geské kazani, a 
v 7 hodin po litanii sv. pozehndni. Na 
hlavnim oltari, pri¢inénim farniho ducho- 
venstva v zahradu proménéném, horelo po 
cely den 30 svici a 12 lamp, samé to mi- 
lodary osadnikt, jmenovité, hrabénky Schin- 
bornové a Waldsteinové. Uéastenstvi ctitelit 
zboZnych, jenZ po cely den tu kleéeli a 
Jezisi Kristu se klanéli, bylo neobyéejné 
veliké; zvlast v hodindch veéernich pyi 
kazani ¢eském byl chram pfeplnén, aé i 
za dne, kolikratkoli jsem tam vstoupil, asi 
100 véricich jsem vZdy nalezl. Kdo tu pti 
zavérce poboZnosti ve Stvrtek veéer byl, 
a pri privodu nejsvétéjsi Svatosti kostelem 
ten. zastup na kolenou kledici uz¥el, ten mi 
prisvédti, Ze posud velika jest vira lidu 
naSeho, a hluboko vkorenéna ucta k nej- 
svét. Svatosti. Ja alespoi nemohl jsem ubra- 
niti slzam, vida kterak lid naS jekté v 8 
hodin veéer pred oltdtem kleéel, a takika 
ani odlouéen b 

jest slavnost dvoji s vysledkem pozehnanym 
a utéSenym, a jizZ chystame se k treti; nebot 
v nedéli provodni, dne 23. dubna v 6 hodin 


*) Rovnéz veliké uéastenstvi bylo v chramé u Matky 
Bozi pied Tynem, kdez poboznost véera slayné 
ukonéena byla. Télo Bozi divy Gini! 


yti nemohl.*) Tak ukonéena . 


réno piistupovati bude nage skolni mlddezZ 
ponejprv k svatému prijimani. Rz. 


Od Cerného Kostelce dne 20. dubna 1865. 

(Bozi hroby v Praze. Vzkiiseni vy Ouvale. Uéit. porada.) 

-Skorem osm let pobyl jsem v Praze, 
a nebude se snad ZAdny z étendri Blaho- 
vésta diviti, kdy% se prizmdém, Ze za cely 
ten Gas jsem nikdy pres svdtky v Praze 
nebyl, vady s milymi rodiéi potéSit se po- 
spichaje. Nikdy nevidél jsem Prazské chra- 
my v témdni pagijovém, aZ teprvé letos 
doptano mi bylo navyé&tiviti hrob Spasitele 
naseho v rozlitnych kostelich Prazskych, 
a to na veliky patek. Navétivili jsme nej- 
drive chrdm sy. Josefa na Starem Mésté, 
kdeZ jsme mnoho ndboénych uzreli korti 
se v prachu pred zakrytou nejsvétéjsi Sva- 
tosti. Chrdmek ten premily ptsobi dojem 
na mysl navStévovatele a mile nam lahodi 
éistota a krdsa maleb oltdinich a veSkera 
uprava. I pomnik predka marSdlka Ra- 
deckého nezistavd nepovSimnut. VSak ne- 
obral jsem si za-wlohu lititi chramy Praz-, 
ské, jak jsem je byl u veliky patek shledl, 
podotykam toliko, Ze jsou skorem vesmés 
obnoveny, Ze_vSecky vzneSenost viry nabi 
otité hldsaji. Ze mi v mnohém chramu, kdez% 
jsem u BoZiho hrobu kleéel, na mysl prisla ’ 
myéslenka: ,Kéz bych tak kleéeti mohl u 
hrobu Boziho v Jerusalémé!“ kdozZ by se 
tomu divil? P¥ekrasny byl Bozi hrob na 
Karlové, y Emausich, na Skalce, u Trini- 
tari, a panen Voriilek; u sv. Tomase, u 
sv. Mikuldge a u sy. Josefa na Malé Strané, 
u sv. Jakuba nia Starém Mésté a j. Cemu 
jsem se podivil, jest, Ze jsem shledal v8ecky 
Bozi hroby u prostred kyétin, jako v za- 
hradé. Vzkriseni a Bozi hod slavil jsem 
v Ouvale, a druhy svatek vratil jsem se 
opet na misto povolani svého. Musim ke 
cti Ouvalskych obéani podotknouti, Ze pri 
vzkriseni Pané bylo uéastenstvi veliké, ze 
nebylo okna, v némzZ by hojné svétel ne- 
bylo horelo ku pocté z mrtvych vstalému 
Kristu Panu. — Velikonoéni svatky ukon- 
éili_jsme uéitelskou poradou dne 18. dubna 
v Ceském Brodé, v niz vel. p. kaplan Hra- 
deSinsky jasné vylitil pomér Cirkve a $koly, 
téz se od zalozeni okresni utitelské kni- 
hovny mluvilo; mezi Gasopisy navrhovan 
na prvnim misté Blahovést; ponévadZ vSak 
uhrn roénich prispévkt 20 zl. na zakoupeni 
viech Skolskych ¢eskych Gasopisi a hudeb- 
niho ,Slavoje“ nestaci, nabidl se veledist. 
pan predseda, Ze Blahovést sim da, a Ze 
ho i kazdy velebny pan ochotmé ku éténi 
zapujci. Nemam uéel podrobné liiti poradu 
tuto, o kteréz ve ,Skolniku“ obSirnéjxi_ po- 
dim zpravu. Na konci musim zminiti se, 
ze eho jsem si pral, vyplnilo se: Skolni 


— 189 — 


knihoyna nage obdrzela Blahovést darem 
od vel. p. fardte Vitického, co duchovniho 
spravce svého, a mimo to i jiné krasné 
knihy.“ Budte% mu za to virelé diky! 

— J. K. Rezae. 


Z Piseéné, na den bolestné Panny Marie, 1865. 
(Encyklika — kommunismus — rovnost:) 

Jako pred potopou svéta cely svét ve 
zlém postaven byl a zlost lidské na zemi 
tak se rozmohla, Ze se Bohu ziZelelo, Ze 
élovéka uginil na zemi, (Genes. 6, 6.) a 
bylo potrebi, aby patriarcha Noe povédél 
lidu nepravosti; a jako pak poyzdy od 
éasu k éGasu yvzbuzoval Hospodin muize, 
jenz ohlaSovali lidu neSlechetnosti jejich a 
nabadali ku pokani a ku nayrdceni se na 
cestu primou: roynézZ i nyni, kdyzZ svét 
tak pobloudil, Ze prilis mnoho jest téch, 
jen% dle IsaidSe proroka (5, 20.) fikaji 
zlému dobré a dobrému zlé, kladouce tmy 
za svétlo a svétlo za tmy, poklddajice 
horké za sladké a sladké za horké, a dle 
Jerem. (17, 5.) doufaji pouze v Glovéka a 
kladou télo za rdmé své a od Hospodina 
odstupuje srdce jejich; i sv. Otec papez 
Pius IX. dle Isaia8e 58, 1. encyklikou svou 
vola, neprestévd volati, povySuje hlasu 
svého a oznamuje lidu svému_neSlechet- 
nosti a hrichy jejich, aby hledali a znati 
chtéli cesty Hospodinovy, aby Boha_ne- 
opoustéli, ale k Bohu se pfyiblizili. — Viak 
jedni volaji s Piladtem (Jan 19, 38.): ,Co 
jest pravda?“ nepoznayajice, Ze (dle téhoz 
sv. Jana 8, 32.) prayda je osvobodi, a Ze 
(14, 6.) Kristus jest cesta, pravda i Zivot, 
on pln milosti a pravdy, on Ze slova Zivota 
vééného ma. (Jan 6, 69.) — Jini, jenz% ne- 
maji uSi k slySeni, ale tyrdé Sije a neob- 
rezanych srdei a uSi jsou (Skutk. 7, 51.), 
nechti slygeti, a slovo to uéinéno jest jim 
Vv potupu a oni neprijimaji ho, kri¢ice, Ze 
to zpateénictvi; arci, nebet télesny ¢lovék 
nechape téch véci, které% jsou Ducha Bo- 
Ziho, nebot blaznovstvi jest jemu. (I. Kor. 
2, 14.) 
~ A mezi takové naleZi i voladni o po- 
krok v roynosti. VSak se pokraéuje v roy- 
nosti: upadky prisly nyni do zvyku, tak 
ze se lidska spole¢nost brzy rozrovna, az 
nebude miti Zidny nic, a bude sama roy- 
nost. Tak daleko se jiz pokroéilo, Ze ne- 
smite Zidnému na slovo vérit, a ptjdite-li 
komu co, budte radi, kdy% vam nelaje, 
aneb kdyZ vam da poloviéku. O vyptijéeni 
on se postaral, o vrdceni vy se postarejte. 
Kdy vas potiebuje pritel, prijde a polibi 
vas; ale poZadujte své vlastni zpét, vy- 
sméje se vam, a nebudete li hned védet, 
éi jste, vypravi vam rod va; zvite, Ze 
daévno potraveny jsou mozoly vaie, anot 


na cizi mozoly Ziti uvykd sobé svét. A to 
saha jiz i do nejniz8ich vrstev lidi. Pti- 
chazi ku pr. do hospody takovy kulturnik. 
Nenaleje-li mu hospodsky, tedy laje, kriti, 
kleje, bije na stil, — naleje-li, starej se, 
kterak prijdeS’ k svému, tekne po mnoho- 
letém upomindni: Chee&-li vzit polovitku, 
dobre, nechces-li, nedam ti nic, nic nemdm, 
je vse Zenino, a kdyby i jeho vée bylo, 
ma mnoho pratel, jen%Z mu pomahali tak, 
ze si dali nepravdivé dluhy jiz napted na 
majetnost jeho do knih vtélit, Kde neni 
viry v Boha, neni ani viry k bliznimu, a 
kdo sprostny jest jako Het rte potupé a 
posméchu neujde. A to slove civilizovani 
ndrodu, — bez Boha, — bez viry. 
V&simnéte si jen toho bratrstvi, jakézZ 
kaze svét. Mate-li o groS penéz, neb o za- 
hon pole vic, jiz vam to zdvidi, mysli, proé 
to radéji oni nemaji, a neb okem neile- 
chetnym pattice na statek blizniho svého, 
mluyi, Ze neni na tom syété jméni sprave- 
dlivé rozdéleno, proé pry md miti jeden 
mnoho, druhy nic? J& pak pravim véem 
tém a takovym, aby se drZeli slov Kristo- 
vych, jenz (Mark. 14, 7.) di: ,Chudé mate 
(miti budete) vadycky s sebou: a kdy% bu- 
dete chtiti, mtzete jim dobre éiniti*, a 
v knize Prisl. 22, 2.: ,Bohaé a* chudy 
potkavaji se spolu, oba stvoril Bah.“ Chudi 
bohatych pottebuji, aby mohli Zivi byti, a 
bohati chudych, aby jim vy praci pomohli 
a poslouZili, onino, aby se eviéili v trpéli- 
vosti a pokote, a davali podnét k praci a 
vynaleziim, tito pak v dobroéinnosti a mi- 
losrdenstvi. Jediny sm o sobé a pro sebe 
vsecko nevyvede a potrebuje pomoci bliz- 
niho svého. Jestli pak stejskéS sobé proé, 
o nebo Ze pravé ty jsi chudy, pamatuj co 
sv. Pavel pi8e k Rim. 9, 20. 21.: ,O Glo- 
vétée, ty kdo jsi, kteryZ odmlouva’ Bohu? 
Zdali hrnec ditomu, kdozZ je} udélal: Proé 
jsi mne tak udélal? zdaliz hrntir nema 
moci nad hlinou, aby z jednostejného tru- 
ple udélal jednu nddobu ke cti a jinou ku 
potupé? Proto% nerepte} nad povolanim 
svym, do kterého té Bth postavil. Bth o 
tobé vi, a nedopustil by toho na tebe, 
kdyby to nebylo k tvému dobrému, neznas 
to nyni, ale poznaS nékdy, Bih odplati 
tobé podle. skutktii tvych, spravedlivé, ne- 
ucini tobé ktivdy a nebude té souditi z toho, 
kym jsi byl, let bys byl svou vinou za- 
nedbel a preruSil povolani, ku kterému té 
Hospodin povolal, a svévolné svou hiivnu 
od Boha tobé svérenou zakopal — ale 
souditi té bude z toho, zdali jsi tou hiiv- 
nou, kterou tobé Hospodin podle tvé moz- 
nosti dal, tézil, t. j. zdali jsi v tom povo- 
lini, v kterémZ povolan jsi byl, tim byl, 
kym jsi byti mél, dle povolani svého. Pa- 


— 190 — 


matuj, Ze dle sv. Mat. 25, 14. 15. jizZ onen 
evangelicky Glovék, povolay sluzebniké 


svych, dal jednomu pét hriven, jinému pak 


dvé, a jinému jednu. (Dokonéeni.) 
Z Bima na dilou sobotu po ranntm Alleluja. 
»O Roma felix! caeteras excellis orbis una 
pulchritudines!* (Hymn. XXIX. Junii.) 


(Strasti na cesté, slasti v Rimé.) 


V nedéli kvétnou pfixel jsem s milym 
svym spole¢énikem (dékanem Weberem) k 
brandm Rimskym. Cesta naSe byla ten- 
tukrate pravym pokdnim, a snad_ pravé 
prole bude pouti poZehnanou. Mnoho jsme 

ned prvniho dne (29. brezna) zkusili na 

cesté do Vidné, na kteréZ jsem se v Par- 
dubicich s poutnikem Weberem setkal. 
Ledova zima, snih, vichtice, zavaté cesty, 
nebezpeénd jizda — véSe to prorokovalo, 
ze snad budeme s nehodami zapas miti, 
abychom sobé jakZ takZ zaslouzili té ne- 
vyslovné utéchy, jakovou kajici poutnié- 
kové nalezaji u hrobu sv. knizZat apo3tol- 
skych, —u nohou sy. Otce. Nemohu vy- 
sloviti, s jakou radosti jsem sv. Cirkvi dé- 
koval, Ze nam knéZim v_ brevidri podala 
spolu zdroj vSeho potéSeni na cestach, totiz 
»ltinerarium Clericorum.“ Pomodliv se vre- 
lymi slovy putujici cirkve hned jsem se 
presvédéil, ze Bah sdm jest v pravdé za- 
stitou v desti a v zimé ,in pluvia et frigore 
tegumentum ,“ — stalof se, zaé jsme pro- 
sili, ,erunt prava in directa et aspera in 
vias planas.“ V Gaenserndorfu blize Vidné 
oznamil kondukteur, ze se vySinuly vozy, 
kteréz z Vidné jely k severu; za tou pfri- 
éinou Ze treba bude Cekati, aZ se onen 
vlak a draha upravi. Dékovali jsme Bohu, 
Ze se ta nehoda naSemu viaku nepfyihodila 
a éekali jsme celou noc na draze, aZ jsme 
koneéné rdno v 5 hodin Sftastné, aé polo 
zmrzli pribyli do Vidné. 

S vét8i nehodou potkali jsme se 6. dubna 
na hraniéni Staci v Ponte Lagoscuro, kdeZ 
jsme prisli v nemilé vySetrovdni, proto Ze 
mj spoleénik nékolik vytiski spisku ,,der 
Staat ohne Gott‘ — a publikaci papezské 
encykliky —_o nebezpeéenstvi niéeho ne- 
véda — do Rima vezl. Nechci 0 té véci 
slov siriti; dosti na tom, reknu-li, Ze jsme 
byli vyslychani. — Po pétihodinném vyset¥o- 
vani ve erate propustili nas, a téhoz veéera 
prisli jsme do Bononie (Bologna), kde% jsme 
druhého. dne se potésili v prekrasnych chra- 
mech, aé jsme jiZ pec towel ze — jakz 
jsme sobé uminili a prali — ku kvétné 
nedéli dorazime do Rima. V patek na noe 
jsme prisli do Livorna; Ze vSak parni lod 
aZ v sobotu k veteru méla odejiti, usta- 
novili jsme, po Zelezné draze cestovati po 
brehu mofském do Nunciatella a od tam- 


tud s diligenci do Rima. A tu_nds Pan 
Bth po tieti navé&tiviti ratil. Vozy vla- 
skych veturini, a zvldsté tak zvané omni- 
busy nejsou vozy, nybrz chalupy. Pied- 
stavte si nejvétsi omnibus Videisky, a na 
ném viz jiny, jako naS poStovni, tak Ze 
se po Zebriku vandsi do vrchni nemotorné 
éAsti mnozstvi kufri a cestujici téZ po Ze- 
briku lezou do nejvySsiho oddilu. tom 
coupée bylo ndém vykdzdno misto, 2 které- 
ho jsme jen nejprednéjsi koné spatriti mo- 
hli, nikoli prvni par koni. Ja trnul stra- 
chem, zvlasté kdyZ jsem spatinl i hrozny 
naklad, i divokost veturina, jenZ se svého 
vysokého kozliku bil a hnal koné, penoay 
je mermomoci chtél zplasiti. Tusil jsem 
neStésti, vzal jsem opét do ruky Itinerarium 
Clericorum. K veéeru pribyli jsme do 
mésta Cornetto. Preprahlo se a jelo se 
dale; ale sotva jsme '/, hodiny ujeli, — 
ztraceno pryni kolo pravé pode mnou, a v 
tom okamZeni viz klesl a cela ta chalupa 
leZela v prikopé vedle silnice. Jak jsem 
vylezl z vozu, nevim; vim jen tolik, Ze jsem 
hned patral, mam-li své udy, a presvédéiv 
se o tom poéal jsem plakati a modliti se 
yle Deum laudamus!“ Kézbych Vam mohl 
vypsati, kterak ta chalupa leZela v jamé, 
kteraké narikdni v horejiim a dolejsim 
voze poyvstalo ze strachu, a pak to prekva- 
peni, Ze z 17 osob nizadnémuse niéeho ne- 
stalo, leda Ze jsme se trochu potloukli a 
chvili v uzkosti smrti trnuli, a potom to 
chvaleni Boha v jazycich rozli¢nych! (Bylit: 
Angliéané, Francouzi, Némci a j& Cech ve 
voze.) — Nebylo by byvalo divu, kdyby- 
chom byli vsickni zlamali nohy a ruce, 
nebylbych se divil, kdyby snad toliko né- 
kterym se bylo postéstilo, zistati na Zivé; 
—a hle, Zddnému se nepfihodila tézka 
nehoda — vsichni bez wtrazu. — V tu 
dobu jsem jasné poznal vSemohoucnost a 
milostivost BoZi, pomoc sy. Matky a sy. 
andéli_straznych. Zajisté se mnoho du&i 
spravedlivych za nas modlilo, Ze Bth takorka 
zazrak pro nas hrisniky uéiniti radil. — 
Ty Bth jim zaplat kaZdou modlitbu, kte- 
rouzZ nas provazely. — 

V Cornetto (bidném mésteéku) nebylo 
vozti ani koni; éekali jsme chvalice Boha 
bez ustani, aZ pak k druhé hodiné ranni 

risel vil zCivittavecchie, kamZ jsme k 4. 


od. ranni Sfastné dorazili. — Odtud po 
gelezné draze k Rimu. — Z nadrazi nas 


doprovodil nas krajan, knéz Jenik, hned do 
chramu sy. Petra, kde% jsme chvdla Bohu 
byli uéastni sluzeb Bozich a pfijali jsme 
poZehnani sy. Otce! Bohu diky! | 

Den pred nami pribyl ais Rima vp. 
Heréik, slaby a dosti churavy; ale pln 
divéry v Boha. — Pozdravuje Vas srdetné ; 


— 191 — 


psal by, vsak tyto dny neni k tomu éasu. 
Cizinct, vy Rimé poéitd se 80.000. 

Officium tenebrarum (tmavé _jitini) 
odbyva se bohuZel v Sixtiné — v malé kapli 
tak Ze malo kdo mize proslulé zpévy (la- 
mentace a Miserere od Allegri-a) dobre sly- 
seti. Je to na velikou AEodn a& mnozi 
cizinci se na to mrzi, Ze takovou cestu 
vykonavée, jen s velikou obtizi mohou v 
té poboZnosti uéastenstvi miti. 

V zeleny ctvrtek poStéstilo se mi pro- 
strednictvim milého knéze Jenika dostati 
se do privatii kaple sy. Otce. Bylo tam 
as 100 knézi (biskuptd prislych do Rima 
z Ameriky, z Asie a z ianaies prelattv 
a jejich kaplantv), kteti jsme byli piri msi 
sv. Pia IX. a z jeho pozehnanych rukou 
pea jsme nejsvétéjSi Svdtost. — Po té 
radosti nastala druhdé radost ve velechrdmu 
sv. Petra. K 12. hod. sv. Otec s pavlanu 
udélil poZehndni ,Urbi et Orbi.“  Veleb- 


néjsiho okamZeni nemize byti leé v nebi. 


— Tisice lidi na slaynéin namésti — a sv. 
Otee s vySe jako s obrovské vé%e konal 
modlitby a jako prorok, jako andél s nebe 
rozpial ruce a Zehnal svétu! A to takovym 
mocnym, jasnym, vrelym, uchvacujicim hla- 
sem, Ze po tom prostranném namésti az 
daleko do sousednich ulic kazdé slovo znélo 
jako zvon nebeského mésta. Mam za to, 
Ze i to je zdzrak Bozi, ze 73-lety kmet 
takovym silnym a velebnym hlasen mize 
zvéstovati pozehnani Bozi! Ja mdm hias 
dosti siny a pronikavy, avsak pochybuji, 
ze kdybych z té vysoke loggie mél promlu- 
viti, hlas maj by doSel jediného ucha. — 
Po pogehnani zayznél hlahol zvonit, strelba, 
ylviva* bez konce. — : 

Na to snesli sv. Otce doli do chramu, 
kdeZ bylo mandatum (umyvani =): Stésti 
mi pralo tak, Ze jsem z blizka vidél pokoru 
sv. Otce pri umyvdni noh, — a pak i z 
blizka spatril, kterak na hote v loggii po- 
sluhoval 13 apostolim pri hostiné. — 

Da-li mi Buh Stastny ndvrat do ylasti, 
pokusim se poslouZiti étendrim Blahovésta 
a drahym mym pfrdatelim ,upominkami z 
Rima,“ — a vypsati, ¢im se tyto dni zylasté 
u nadvitévé zdejSich sv. hrobi potésilo mé 
srdce! — Zatim dosti. — ,O Roma felix, 
caeteras excellis orbis una pulchritudines! 
— Pisu: Alleluja v Rimé, — dejz Bth 
totéZ Alleluja i drahé Praze — drahé vlasti 
nasi — celému svétu! Prucha. 


Z Rima na hod BoX velikonoént 1865. 
(Drobné zprayy o slaynostech z prat. dopisu.) 

V Rimé se nejdokonaleji napliiuje slovo 
Zalmisty Pané: Tot jest den, kteryZ uéinil 
Hospodin, radujme se aveselme se v ném! 
Den piekrdsny, nebe jasné, teplo prijemné, 


od 6 hodin hrnou se zdstupy k sy. Petru; 
vojska na oslaveni sluZeb Bozich rozesta- 
veno bez pottu; vozi s vystrojenym slu- 
zebnictvem snad asi 3000, obleky kraliv 
a jejich priivodu, vyslanct, kniZat a Slechty 
z celého svéta, pak kardindli a prelati, 
rozlitné odévy cizinei, roucha knézZi, mni- 
chi a jeptisek: tof pohled okouzlujici. V 
9 hodin sy. Otee na trinu nosecim s tiarou 
na hlavé prineSen do basiliky; slouzil m&i 
8V., teed hlasem jasnym, fekl bych, jako 
andél. Po mii sy. udélil poZehndni ,,Urbi 
et Orbi- méstu i svétu.“ Na ndmésti hlava 
vedle hlavy, lidi snad 250.000. Po udéle- 
ném poZehnani voldno ,,Evviva* bez konce. 
Jeden &lechtic z Pruska, nekatolik, vedle 
mne pravil: Vy zajisté Gerpate zvlastni po- 
silu z pohledu na papezZe. Eins jest v pravdé 
svaty Otec, hone knize cirkevni, muzZ 
v pravém smyslu toho slova. 

Po slavnosti uvedl nas knéz Kajsiewié, 
prednosta kongregace a Dominica Resu- 
rectione, ke knizeti Odescalchimu; vidél 
jsem knéZnu, rodem Branieckou, kteraz 
neddvno jako divem na modlitbu sy. Otce 
byla uzdravena, mluvil jsem s ni. V kni- 
zecim domé byla shromaZdéna polska Slechta, 
vSickni hosté byli po ndrodnim. obyéeji 
polském Gastovani svécenymi pokrmy. — 
Osvétleni basiliky bylo nad miru krasné. 
Dnes u_ veéer nee Girandola; pozejtri 
slavné osvétleni mésta na anaenie Za- 
zratného zachranéni sv. Otce, kdyz u sv. 
AneZky se probotila podlaha. Ptipravy k 
osvétleni jsou velikolepé, jak seznate z 
prilozeného programu. Jeden cizinec, s 
kterym jsem se seSel, pravil: Rim jest 
stred svéta, jen% blaha dojiti chce v kazZ- 
dém ohledu. I kdybych nehledél na vée 
tuto okem viry jako katolik, ale jen se 
stanoviska politického: musil bych vyznati, 
ze spoleénost lidské zdaru a blaha dojiti 
mize jediné ve spojeni s Rimem, rovnézZ 
jako udové téla ve spojeni se srdcem. 
Bez srdce — télo umird! V_ bilou sobotu 
byla vefejna audience, se&lo se k ni nékolik 
set knéZi. Praveno mi, Ze sv. Otec latinskou 
a pak francouzskou ‘edi oslovil ducho- 
venstvo a Ze mluvil jako prorok. — 

»L Pius vstane z mrtvych* jest ndapis 
daimyslného pojedndni vy ,,Osservatore‘ d. 
15. t. m., v némz% se predpovida oslaveni 
toho, jen% bojuje s praporem ,,Crux de 


Cruce — Kriz z Krize.“ Tolik na spéch. 
Vice, dd-li Pan Btih, doma. ei 
Kronika. 


Z Prahy. V uedéli 30. t. m. zapoéne 
»majova poboznost“*. U_ sy. Klementa na 
Starém mésté bude kaZdého dne v mésici 


— 192 — 


kvétnu o 7. hodiné veéerni éeské kazani, 
ak litanie a pozehnani. Pred. kazanim 
taldou se zpivati vSedniho dne pisné k ucté 
Panny Marie, v nedéli v8ak a ve svatek 
od 6. hodiny éeské neSpory o nepoSkvrné- 
ném poéeti Marie’ Panny. V rozjimanich 
bude se vykladati litanie Loretanska. — 
Némeckym jazykem bude se konati majova 
aetrbtt o hodiné Sesté v chramé panen 
orsilek a u sv. Josefa Gi u anglickych 
panen na Malé Strané. 

*_* © pouti sv. Janské bude v me- 
trop. chramu sv. Vita za pricinou opray 
uzavrena toliko prosttedni lod, bude véak 
pristup volny do obou lodi poboénich, 
k hrobu’ sv. Jana, do kaple sv. Vacslava 
at. d. Ceské kazdni bude pry v nadvori 
pred chrdmem metropolitnim. 5 

*_* Ve farnim chramu Pané wu sv. Sté- 
pdna na Novém mésté zapoéala na nedéli bilou 
poboZnost sedmera radosti Panny Marie, kona 
se po sedm nedél o 2. hodiné odpoledni se 
slaynym poZehnanim, a skonéi se na hod Boi 
‘svatoduini s ,Te Deum.“ — Dnes zapoéala v 
témz chramé pobognost 40-hodinna. 

*__* Vys. dist. p. probost Mik. Tomek 

daroval vy den svych knézskych druhotin 1000 zl. 
chudym mésta Prahy. 
.  Z Brna. Za pritinou nedostatku du- 
chovenstva bude se i letos svéceni na knéz- 
stvi dtive udélovati nez jind léta, aby no- 
vosvécenci zahy se mohli odebrati ku pra- 
cem na vinici Pané. Svéceni na podja- 
henstvi hudet JExc. nejd. p. biskup Brnén- 
sky udélovati dne 26. kvétna, svéceni na 
jahenstvi 29. téhoZ mésice a svéceni na 
knézstvi 1. ¢ervna. (Hlas Brn.) 

Ze Svycarska 13. dubna. Knéz pol- 
sky bydlici v Kantoné St. Gallen podal 
spolkové radé prosbu o odstoupeni jednoho 
ze starych pustych klastertiv a kostela ve 
Svycarsku knéZim polskym, aby v ném by- 
dleti a povinnosti kné%ské vykonavati mo- 
hli. Spolkovaé rada nema nic proti odstou- 
peni klaStera, ale ponévad% ony jsou ma- 
jetkem vlady kantonalni a tudiz rada jimi 
vlddnouti nemfiZe, radi naSemu knézi v od- 
ee své, by Sel s prosbou svou k vladé 

antonalni. 

Z Ruska. ,, Wilen. Gub. Wiedomosti“ 
uverejnily 9. dubna élanek podepsany popem 
J. Wilianovskym, v kterém vysloveno jest 
rozhoréeni z té pritiny, Ze ve Vitebském 
vévodstvi v chalupach sedlaktiv pravo- 
slavnych jsou na sténé obrazy svatych ka- 
tolickych jako jsou: sv. Ignace, Jana Nep. 
at. p. Radi, by zaménény byly obrazy 
pravoslaynymi, a proto farniky nejen pra- 
voslayné ale i katolické v kollatuie SVé V 


Hlubokém (Gleboko) bydlici p¥inutil, by 
koupili 530 obraziv pravoslavnych. 
Z Ameriky. Nasledky obéanské vonk 
jsou hrozné;. v statu Illinoisu jest 40.000, 
v Jové 35.000 sirotki, pro néZ% se nyni po 
chramech pri sluzbach BodZich sbiraji pri- 
spévky. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
WV Panu zesnuli: 

p. Jiti Pecher, os: dékan Komaroysky na odpoé. 
v Bilém Touskové, d. 25. brezna, (nar. 28. 
kyét. 1794, knéz od 12. srpna 1818); 

p. Rehot Herrmann, farat na odpoé. v Bélici, 
17. dubna (nar. vy Hofelici 24. pros. 1803, 
knéz od 20. srpna 1827). — 

Ve spravé duchovni ustanoveni Jsou: — 

p. Filip Zimmermann, farat ve Velkych Popo- 
vicich, za farate do Libeznic; bie “Gi 

p. Frant. Pechar, kapl. v Kornouze, za admin, 
do Kounova. 

Uprazdnéna mista: 
Velké Popovice, fara patr. Erv. hrab. z Nostic- 


Rhinek, od 19. dubna; 

Mista katecheti a) na éeské, 6) na némecké hi. 
Skole Staroméstské y Praze, do 15. éeryna. _ 

‘V diecési Budéjovické: 
WV Panu zesnul: 

p. Josef Bitzan, os. dékan v Bavorové 7. dubna, 
(nar. v Budéjovicich 27. srp.-1804, knéz od 
26. srp. 1817). ~ 


Wyznamenan jest: f ; 
p- Mat. Leitl, farat Velharticky, a b, notaf, 
jmenovan spraycem vikariatu SuSsického. 
We spravé duchovni ustanovenl! jsou: 
p. Beditich Kamaryt, farat vy Lidmani, za farate 
vy DeStné; 

p. Jan Pravda, administr. z Destné do Lidmané ; 
p. Josef Vozobule, kapl. vy Pacové, za faraie 
vy Cetorazi; 

p. Jan Beran, admin. v Cetorazi, za kaplana 

do Pacova; 
p. Jos. Peschke, admin., za farate v Tiebnicich. 
Uprazdnéna mista: 
Bawvorov, fara patron. kniz. Schwarzenberga, do 
25. kvétna. 
Lidman, fara patron. kniz, Schénburga, do 11. 
kvétna. R 


Listarna redakce. 

Milodary. 1) Halt sy.-Petrsky: Z VolSan 
6 zl. (K témuz uéelu vénovanych vytiski ,, Blah.“ 
z. yr. 1863 a 1864 jest jesté nékolik na skladé 
Vv expedici t. listu; cena udana vy _ ,,Listarné* dis. 
IV.) 2) Na pomnik ArnoSta z Pardubic: dp. 
Matéj _Prochazka, profesor v Brné, 10 al. vp. 
Alois Skampa, administr. na VolSanech, 1 zl. 

»Nar. pohadky“ nelze; dejte do kalendaie. 
Z Pisku, Slan., Ho¥., Bud. a j. pristé, 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


nae 


Rotnik XV, 


Vydava ae : 
5., 15. a 25, 


kazdého mésice. 
Redakee: 

v kniz. arcib. semi- 
nari Gislo 190—1. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv. - Vaclavékém 
namésti, cis. 786—II1 
Nedoéla éisla rekla- 

mujte nejdéle 2 é . 
viseiaied. Vydavatel a redaktor: 


SLL OOO OOo 


,Spravedinost zvyS8uje narod, ale hich bidné Gini narody.“. (Piisl. XIV, 


V Praze dne 5. kvétna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


eS Predplaceni étvrt- 


kneéa FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 13. 


Predplaci se 
v expedici 
iu vsech radnych 


knihkuped 


na rok: @ 1l. &® kr 
na pire: @ 2). BO kr. 


Po posté: 
Celorocné: B zl. — kr. 


pilrodné: M a). So kr. 


Vavaval 


letni se neprijima 
Jednotlivé disla se 
neprodavaji. 


PDP DD LID 


34.) 


ee 


Slavnost sv. Jana Nepom. 


E Co jste vySli vidét?“ Mat. 11, 9. 


Piiroda se probudila z dlouhého 
spanku, zemé se odiva v pestry Sat, 
stromovi kvéte, ptactvo velebi Stvo- 
fitele sveho: nastal maj, to hlasa role 
i sad, luh i les. S jarem nastava 
tez ¢as pouti. Cilem poutniki v mé- 
sici tomto byva hrob sv. Jana na hra- 
dé Prazskem. Tam spéchaji kazdého 
roku tisicové z Cech i Moravy, ze 
Slezska i Slovenska, z Vidné a jinych 
mést a kraju. Cirkev sv. veli ¢isti o 
slavnosti sv. Jana z Nepomuku evan- 
gelium sy. MatouSe (XI, 2—10), jedna- 
jici oO Janovi jiném, o Janu Kititeli, 
hlasateli pokani na brehu Jordanském. 
Oba Janové jsou si podobni v Zivoté 
i v smrti; v Zivoté razem knézstvi, v 
skonani pak smrti muéennickou. Oba 
vydali svédectvi o Kristu, oba Kristus 
oslavil. 

Pan Jezis tazal se zastupi hrnou- 
cich se za Janem na poust: ,Co jste 
vysli vidét? titinu-li vétrem se klatici? 
élovéka-li mékkym rouchem odéného? 
proroka-li?“ A dolozl: ,Jisté pravim 
vam: i vice nezli proroka!“ Podobné 
taze se Cirkev poutniki nasich: Co 
jste vyshi vidét? davajic na srozuménou, 
ze pout dobie, s pravym umyslem vyko- 
nana jest skutek zasluzny. Nelzet kaz- 
dou cestu nazyati pouti. 

»Co jste vysli vidét?* Odpovidame: 
Vysli jsme navStivit hrob sv. Jana Ne- 
pomuckého, zulibat jeho svaty jazyk 


v chramé, jenz jest matka vsech chra- 
mi v kraloystvi Ceskem, uziit hroby 
sv. patron nasich Vaclava, Vojtécha, 
Ludmily, posvétit se sv. svatostmi, po- 
silnit se slovem Bozim na misté sva- 
tém, prijmout pozehnani, jimz zehnati 
bude ve jmenu Bozim knize Cirkve 
svate udileje kajicniktm plnomocne od- 
pustky, utvrdit se u vite pohledem na 
vékostalé pomniky, jez ustavéla vira 
otciv nasich, zapéet pisen  ,, Hospodine 
pomiluj ny,“ kterouz po staleti zpivali 
predkové nasi v stésti i strasti. 

Vysli jsme uztit poboznost ¢tytice- 
tihodinnou,*) po dlouhém = spanku z 
mrtvych povstalou, poklonit se Kristu 
Jezisi v Svatosti ukrytému, vyznatiJemu : 
Bah nas jsi Ty, 6 zehnej dédictvi své- 
mu, spasena ucin lid svuj! Smiluj se 
nad nami! 

Vsak kdo cti Syna, cti i Matku. 
Jsouce synové a dcery naroda Marian- 
ského, vysli jsme vidét poboznost ma- 
jovou ke cti Roditky Bozi, Marie Pan- 
ny, Matky nasi, jenz jest pomocnice 
krestani, potéseni zarmoucenych. 

Znajice se k narodu svému_ vysli 
jsme uziit i jiné, co Praha svateho, 
slayného a vzaeného v sobé chova. 

Kéz by se na nas vsech naplnilo, 
coz psano jest o sy. Janu: ,Aj, ja 
posilam andéla svého pied tvaii tvou, 
kteryZto pripravi cestu tvou pied tebou.“ 
Kézby nas andél Hospodintv vedl na 
této pouti i po vsech cestach zivota 

*) Bude se konati od 15--18. t. m. u sv. Salvatora 

v seminari. 


13 


— 194 — 


vezdejsiho a uvedl do Jerusaléma ne- 
beského, kdez svati vidi Boha tvaii 
v tvar! 

Raé, o Boxe! dari s nebe, 

o které Jan Zzada Tebe, 

hojné poskytnouti nam: 

bud na& pomocnik a radce, 

az skoname zdejsi prace — 

nasi odplatou bud sam! 


Uceni viry o Marii Panne. 
(K ,,Majové poboznosti* podiva W. Polanecky.) 
(Pokraéovani.) 


III. Zasnoubeni bl. Marie Panny. 


Maria Panna zasnoubena byla mudi, 
kterémuz jmeno bylo Josef, z domu a z ée- 
ledi Davidovy. 

Tot treti uéeni Cirkve, jeZ zrejmé stvr- 
zuji sv. evangelistové. Sy. Matous (1, 18.) 
pravi: ,KdyZ matka jeho (JeziSova) Maria 
zasnoubena byla Josefovi, prvé neZ se seili, 
nalezena jest majici v Zivoté z Ducha sva- 
tého.“ — 

Sv. Lukas (1, 26.) di: ,,Poslan jest an- 
dél Gabriel od 
kterémuZ jmeno Nazaret, ku panné zasnou- 
bené muzi, kterémuZ jmeno bylo Josef z 
domu Davidova, a jmeno panny (bylo) 
Maria.“ — 

Ty% sv. evangelista uvadi totéZ i v 2. 
kap. versi 5. Kde Pismo tak jasné mlavi, 
tam netreba po jinych dikazech se ohlizeti. 

Nebude snad étendrim nemilo, ptipo- 
jim-li, co starobylé povést o zasnoubeni 
Marie Panny vypravuje.*) Kdyz Maria 
byla v étrnacti letech, ustanoveno, podobné 
jinym panndm, pri chramé vychovanym, ji 
zasnoubiti. NeZ ona zdrdhala se, protoze 
panenstvi své Bohu byla obétovala, leé by 
to byla vyslovna vile BoZi, co% zptisobilo 
mnoho rozpakt, anot to bylo proti obyéeji 
naroda Zidoyského. I ptal se nejvy8si knéz 
Hospodina, ma-li uéiniti dle vile Marie, 
Gili dle obyéejného tadu? Bah véak po- 
chvalil slib Marie Panny. Nasledkem toho 
uzavreno, dati ji nékterému ndboZnému a 
ctnostnému muéi pod ochranu. KdyzZ pak 
za tou priéinou knézi v chrémé k Bohu se 
modlili, slySan jest hlas ze svatyné k nej- 
vyss8imu knézi: ,Kaz, at vsickni panicové 
z domu Davidova se sejdou a jedenkazdy 
at svij prut prinese; ¢i prut kvét vypudi, 
ten ma obdrZeti pannu.“ I stalo se tak. A 
aj, kdyZ vSichni byli pruty své na oltdt 
polozili, vykvetl prut Josey, tesare Be- 


*) Viz ,,Hirschera Zivot Marie’ — a Donina »Leben 
und Thaten der Heiligen Gottes.“ 


oha do mésta galilejského, | 


tlemského. Zasnouben jest tedy Josef s 
Marii, a odebral se pak s ni do Nazaretu, 
| kdez v bazni Bodi a andélské Gistoté tra- 
vili Zivot svij. —— 

Proé ale chtél Bah, aby Maria, jen% 
co panna méla poroditi Syna Boziho, byla 
zasnoubena ? ; 

Jedna a ta nejdilezitéjsi ptitina jest 
ta, kterouz% uvadi sv. AmbroZ: chtél totiz 
Pan spfisobem timto o est a dobré jméno 
své panenské Roditky petovati, aby svaté 
zrozeni jeho Zadné potupé anizZ jakému po- 
dez¥eni (byf i nepravému) podrobeno ne- 
bylo; chtél, aby od svéta zprvu za syna 
Josefova povazovan, a pozdéji teprv co za- 
slibeny MesidS a Syn BodZi poznan byl. 

Jind pkitina, prot dle vile Bodi Maria 
zasnoubena byla, jest ta, aby nabyla po- 
moci v svém Zivobyti, rady a pfrispéni pri 
vychovadni JeZiSe, ochrany v protivenstvich, 
a utéchy v kYizich a strastech. — 

Mimo to stal se Josef co zakonnité za- 
snoubeny muzZ Marie, jak tvrdi sv. Bernard 
(Homilia 2. super Missus), nejhodnovérnéj- 
Bim svédkem poéestnosti a Cistoty Marie 


Bor — 
ozoruj, kfestane, tu dokonalou po- 
sluSnost bl. Marie Panny, a tuplnou ode- 
vzdanost jeji do vile Bo#i. ,Ackoliv uéi- 
nila slib panenstvi (di sv. FrantiSek Sales.), 
predce se podrobila rozkazu zasnoubeni: 
toliko a jediné, Ze ctnost posluSnosti na 
vysost cenila a poslugnou byti chtéla. V 
této posluSnosti setrvala také vZdy panen- 
sk& Roditka Bozi.“ — Proto pak i pri zvé- 
stovani andélském zvolala: ,Ejhle dévka 
Pape ; Staniz mi se podlé slova tvého.“ (Luk. 
, 38.) 

A pro tuto dokonalou posluSnost cti 
kazdy Matku Pané; v&Sak cti8-li ji, v tézZe 
ctnosti ji nasleduj. 


IV. Ustaviéné panenstvi bl. Marie Panny. 


Maria netoliko do narozent Pana Je- 
zise pannou byla neporusenou, alebrz punen- 
stvi jeji ani narozenim Pdné porusent ne- 
vzalo, aniz je pak po narozent Pdné az do 
skonani svého kdy zrusila; — pannou byla 
pred porodem, pri porodu ti po porodu. Tot 
pas uéeni neomylné Cirkve o bl. Rodiéce 

oz. 

a) Ze Maria byla pannou neporu- 
Senou pred porodem svym, vysvita jiz z 
proroctvi IsaidSova (7, 14.): ,,Aj panna 

| poéne a porodisyna, a nazydno bude jmeno | 
jJeho Emmanuel.“ Ze sloy téchto vidno, 
ze Buh sém chtél a z¥ejmé to slibil, Ze 
Vykupitel z panny se narodi; — co véak 
Buh chce a slibi, jisté se stane. Vysvita 
to dale patres z uzasu a otazky Marie 
Panny, kdyZ ji byl andél Gabriel zvésto- 


— 195 — 


val, Ze potne a Eee Syna: ,Kterak se 
to stane, ponévad% muze nepozndvam ?* — 
Vysvité to i z odpovédi andéla, jen% tekl 
Ji: ,Duch svaty sestoupi v t8, a moc Nej- 
vySsiho zastini tebe, a proto% i co se z tebe 
svatého narodi, slouti bude Syn Bozi.“—(Luk. 
1, 34. 35) Ne tedy zpisobem pfirozenym ale 
zylastnim pitsobenim Ducha sy. méla Maria 
matkou se stati; coZ paki stvrzeno nale- 
zame slovy andélovymi k Josefovi: .,,Neboj 
se vziti k sobé Marii manZelku svou: nebo 
co% v nizrozeno jest, z Ducha svatého jest.“ 
(Mat. 1, 20.) A pak v dalsich slovech: 
»Povstav pak Josef ze sna, udinil jakoz 
mu pYikazal andél Pané, a yzal k sobé 
manzelku syou. Ale nepoznal ji.“ (Tamtéz 
v. 24. 25.) 

b) Ze Maria i pki porodu pannou éi- 
stou ztistala, t. j. Ze porodem nevzalo pa- 
nenstyi jeji Zidného poruSeni, ani ujmy, 
tot ovSem jest tajemstvi, jez rozum nai ne- 
chape, an zvykly jest souditi dle ptiroze- 
ného béhu véci. SluSi vSak uvaziti, Ze Pan 
Jezis zpisobem nadpfirozenym poéat jest. 
Vysvitaé pak toto uéeni i z onéch slov 
IsaidSovych: panna potne a porodi;“ jak 
uci veSkera Cirkey dle svédectyi sv. Au- 
gustina, jen% di: ,Kdyby porodem panen- 
stvi jeji se bylo porusilo, jiz by se byl z 
panny nezrodil, a tak by tedy cela Cirkey 
(co% od nas odstup) bludné vyzndvala, Ze 
z Panny Marie se narodil.“ (Enchir. ad 
Laur. cap. 24.) 

Sv. Miss Vel. ve svém listu k snému 
Chalecedonskému toto pravi o Kristu: ,,Po- 
éat jest z Ducha sy. v Zivoté panenské své 
Matky, kteraZ Jej bez poruSeni panenstvi 
porodila, jakoZ i bez poruSeni panenstvi 
poéala. “ 

Katechismus snému Tridentského (Dil 
I. hl. IV. st. 8.) vyklada takto: ,Jako (Pan 
Jezi8) pozdéji z hrobu zavreného a zape- 
éeténého vysel a k uéennikkm svym za- 
vrenymi dvermi prisel, aneb jako gine 
slunce veskerou hmotu skla pronikaji, ji 
v8ak nikoliv nezlomi aniz jakymkoli zpi- 
sobem porusuji: podobnym, ano vzneSenéj- 
%im zpisobem Jezis Kristus ze Zivota ma- 
terského bez vSelikého poruseni materského 
panenstvi vysel.“ — 

ce) Jako viak byla pannou pred poro- 
dem a pri porodu, tak ztistala Maria pan- 
nou neporusenou i po porodu po vSecken 
Zivot svij. — O tomto uéeni ovSem Pismo 
sy. Z4dné zminky neéini, avSak dokazuji 
toho zrejmé témér véickni sv. spisovatelové 
cirkevni, z nich% jmenuji jen sv. Efrema, 
Ambroze, Augustina, Athanasia, Jeronyma 
a Bernarda, 

Sy. Efrem volé k Marii: ,,Ty jsi dle 
téla porodila Boha a Sloyo, Panna pfed 


porodem, Panna pri porodu, Panna po po- 
rodu.“ (Orat. de laud. ss. Dei matris.) 

Sy. Augustin pravi: ,Celou vérou vé- 
fiti slu’i, Ze blahoslavena Maria, Boha Kri- 
sta Roditka i jako Panna poéala, i jako 
Panna porodila, i po porodu Pannou zi- 
stala.“ (De eccl. dogm. cap. 69.) 

A Cirkev sv. v katechismu snému Tri- 
dentského pravi: ,Duch sy. prispél (milosti 
svou) Matce BoZi pri poteti i porodu Syna 
tak, Ze ji i plodnost udélil, i stalé panen- 
stvi etic hoelh « 

V hodinkach cirkevnich na den Oéi- 
8tovani Marie Panny nalezdme tuto anti- 
fonu: ,V keri, je}z Mojzis vidél, an ne- 
shoruje, poznali jsme tvé neporusené oslayv 
hodné panenstvi.“ V_ modlitbach svyc 
od daynych vékti priklad4 cirkev sv. ku 
jmenu Maria slova ,,vezdy (ustaviénd) Pan- 
na.“ V_ litanii Loretanské konetné vold 
Cirkev k Marii: ,Matko nejéist8i — nej- 
cistotnéjsi, — neposkvrnéna — neporusend 
sv. Panno panen — oroduj — za nas!“ 
Ano sy. Epifan (| roku 403) svédéi, Ze 
»po vsecky éasy v Cirkvi jesté nikdo 
jmeno Marie nevyslovil, aby byl k jme- 
nu tomu slovo _,,Panna‘ neptilozil. & — 
O nadmitkach jinovérci a nepratel Cirkve, 
jakoby Maria po P. JeZi8i, jesté vice synt 
yla méla, zde slov Sititi nebudu, jeSto jizZ 
mnohokrate od nejuéenéjsich muzi byly 
vyvraceny aco blud od Cirkve zavrzeny. 
Tak jiz sném Lateransky za papeze Mar- 
tina I. slaveny hrozi vyobcovanim vsem, 
kdozby upirali, Ze Maria ,povady Pannou“ 

a Rodiékou Bodi jest.*) 


*) Kdo chce8 dikladné vyvraceni bludného uéeni 
0 bratrich Pané“ ¢isti, nahledni do Blahovésta 
r. 1850. str. 177. a 196 od p. t. prof. Frant. SuSila. 
K pojednani tomuto osméluji se dodati nasledujici: 

1) Ze evangelické slovo ,bratri* nemuze v 
doslovném smyslu rozuméno byti, vysvita zrejmé 
ze slov samého P. Jezise, jenz po svem z mrtvych 
vstani zjeviv se Marii Magdalené pravil k ni: 
»Jdi k bratfim mym a povéz jim: Vstupuji k 
Otci svému a k Otci vasemu, k Bohu svemu 
a k Bohu vasemu.“ (Jan 20, 17.) Koho viak 
tim slovem ,,bratri“ P, Jezi& minil, dokazuje hned 
nasledujici vers: ,,Piisla Maria Magdalena, zvéstujic 
uéenntkim : Vidélajsem Pana, a toto mi povéedél.* — 

2) Co se tyka slov sv. Matouse: porodila 
(Maria) syna syeho ,prvorozeného“Y — z nichz 
chtéji jinovérci dokazati, ze méla vice synu, po- 
dotykam toto: Jisty duchovni spravce mél obycej, 
v knize narozenych pii kitu prvniho ditéte radnych 
manzelii poznamenavati slovo ,,prvorozenec,“ aby 
snadnéji pak bylo naleznouti nejen nejstarsi ale 
i nasledujici mlad&i udy kazdé rodiny. Z toho 
poznamendni viak nikdo souditi nemize, zeby 
titéz manzele jesté vice ditek pak miti musili, 
jelikoz mnoho jest takovych rodin, kde prvoro- 
zenec jest spolu jedinym ditétem. 

Nevérec novoveky Renan zavrhuje sice zdani 
bludari, tvrdicich, ze Jakob, Josef, Juda a Simon 
byli brat#i Pané; avsak predce pravi, ze Maria 


13* 


— 196 — 


Ostatné usoudi zajisté kaZdy nepred- 
ojaty, Ze nehodno jest mysliti o Marii 
Baars, Zeby po P. Jedzi8i jesté vice synt 
byla méla, uvazili vaneSenou dtistojnost Jeji, 
a za druhé jejineobmezenou lasku k Bohu; 
ona, ktera% prvé neZ se stala Rodiékou 
Péné, Boha tak milovala, Ze své panenstvi 
zasvétila, milovala Jej stavSi se matkou 
Pané tim vice, a tim vice se Mu obétovala; 
a jelikoZ% nikdy nezhreSila, nezruSila také 
nikdy slibu panenstvi. — 

Ty pak kresfane, jenZ Marii Matku 
Bozi co Pannu neporuSenou vzyvas, uvaZ 
v srdci svém: Byt i toho Bih od tebe ne- 
zadal, abys ustaviéné pannictvi Jemu slibil, 
tolik aspon na tobé Zada, abys Gistotu za- 
choval. ,,Tot jest zajisté vuile Bozi* — 
svédéi sv. Pavel (1. Thess. 4, 3. 4. 7.) — 
posvéceni vase: abyste se zdrzZovali od smil- 
stvi, aby jedenkaZdy z vas umél nddobou 
svou vladdnouti v svatosti a ve cti, ne v na- 
ruzivé Zadosti, jako i pohané, kteriz Boha 
neznaji; — nebo nepovolal nas Bah k ne- 
Gistoté ale k posvéceni.“ —, 

Chceme-li tedy, aby ucta naSe Marii 
vady neposkvrnéné Panné vadavana byla ji 
take milou, trebat, abychom v Gistoté pri- 
kladu jejiho nasledovali. K tomu cili: vzy- 
vejmezZ ji, aby naém v pokusenich pfispi- 
vala ku pomoci mocnou svou primluvou, 
bychom duSe své nepoSkvrnili ohaynym 
hrichem, jen%Z nema ani jmenovan byti mezi 
nami (Kfes. 5, 3.); prosmeZ Matku Pané 
spolu také, aby pomoci své poskytla téz 
ubohym duSim v kalu smilstva tonoucim, 
aby jim u Syna svého vyZddala milost k 
pokani a k napraveni Zivota, aby zanikla 
nepravost pro télesné i duSevni blaho élo- 
véka velice zdhubna. Sy. Panno panen 
oroduj za nas! (Pokraéovani.) 


Hrich. 
Slunce jasnost dava 
Vznik a baryu ysemu, 


Co Zzivého stava 
V sirém syéta lemu, 


Co vsak odumielo, 
Tomu platno nent; 
Byt tam vééné zyelo, 
Nic tu neproméni. — 


Slunceée, milost Bozi; 

Hiich — jest mrtvé télo: 
Vis, tvych ctnosti zbozi 

Kde tak Zalné ztlelo? — — 


syny méla, jichz jmena pry nam zndma nejsou. 
Patrno, ze to pouha smySlenka p. Renanova jest, 
anot Pismo ani té nejmen&i zminky neéini, z 
nizby se cosi takového souditi dalo, — 


Blahem se’s té8ival 

Ze Slechetnych dint, 
Nadéji jsi mival 
Skvélou — dobry synu. 


Duisi tvoji cistou 

Moecné Bab silival; : 
Radost. mél jsi jistou, 

O rajich jsi snival. 


SB 
Co ti milost dala! 
Co’s moh’ jesté brati! 
Arignost ti. to vzala, 
Hyichem se to trati! 


O ty hitchu zlostny, 

Chee8 0 vsecko hrati; — — 
Budu zase ctnostny, 

Budu se jiz kati. 


Sil mne, Boze syaty, 

SlyS mne, Bozi Mati — — 

At, jsa ctnosti jaty, 

Smim zas milost brati. J. J. 


O sv. Eurosii. © 


»Blahovést* podal r. 1863 nékteré zpra- 
vy osv. Eurosii (na str. 127. 267. 350.), jiz 
nékteti déjepisci za dceru krale Ceského 
povazuji. Spolu vysloveno tehdazZ prani, 
aby v knihovnach a archivech pilné .bylo 
hledano, zdaZ by se uréitéjSich zprav o 
Svétici té na’lo. Let roénik 1864 nepti- 
nesl zprav nizadnych, dikaz to, Ze se nelze 
tak brzy jiného zakladu v té véci dopatrati. 

Zakladu takového nepodava ani tato 
zprava. Predce viak dileZita jest ze dvou 

riéin: Jednak, Ze pochazi z 16. stoleti, 
kdeZto posud Zivotopis sv. Eurosie toliko 
ze spisi 17. stoleti byl Gerpan: jednak, Ze 
podava dikaz, kterak ani sdm arcibiskup 
v tehdejsi dobé nemohl jistych zprav o ro- 
digich s. Kurosie dosici. 

V rukopise knizZeci arcibiskupské kni- 
hovny v Praze nadepsaném ,,Missivae la- 
tinae et germanicae“ od r. 1572—1576 se 
na strance 144. nalezd list arcibiskupa 
Prazského Antonina z Mohelnice (1561— 
1580), v némz doktoru Gerstmannovi dava 
odpovéd na dotaz, jejZ on jmenem tajem- 
nika césa/ouny (choti Maximilidna II.) byl 
uéinil strany hrobu, kdeby rodiéové sv. 
Kurosie odpotivali. Arcibiskup piSe (13. 
tijna 1573) takto: ,,Adhibita omni diligentia 
horum, quae nomine Secretarii Imperatricis 
pie petis, nihil penitusinvenire potui. Fuit 
his diebus mecum Abbas Brumoviensis, 
visitator monasteriorum Ordinis s. Benedicti 
in Bohemia et Moravia, qui nullum monaste- 
rium ejus professionis in honorem ss. Fabiani 


— 197 — 


et Sebastiani in sua provincia asserit extare, 
tantum abest, ut de sepultura parentum 
Beatae Eurosiae aliquid sciri possit. Sed 
nec in historiis nomina eorum aut saltem 
memoriam aliquam inyenias.“ (T. j. Aé 
Jsem véelikou pili vynaloiil, =n PPT jsem 
nic toho, naé se jmenem tajemnika cisa- 
fovny zbozné tdzete. V_ téchto dnech byl 


u mne opat Broumovsky, spolu visitdtor | 


klaSteri Benediktinskych vy Cechdéch a na 
Moravé; pravil, Ze v této provincii nestdva 
zadného Benediktinského klaStera ke cti 
sv. Fabiana a Sebestiaua; o hrobé roditt 
sv. Kurosie Ze mu zcela nic povédomo neni. 
Viak ani v Zidném déjepise se nenalezaji 
jmena jejich, ba ani pamatka o nich.) Y, 
téchto slov arcibiskupovych plyne, Ze teh- 
ddz: 1) Sy. Eurosia byla od Cechi, ano 
jak se zda, i od samé cisatovny cténa; 2) 
nebyla viak pokladana za dceru krale 
Ceského, anizZ ,Boribora a Ludmily,“ jesto 
v obojim pripadu by nemohl arcibiskup 
Fici, Ze ani jmena roditd jejich povédoma 
nejsou. 3) Vysvita, Ze tajemnik cisatovny 
se domnival, Ze téla roditai sv. Eurosie 
odpotivaji y kldstere Benediktinském ss. 
Fabiana a Sebestiana v Cechdch neb na 
TOG, jakéhoz ale klaStera tehdaz nesta- 
valo. 

» Ponékud nejasna jsou slova, kteraz v 
témz listu arcibiskupovu hned néasleduji: 
yCivitatem etiam nomine Jaspici in Bohe- 
mia nullam habemus, neque montem Oliveti, 
patriam ¢lius fratris Joannis. Hine collige, 
quid amico respondeas.“ (T. j. Takéf se v 
Cechach nenachazi Zddné mésto Jaspice, 
aniZ hora Olivetska, rodisté bratra jejiho 
(onoho ?) Jana. Z toho seznejte, co byste pri- 
teli svému odpovéditi, mél.) 

Bezpochyby domnival se tajemnik ci- 
sarovny, Ze onen klaster v mésté Jaspici 
se nalézal, a snad na blizku ze byla hora 
reéena Olivetska. Vztahujeli se slovo ,,id/ius“ 
na sy. Eurosii, tedy by byl smysl: Ze bratr 
sv. Eurosie u té hory Olivetské se zrodil; 
a tim bychom se uchylovali od drivéjsi 
zpravy (,,Blah.“ 1863. str. 117.), ze bratr 
jeji mél jméno Kornelius. Mize viak na- 
méstka ,illius“ téz potahovana byti k jaké- 
mus bratru snad mnichu Janu, o némzZ v 
legendé sy. Eurosie se zminka Cini. 

Priéinu k domnénce, jakoby cisarouna 
sama se skrze tajemnika ili sekretare své- 
ho na téla rodiéi sv. Eurosie byla dota- 
uovala, béreme odtud, Ze poe svédectvi 
nékterych jinych listin tazZ chof Maximiliana 
II. jiz dive ostatkii svatych velmi pecliva 
byla, a na pk. roku 15/0 z klastera Do- 
xanského télo sv. Viktora vyzdvihnouti dala 
a je a% do Spanél darem odeslala; jakoz 
pred tim jiz r. 1567 bylo po vili cisarové 


natizeno od arcibiskupa, aby z bosdéckého 
klaStera v Krupce (Graupen) i od jinud z 
mnoha mist svaté acai cisarovné do 
Prahy byly odeslany. 


Ucitelstvu. 
(Pastyrsky list. Viz »Skolni obéznik arcidiecése Praz- 
ské“ 1865 Gis. 1. 2.) 
Bedrich, 
z Boztho milosrdenstvi a sv. apostolské sto- 
lice milosti kardindl sv. Rimské Cirkve, 
knize arcibiskup Pragsky, vzkazuje vgem mi- 
lym ucitelum a piredstavenym ndrodnich skol 
své arcidiecése pozdravent a pogehndnt ve 
jmenu Pané! 

Jak mnoho mi zaleZi na bohumilém 
zdaru narodnich skol a tudiZ i na opray- 
dovém blahu téch, kdoz y potu tvdii své 
tuto predrahou roli Pané vzdélavaji, o tom 
tuSim neni mi treba zde slov Siriti. Od 
r. 1850, kdeZ jsem po vali BoZi prevzal 
péci o tuto arcidiecési, navitivil jsem za 
svym vrchnopastyrskym uradem vétSinu 
8kol rozsahlého arcibiskupstvi tohoto a se- 
znal jsem prednosty i ucitely jednotlivych 
skol. Oni zajisté mi dosvédéi, Ze jsem pri 
kaZdoroénich cestach visitaénich vrehno- 
pastyrskym povinnostem svym ve &kole 
svédomité dostal, Ze jsem s potésenim a ra- 
dosti srde¢énou dlel u prostred mladeZe i 
utiteli jejich; rovnéZ pak i ja mohu do- 
svédéiti a dosvédéuji milerad, Ze mnoho- 
nasobnou onu radost a utéchu, jakouZ mne 
vétsi cast Skol naplnila, po Bohu piri¢itam 
netoliko vérné pridinlivosti dotyénych spray- 
cei duchoynich a riditelii skolnich, netoliko 
neunavenému spoluptisobeni rodi¢i a rodin 
kresfanskych: nébrz rovnéZ, ano zaéasté i 
vyhradné onu utéchu pricitam vytetné hor- 
livosti v povolani a péci o blaho duf&i, ja- 
kouZ uéitelové sami na jevo dali. 

S uprimnou radosti a srdcem vdéénym 
zpomindm na ty muZe velezaslouzilé, jenz 
co utitelé a vychovatelé katolické mladeze 
ve smyslu nabozenstvi kiesfanského a v 
duchu Cirkve katolické pojali vazneSeny ten 
ukol Zivota svého, a v témz smyslu a du- 
chu ukolu svému dostati se snadzi. 

Oni véri pevné, Ze neni v Zadném jiném 
spasent, ne% v Kristu Jezisi, jehoz Jmeno 
pod nebem dano jest lidem, abychom skrze 
né spaseni byli (Sk. apost. IV. 12.); a proto 
v dulezitém ukadé svém vyznavaji to slo- 
vem iskutkem, uéenim i Zivotem svym, Ze 
ani ve Skole dadny nemuze jiného zakladu 
polozitr mimo ten, Bien? olozen jest, jenz 
jest, Kristus Jezis. (1. Kor. Il. 11.) V 
Ném co puvodei a dokonavateli viry (k Zid. 
XII. 2.) pravem hledaji i nalezaji poéa- 
tek a konec véeho vyuéovani a vychova- 


— 9s — 


vani, v Ném hledaji i nalezaji nejuslech- 
tilejSi ukol a nejvy88i cil ukadu svého. P¥e- 
svédéeni jsouce, Ze po vali Kristové Skola 
nalezi k domu Bozimu, kteryz jest Cirkev 
Boha zivého (I. Tim. III. 15.), Veena 
co Zivi udové této Cirkve, co vychovatelé 
mlddeZe katolické, Ze svata Cirkevy kato- 
lické od poédétku dnfiv a% do konce i pro 
Skolu zistdva slouwpem auturzenim pravdy. 
(Il. Tim. II. 15.) Takto vérné jsouce s 
Cirkvi sdruzeni, duchem jejim vedeni, obzi- 
vujicim s ni spojenim posvéceni, v tomto 
svém pisobeni v Cirkyi nalezaji pravidlo 
jediné bezpeéné pro veSkerou Ginnost povo- 
lani svého, a dosahuji zddouciho rukojem- 
stvi, Ze prace jejich bude poZehnana a pt- 
sobeni jejich zdsluzné. Oni radosti yeas 
Ze dle slov knizete apostoli z milosrdenstvi 
Boziho ptindlezeji k rodu vyvolenému, ku 
knézstvi kralovskému, nadrodu svatému, lidu 
dobytému (I. Petr. II. 9.), a proto radi cha- 
pou se kazdé pfrilezitosti, jeZ se jim pri 
vychovavani a vyuéovani mladeZe naskyta, 
aby ze syrdce vdééného zvéstovali ctnosti 
Toho, kteryz z temnosti nds povolal v pre- 
divné svétlo své. (I. Petr. Il. 9.) 

Nezkalenym okem svym dobye ocenuji 
hluboky vyznam vzdjemného spojeni 8koly 
s Cirkvi, a povolani své povazuji spolu co 
cirkevni posldni, kteréZ sméruje k tomu, 
aby co nejuzeji s ndmi knéZimi jsouce spo- 
jeni, prispivali k rozSireni a zvelebeni téhoz 
kralovstvi Boziho, aby s nami v téZe vinici 
Pané co nejbliz8i spolupracovnici nasi uéin- 
kovali. KnéZstvo predevsim a bezprostredné 
se staré o vééné blaho nesmrtelnych duéi, 
a tudiz arci i casnému dobru svych své- 
fencit vykazuje pravou drahu; uéitelstvo 
pak moci povolani svého vSemoZné k tomu 
sméiuje, aby pojisténo bylo vezdejsi blaho 
svérené jemu mladeZe, anizZ by pri tom za- 
pominalo na cil nadpozemsky avécné blaho jeji. 

Jednohot jest potrebi, a v tom se sho- 
duje povolani knéze i uéitele; ruku v ruce 
krati knéZstvo s uéitelstvem, u vyucovani 
svém yzhledajici k opravnénym pottebdm 
svéta vezdejsiho t budouctho, ke cti a slavé 
Bozi, ku blahu a po%ehndni mlddeze kre- 
stanské. 

Takovych knézi a takovychto uéiteli 
k nemalému potéSeni svému nalezl jsem 
mnoho ve své arcidiecési; velky jest poéet 
jejich, zatéeZ Bohu budtez diky a jmena 
jejich, jakoz v. Panu doufam, zapsdna budou 
v knize Zivota! 

Timto listem pastyrskym tedy nikterak 
nezamyélim pouéoyati vas, premili uditelové 
a fiditelové Skol, o svatém uéelu povolani 
vaseho. Naopak hodlam listem timto vy- 
hovéti prani, jeZ bezpochyby davno fiz v 
sobé chovate, chei vam totiz ‘sdéliti, co 


biskupové naSi provincie na minulém snému 
provincialnim v Praze r. 1860 vzhledem 
na skoly a uéitely ndérodni ustanovili, jakoz 
i to, co o té véci na Praiské synodé diecésni 
r. 1863 v poradu vzato a narizeno jest. 

Spolu pak s témito vynosy sdéluji vim 
té% natizeni synody provincialni o zpévu a 
hudbé posudiné; a dtivéruji se pevné, Ze Vv 
tom seznate péti biskuph o Zadouci zdar 
narodnich Skol, jakoZ i o blaho uéitelstva 
a Ze milerddi se pfritinite, abyste uskutet- 
nili ty uslechtilé snahy, jeZ vrehni pasty- 
rové zemé Ceské tuto vyslovili. 

K nékterym z téchto uzavreni syno- 
dalnich tuto dodavam: , 

1. Za pritinou vzdjemného mezi_ uéi- 
telstvem a duchovenstvem spojeni, jez ku 
blahu ndrodnich Skol podstatné napomaha, 
naridil jsem na synodé diecésni v souhlasu 
s snémem provincialnim, aby ucitelové na- 
rodnich 8kol pri nastoupeni utitelského tka- 
du svého skladali obecné nase vyznani viry, 
jakeéz sklada i klerik pred dosazenim vys- 
Sich svéceni a farar pri nastoupeni spravy 
duchovni; ma pak utitel toto vyznani viry 
verejné a pokud moznd zptisobem slavnym 
sloziti. 
opravnénému prani zboznych uéiteli.’ Na- 
stoupeni nového uéitele na Skolu ma zajisté 
pro celou obec kYesfanskou byti utésenou 
slavnosti podobné asi, jako kdyzZ nové usta- 
noveny sprdvce duchovni trad svéj nastu- 
puje; nebot i uditel ma predtlezity urad 
svuj zapociti ve jmenu Pané. Slavné vy- 
znani viry se strany fardre jest rukojemstvim 
pro osadu, Ze on svérené sobé stddce na 
pravou pastvu uvede; a podobné uvitaji 
osadnici také uéitele s divérou mnohou, 
pakli pri prvnim se objeveni ze srdce lasky 
plného vyznanim stejné s nimi viry a na- 
déje jich pozdravi. 

2. Na snému provincialnim i na synodé 
diecésni v poradu vzato a uzavreno jest 
zalozeni pedagogia ili semindi*e ucitelského. 
Doufdm, Ze is timto umyslem cténé uéi- 
telstvo této arcidiecése rado souhlasi. Jedno- 
tlivetim snad se bude zdati, zeby takovyto 
ustav prekazel svobodnému vzdélani kan- 
didativ a vyvinu jejich osobni samostat- 
nosti; taci nechaf se upokoji zpravou, Ze i 
v takovych zemich, kdeZ% zdsada svobody 
v kazdém ohledu platnosti své dochdazi, 
i ti Skolnici, ktefi nejsou viry katolické, 
mnoho dbaji o dobre zrizené semindte uéti- 
telské, aniz by se obavali, Ze ustavy takové 
vadi samostatnému vzdélani duSevnimu. Ci 
snad prebyvani v sporddané rodin&é jest pte- 
kazkou svobody proto, Ze Zivot rodinny 
eee spotiva na zakladech mraynosti, 
kazné a posluSnosti? Ci ode vieho svéta 
odlouéeni jsou chovanci konviktu uitel- 


Nadéji se, Ze tudy vyhovéno jest . 


= (150 = 


skeho jiz tim, Ze pkebyvaji pod jednou stée- | 


chou? Aneb smi-li tlovék povazlivy s do- 
brym svédomim nazvati to nebezpetim svo- 
body, kdy% Gekanci tého% ustavu podzivaji 

timérencho zaopatienia domaciho poradku, 


dy% spoleénym obcovanim se vespolek | 


podporuji a povzbuzuji? Je snad nebezpeti 


Jejich svobody tak veliké, Zeby se k vali 


nému méli vzdati téchto dobrodini ? — Knézi 


i uditelové mé arcidiecése zajisté lépe uméoji_ 


-oceniti vyznam dobre ztizeného semindre 


utitelského; toho dikazem foe znatné dary, 
jeZ mnozi s ochotnou mysli obétovali hned 


tehdaz, kdy% prvni navrh k zalo%eni tako- | 


vého ustavu v tomto arcibiskupstvi byl 
uéinén. 
fond, z ného% jsem prilezité uéty u verej- 


nost podati rozkdzal, té jsa pevné divéry, | 


Ze s Bozi pomoci a spojenymi silami znama 
obétovnost knéZstva, utitelstva i jinych 

F¥iznivetii Skol dovede k Sfastnému konci 

ilo to, které% ztstane trvanlivym pomni- 
kem jejich lasky a vérnosti v povoldni a 
Zivym svédectvim o Slechetné_ jejich snaze 
ku zdaru Skol ndrodnich. Zaddm drahé 
knézstvo i predstavenstvo Skol a viecky 
dobrodince, by dle moZnosti své mi poma- 
hali sbirati kamen stavebni k Zadoucimu 
tomuto ustayu diecésnimu. Aékoli pak znaém 
potreby utiteli, tak ze bych mnohym radéji 
daval nez od nich bral, nemohu prece vy- 
louéiti je ze zdsluhy, aby prispivali k do- 
konani dila, jeZto nikoli mym pouze, ale 
nds vsech spolecné vlastnictvim pozehnanym 
se stane. Prozatim celou tuto véc pone- 
chavam moudré rozsafnosti svych pp. okres- 
nich vikdrt, kteriz zadouci darky a snad 
i pravidelné prispévky k vytknutému véelu 
prijimati budou.. 

3. Jelikoz milé uéitelstvo mé arcidie- 
cése v poraddch ucitelskych, ditive jiz zave- 
denych, posud vzdy horlivého a poZehna- 
ného uéastenstvi bralo, neni mi treba o 
dileZitosti takovych porad obsirnéji mluviti. 
Velice preji, aby i pri poradach ucitelskych 
zrejmym sptisobem se osvédéilo uzké spo- 
jeni knéZstva s wéttelstvem, aby vzdy uZ’im 
se stalo ono pasmo, jeZto knéze s uéitelem 
poji za’ priginou spoleéného jich ve &kole 
pasobeni. S jistotou to doufam a nadéji 
se hojného oyoce porad uéitelskych, pred- 
pokladaje, Ze knézi i uéitelové pri poradé 
a ¥izeni jejim si oberou za heslo slova sy. 
Augustina: V nutnych vécech panuj svor- 
nost; v pochybnych volnost; ve viem pak 
previddej liska. A taf zajisté bude prevla- 
dati, pakli k uptimnosti a uslechtilé neo- 
hroZenosti se pridruzi kirestanska pokora 
a skromnost. 

4. Z ptipojenych ¢asti Prazské synody 
diecésni vysvité, na jaky spisob asi vzhle- 


Z prispévkti téch povstal zdkladni | 


dem na poméry této arcidiecése a na po- 
treby utiteliv by se mély zavésti duchouni 
cviéent Gili exercicie Pragskym snémem pro- 
vincialnim uéitelstvu odporuéené. Hodlaje 
nékdy jindy promluviti o hmotné strance 
véci této, t. j. 0 zkizeni zvldstniho fondu 
pro exercicie, prozatim jen tolik sdéluji, Ze 
jesté béhem tohoto roku na dyou mistech 
v argidiecési budou se konati tridenni exer- 
cicie uditelské, a Ze v prilezitou dobu ve 
jJménu Pané uéitelstvo vyzvu, aby se u 
valném poétu na téchto cviéenich duchov- 
nich stéastnilo. Nikterak se neobdvam, 
Zeby snad v Pénu milované uéitelstvo mé 
arcidiecése neumélo si vaziti naznaéeného 
dobrodini eviéeni duchovnich, aneb Ze by 
nepravé o nich soudilo, jako nékteri lidé, 
jenz% exercicie hrubé neznaji aneb kdoz na 
nejvyssi a nejsvétéjsi tuZby srdce lidského 
lhostejnym okem pohlizeji. 

Kdokoli si vazi obyéejnych porad uci- 
telskych véda, Ze velmi prispivaji k vzdjem- 
nému vzdélani a povzbuzuji k horlivé éin- 
nosti, ten milerdd uvita 1 zboznd cvident 
duchouni, pri kterych% podle navodu zku- 
Senych vided ducleavnien ucastnici vy mo- 
dlitbé a tichém rozjimani o nejdtlezitéj- 
Sich zajmech svédomi a povoldni svého s 
Bohem samym se radi. Bozi pak rady a 
Bozi nauéeni jsou prava a neomylna, jsou 
poZehnana i oblazZujici. 

Témito slovy uzavirdm list svij a udé- 
luji' v8em milym utitelim i predstavenym 
narodnich 8kol své vrchnopastyrské poze- 
hnani, z toho srdce Zelaje, aby nékdy 
vsickni pritteni byli k tém, o nich% psdno 
jest: ,,Ktertz spravedlnosti vyuéujt mnohé, 


jako hvézdy stkviti se budou na vééné véky.“ 


(Dan. XII. 3.)*) 
V Praze, 6. brezna 1865. Bedvich m. p. 
kardinal a arcibiskup. 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 
XIII. 
Doktor Stika ozndmil Marii, Ze se blizi 
éas, kde dle vile neboZky babicky se ma 
rohlasiti za dospélou. Zval ji, aby se ode- 
brala k otci a slibil, Ze tam za ni pfijede, 
aby véc uvedl do pokradku a dédictvi ji 
slavné odevzdal. Musi se jesté mnoho vy- 


*) Nasleduji z Prazskeho snému provincialniho ¢asti : 
O narodnich skolach, o zpévu a hudbé posvatné, 
b) z Prazské synody diecesalni: O vyznani viry, 
jez ucitelové pri nastoupeni uiadu svého sloziti 
maji, WVyznani viry timsko-katolické, Formule 
piisezni 1) pro uéitele ndrodnich skol, 2) pro 
riditele hlavnich as témito spojenych nizsich Skol 
realnich; G seminarich a exerciciich ucitelskych, 
o péci o mladez v tovdrndch pracujici a o sbo- 
rech literatskych, 


— 200 — 


jednati, nez se v Lusténicich usadi a po- 
névad% je svobodna, tim vice se vyskytne 

tekazek, uvazati se v spravu statku. Bylo 
by dobre, kdyby se vdala, méla by zdstupce 
a zalozila by si potrebnou domacnost. Je-li 
v rozpacich a nevi-li o hodném Zenichu, 
staral by se o ni sam. Zna mnoho rodin 
vybornych a vzneSeni synové pokladali by 
si za Gest spojiti se s ni. Zvlast jeden se 


mu libi, je mlady, hezky, ma jméni, 0 jeho - 


Slechetnosti nelze pochybovat. Seznamil 
by ho s ni, dé-li mu k tomu dovoleni. 
Bude brzy samostatnd a mize volit svo- 
bodné. VSak i otee schvali snatek, co ji 
navrhuje, aZ se k nému odhodla. Je pfi- 
hodny a skvély. Néco prospéSnéjsiho se 
ji sotva nahodi. 

Pan advokat oddavky povazoval za za- 
leZitost, kterd se odbyva jako kazda jina 
smlouya a pri které% nejvic rozhoduje uzZi- 
tek. Ze tento byl patrny, jak se mu zdalo, 
spolehal se na otce, ze nebude odporovat, 
véda, Ze u ného maji cenu jen penize. 
Marie divodtim jeho snad také piisvédéi 
jsouc nezkuSena a Ze Zenich jeho, jak dou- 
fal, bude prvni, jenz ji ruku nabidne, prijme 
ho a da mu prednost pred jinymi. 

Privétivy list pana Stiky opravdu zajal 
nasi milou divku a velky nepokoj ji v 
hlavé zptisobil. Nastava ji velmi d&lezita 
doba a brzy se naplni jeji nadéje. Bude 
v Lusténicich pani, kde. preblaze Zila u 
babiéky, Pavlina a Alzbéta pfijdou k ni a 
jako babiéka bude také miti muZe, co snad 
musi byt a za povinnost se ji vylozi. 

Je to arcit podivna véc, Ze si ma vziti 
élovéka, jeho% nezna a jak Ziva nevidéla. 
Vsak vziti si ho nemusi a nevezme si ho, 
neziska-li si jeji lasky. Lasky? Marie se 
zarazila nad tou myslenkou, ale rnemohla 
se jiubranit. Laska ji byla povédoma dle 
jmena a povésti a pokouSela ji jako jiné 
divky v jejim stati. V srdci ji sice posud 
nepocitila, ale Gasto ji napadlo, jak asi na 
Glovéka uéinkuje. Bojise toho. Vstoupiti 
do manZelstvi neni snadné. Nevi, jak se 
ji to podari. Opravdu se modlila, aby ji 
Bth chranil pred neStéstim. Matka nebyla 
Sfastna. Otec ji neoblazil. To ji odstra- 
Suje. S velikou bolesti i litosti opusti své 
nynéjsi utodiSté, ale stati se to musi, ptijde 
za svym povolanim. 

I neodkladala zvéstovati to ctihodnym 
sestram a véru je tim pkekvapila, Tak 
tedy neni pravda, Ze chce byti jepti8kou? 
Snad ztratila chut, snad ji nikdy neméla, 
snad je nesméla a za nehodnou se pova- 
Zuje ? 

_ _ Marie jim dala Gisti psani od doktora 
Stiky a ony uzZasly, Ze se tu jiz mluvi o 
Zenichu. 


»Co% se minite vdavati?“ ptaly se ji. 
Odpovedéla: »Lada se to ode mne.“ 
Rekly: ,Toho, kdo to Zdda, nemusite 
poslechnout.“ ; 

»Neposlechla bych, kdyby mi to nebylo 
souzeno. “ 

»My myslily, ze 
bodnem.“ 

ysotva to bude mozna.“ , 

»Nebyla to vase vile?“ 

yJesté jsem se k ni¢emu neodhodlala.“ 

»Oblibila jste si jiz nékoho ?“ 

_ Marie se zaéervenala a vyznala uprimné, 
ze nikoho nemiluje. 

»Tak teprv chcete a budete hledat ?“ 

yJ& tomu nerozumim,“ prohlasila a 
zastydéla se, Ze ji aZslze vstoupily do o€i. 

Nechtély dale zkoumat a zpytovat, ale 
daly ji moudra nauéeni, aby obstala v boji, 
co ji otekava. Byla jim velmi vdééna a 
slySic od nich, ze ji chystaly misto ve svém 
KlasteFe a tddu, velice se nad tim poza- 
stavila. Je&Sté vic ji mylilo, ze to oéekaval 
i otec, jen% pry az posud se domniva, Ze 
u nich ztistane. 

Nyni teprv poéala Marie rozvazovat, 
neni-li k tomu povolana, aby se odiekla 
svéta a Zivot klaSterni oblibila. Diive ji 
to nikdy neprislo na mysl a nyni to roz- 
mnoZilo jeji nepokoj a k pevnému umyslu 
ji to neprivedlo. 

Nebozka babiéka ji odkazala Lusténice, 
jak pak tedy mize byti jeptiskou? To ba- 
bi¢ka nechtéla a kdyby si to sama vyvolila, 
provinila by se proti Jeji pamatce. 

Tak se aspon Maru zdalo a prozatim 
neuzavrela ni¢ehoZ a moudré panny ji ne- 
premlouvaly presvédéivse se, Ze tomu neni, 
jak pan Vedral povidal. Oklamal je anebo 
byl sam oklaman? 

Nezbyvalo leé Marii pustiti domi a 
ona jela do Pavince, chtic tepry tam bu- 
doucimu svému osudu vykazati jistou drahu. 

Vedral se deery nenadal a kdyz pti- 
jela, lekl se ji, jakoby neprdatelstvi kula 
proti nému. Chce ho oloupit a obrat, vezme 
mu LuSténice a zbavi ho zisku, o némzZ 
myslil, Ze mu jiz neujde. 

Pyrijal jis velikou rozpacitosti a neZ se 
dovédél, s jakou prichdzi, potlaéoval syou~ 
rozéilenost a byl k ni zdvorily a vlidny. 
Vsak nemolil dlouho vytrvati v této neji- 
stoté. Jesté se doma nenajedla a jiz po- 
drobil ji ptisné zkouSce. 

»Ma mila,“ pravil ,ja té neoéekaval.“ 

Odpovédéla: ,Doktor Stika mi psal, 
abych pyrisla.“ 

»Proé, k éemu?“ ptal se. 

Rekla: »Budou pry se mi odevzdavat 
Lusténice.“ 

yCo je chee’ 24 


setrvate v stavu svo- 


S prilohou. 


Piiloha k éisly’ 18. Blahovésta. 


yJsou moje.“ : 

»V klastete se ti nelibi?“ 

,Libi, ale potad tam byti nemohu.“ 

-yMize’, jen kdybys chtéla.“ ~ 

»Mam se také vdavat.“ 

»Kdo té k tomu zavadi?“ 

»Doktor Stika mi to poradil.“ 

,»Utinis to? 

»O tom se nemohu jekté vyslovit, na- 
pred musim miti Zenicha.“ . 

— 4 Vi8 jiZ 0 nékterém ?“ 

»Doktor Stika jednoho pfivede.“ 

Vedral se jiZ nemohl déle zapirat, ro- 
zlobil a: rozyteklil se a volal: ,,T'y nemas 
v ustech jen Stiku, jen Stikovi vérH8, jen 
na Stiku dba’. Co% ti nezdlezi na nikom 
jiném ?4 

»strye Sklenka také chce, abych méla 
muZe, neZ se odeberu do Lu&ténic.‘“ 

»Ja4 nejsem nic?“ ozyval se prudce. 

»Jste otec,“ pravila mirné, ,,bez vas 
zajisté neuinim niéehoz.“ 2 

»Ja4 myslim,“ tekl, ,abys nechala Stiku 
i Sklenku i Zenichy, co ti budou nabizet a 
vratila se do klastera.“ 

yCo bych tam porad délala!“ 

-yZaslib se Bohu, bud — jepti8kou.“ 
Lig pantie jsem se k tomu.“ 
yJsi dost pripravena, v klastere to 
védi, chtéji té, vezmou té, tam bude’ nej- 
lépe zaopatiena,“ 

»Mam LuS&ténice.“ 

»Lusténice a pordd Lu&ténice. Ty jsou 
ti milejSi neZ duSe a spaseni jeji! Coz té 
tam nenaucily niéemu lepSimu ?* 

__ yJ& se domnivala, Ze i v Lusténicich 
0 dusi.a spaseni jeji bych mohla peéovat.* 
wJsi_ celd estes Spatné té tam 
vedly. Skoda penéz, co to stdlo. Mas v 
hlavé Zenichy.. Nemyslis na Boha. Srdce 
tvé visi na statcich pozemskych. Reknu 
jim to, potupim je, Stiku i Sklenku vyZenu, 
aZ mi sem prijdou, na Zenichy vezmu ka- 
rabaé.* 

Vedral se t¥asl zlosti, dupal pred dce- 
rou a div se ji moci nechopil. Stala pred 
nim jako velkd hfisnice, byla bleda jako 
snih, chvéla se uzkosti. ; 

Boze, coz je v skutku tak daremna, 
jak otee pravi? Dokud byla v_ klaktete, 
mél ji rad a chvdlil ji. Nyni je zase, jak 
pred tim byval, ano je horsi, prudsi, ma 
ji v jeSté vétsi nendvisti. 

Cim pak ho tak popudila? Nenapadlo 
ji nic jiného neZ% ti Zenisi. VSak jesté si 
s nimi nezatala niteho%Z a kdyZ to nema 
byt, vystkiha se jich a ztstane svobodna. 

Byla by to otci hned tekla, ale on 
utek] bouchnuv dvefrmi a pak ji ani k slovu 
nepripustil vadé se s ni, Giné ji vytitky, 


pronasleduje ji. Nesméla se mu ani uk4- 
zati, mezi jidlem s ni nemluvil, do jejiho 
ee neprisel. Chtéla navéStiviti stryce 
klenku, zakazal ji to; Sklenka pfijel sam, 
nepustil ho k ni. Teprv doktor zkrotil a 
privedl ho drobet k rozumu vyhrogzuje, Ze 
véc odbudou bez ného, bude-li potdd od- 
porovat. 
Dal si tedy fici a byl ptitomen, kdyzZ 
LuSténice postupovali Marii a nic nena- . 
mital véda, Zeby to bylo marné. 


(Pokraéovani.) 


Dopisy. 


Z Kolina, 1. kvétna 1865. 
(Duchovenska konference.) 

V naSem stridnictvi prichazi v obyéej, 
Ze se na jate bray po Velikonoci, a na 
odzim, dokud se dni pfrili§ nezkratili, od- 
biyvaji duchovenské konference, aby se v 
nich veSkeré duchovenstvo mohlo zuéast- 
niti. Méli jsme takovou poradu 27. dubna, 
v mistnostech klastera kapucinského vy: Ko- 
liné. — Piredseda v uvodni freti pripome- 
nul, aby duchovenstvo zachovalo dne 17. 
éervna, co provincialnim koncilem a syno- 
dou arcidiecésni je uloZeno, a slavné svétic 
vyrotni pamdtku zvoleni sv. Otce, vSemi_ 
moznymi prostredky k tomu prispéti’ se 
snaZilo i vzbuditi Zadouci uctu, oddanost a 
roznititi v srdcich véricich lasku k viditelné 
hlayé nasi sv. Cirkve. Do podrobna roz- 
birati, jak se tato povinnost na srdce kladla, 
je véci zbytetnou, jelikoz se téch dtlezi- 
tych pfitin kaZdy snadné domysli. 

Na to éetl vp. faradt Ovéarsky svou 
isemni praci o tak zvané generalni abso- 
luci, v ¢em by jeji podstata zalezela, a co 
o podminkach této benedikce védéti treba. 
Tvrdil, Ze zptsob v Cirkvi od véki panu- 
jici, slov ,,remissio peccatorum“, pri nichz 
ma se rozuméti: ,odpuSténi éasnych tresti“ 
uvadi v blud duchovniho, ktery si rubrik 
nevsima, a jemuzZ se zpaméti vykourilo, co 
o tétéZ véci ve Skolach slySel. — 

Potom pfrisla rada na otazku Gasovou 
pro nase milostivé léto se hodici: ,0 od- 
pustcich* k vypracovani vp. M. Velickému 
uloZenou. Ptipomenu toliko, jak se tato 
otazka spoleénym hovorem rozvinovala. Co 
éteme v listu ku Kor. I. 5, 4. a H. 2,10 


‘slouzilo za odivodnéni, Ze Cirkevy ma moc 


J. Kristem udélenou hrisnika stihati ¢as- 
nymi tresty a také zmirniti aneb docela 


-odpustiti. tyto ulozené tresty. Slova: ve 


jménu P. JeziSe Krista, aby, kdo tak Ginil, 
vydan byl satanu; vyvrzte zlého ze sebe; 
a i jd, co jsem odpustil, odpustil jsem 
»Vv osobé Kristoyé“, nemohou o nééem ji- 


— 202 — 


ném svédéiti, let o oné Cirkvi udélené moci. 


At Cirkey hriknika tresty stiha, tyto. z Gasti. 


aneb z cela odpousti, nalezd svou platnost 
jak pro tento, tak pro budouci Zivot i pied 
Bohem: ponévadz to uéinila ve jmenu Pana 
J. Krista, aneb v osobé Kristové — jakoby 


sam Kristus ty tresty byl ulozil aneb je 


odpustil. — Tyto Gasné tresty Cirkev sv. 
dle okolnosti Gasu, dle. povahy a usptso- 
bilosti kajicnika prituzovala neb ulehéovala. 
Tak jsou. byly tyto Gasné tresty aZ do r. 
175 velmi mirné, kratké; a vsak pricinou 
kacitstvi Montana a Novatidna poystaly 
tresty tuhé, mnoholeté, tak zvané kanoni- 
cké, od kteréZto prisnosti se pozdéji opét 
upustilo. Ztoho se vyvodilo, ze odpustky 
nejsou snad prominuti onéch prisnych, tu- 
hych, kanonickych tresti, jez Cirkev druhdy 
ukladala, ale onéch tresti, které v Gase 
kterémkoliy ukladati za potrebné a pro- 
spéSné uzndva. — Dale se dovozovalo, Ze 
mezi uklddanim Gasnych tresth za prvotni 
a nynéjsi Cirkve neni Zddného rozdilu, leé 
co do verejnosti neb tajnosti. Tehdaz se 
uvrhovaly tresty verejnym soudem pri ne- 
pravostech verejné pohorsujicich; nyni ale 
soudem tajnym, soukromym ye svatosti 
pokani, leé uzna-li biskup byti pottebnym 
‘-hrigsnika verejnym trestem stihati. I pri 
tajném soudu ve svatosti pokdni odepre se 
rozhreSeni, pristupovani k stolu Pané a p. 
jak se to za prvotni Cirkve stavalo. A.pravé 
toto Gini patrnym, ponévadZ zpovédnik ukla- 
d4 kajicniku  tresty Gasné bud _prisnéjii, 
tuZ8i, anebo je i zmirhuje, jestlize kajicnik 
sam napred tuhymi tresty se stihal atd., 
ranks svatosti pokani téZ odpustky se udé- 
uji. 
svatky neb slavnostmi spojené aneb odpustky 
jubilejni nejsou nic jiného, neZ vybidnuti 
veskerych yéticich od Cirkve sv., aby se 
vynasnaZili odpusténi éasnych tresti sobé 
vydobyti.. Jind jest otdzka, odpouStéji-li 
se skrze odpustky nejen Cirkvi ulozené, 
positivni tresty, ale i tresty prirozené, z 
hrichu samého jiz pochodici na p¥. ztrata 
dobrého jména, chudoba, nemoc atd. Jezi8 
Kristus slakem porazenému. netoliko vinu 
hyichu a vétny trest, ale spolu i trest pri- 
rozeny odpustil. Uéinil tak, aby kdo byli 

ritomni, uvérili, Ze Syn Glovéka ma moc 
hrichy odpoustéti. Shodovali jsme se.v 
tom, ze kajicnik, ziskav si odpustkt i pti- 
rozené tresty nema vice co trest povazo- 
vati, a Ze, sndSeje jich trpélivé’ s krestan- 
skou mysli, mize si.jimi i zdsluh pred 
Bohem dobyvati. 

Po této otazce vzpomnélo se na nase 
polit. Gasopisy, Ze si proti kat. Cirkvi ne- 
pratelsky podinaji, a to hlavné noviny ,, Hlas.“ 
Clanek od 19. ledna t.r, nadepsany :. ,,Opra- 


Odpustky béhem, roku s nékterymi 


vy v Cirkvi, od uptimného katolika* upiné 
se probiral, a sice, Ze to nemize byti ka- 
tolik, jemuz jest J. Kristus.toliko nejvzne- 
SenéjSim utitelem Glovééenstva a nejvétsim 
lidumilem; Ze to je sobé odporujici a ne- 
disledny katolik; ma se totizZ ¢istemu uéeni 
dle pisma sv. vyuéovati, a predce se mu 
protivi, ze se klatbou. a.pekelnymi tresty 
vyhrozZuje, ackoliv se to déje dle pisma sv. ; 
ze to je k Cirkvi katolické nespravedlivy 
katolik. : 3 
Jisté, Ze by se nad tim velice pohorsil, 
aby se Zddalo, Ze se maji spolky zpéyacké 
a téloeviéné zrusiti; proé by naproti tomu 
‘mélo se upustiti od bratrstev ? Jestlize nékteri 
udové téchto jsou na ujmu _ pravé vire, 
jisté Ze se pri onéch vice jich shleda, jen% 
jim neslouZi ke cti. ; 
Uprimnost toho katolika je. vidéti z toho, 
ze Zada, aby se slovo Bozi hlasalo v reéi 
materské, aby se naSe ndboZné staré zpévy 
v chrdmich ozyvaly, trouby abubny z nich 
odstranily. . Véru, tof uptimny katolik, ktery 
ani nevi, co se vnaSich chramich déje! — 
Ze nasi biskupové na prazdno pri tom ne- 
odchazeji, samo sebou se rozumi. Za vinu 
se jim dava, ,Ze se na synodach pouhymi 
formadlnostmi zandSeji, vousem, fetizky wu 
hodinek, barvou odévu, cilindrem... a Ze 
by byli méli postarati se o lep&i postaveni 
nizSiho duchovenstva,a o vhodnéj8i urov-. 
nani patronati.“« — Cervenou koiili, kniry 
a kozi bradu nebudeme nositi, vadyt by 
se nad tim i na8 lid horsil. Co do ostat- 
nich oprav, mohli bychom se tazati: Ty 
sam jsi prichozi do Jerusaléma, a nepoznal 
jsi, které véci staly se v ném? Nevii, Ze 
nosime té% Sirdky, i fetizky u hodinek, a 
ze snahou biskupi mnohym duchoynim 


‘nadlepSeno? Ze pri jejich nejlepsi vali ne- 


dal se patronat posud urovnati? — Je&té 
o jedné navrzené opravé vy. Cirkyi jest se 
zminiti, a sice, Ze ku Cirkvi ndlezeji i 


-laikové, a tudiz Ze by se i tito méh yv 


synodach zuéastniti' Pane Boze! to by 
bylo nadéleni! Tu by se z pole politic- 
kého prestéhovalo na pole cirkevni to za3ti, 
spekulujici neustalym hlukem, krikem, draz- 
dénim, vsech stran a podeztivanim osob 
na vétSi vynos. Takovito samozvani vid- 
cové lidu, hledajici v tom svaj. chléb, chté- 
liby netoliko uZiviti se z lidu katolického, 
ale také nad nim panovati, jemu minéni 
své souverainné diktovati a kazdého jiného, 
kdo by se nechtél fiditi dle jich Gasto z 
kalnych prament jdoucich imysli, mordlné 
ukamenovati. Ponévad% vsak podobnych 
utokii na Cirkey shleddva se vice, budme 
pamétlivi své povinnosti, abychom, co mize 
byti na Skodu Cirkvi u naSeho lidu — pe- 
nézi v Cirkvi uchranénymi nepodporovyali, 


— 203 — 


sic bychom se podobali otrokim vy Ame- 
rice, kteri nasazovali syé Zivoty, aby se v 
otroctvi udrZeti mohli. Hledme si ptede- 
' vSim spisi, z nich% se né¢emu moudrému 
“priuciti miZeme, aby se k nasi vlastni hané 
nevedl nafek, ze ty naSe dva katol. Gasopisy 
nemaji prilis mnoho -odbérateli. A poné- 
vadz nam z polit. Zivota néco védati je po- 
trebi, zvolme% si Gasopis, jemuz se vytyka, 
ze je klerikalni, a Ze o encyklice mléi — 
co rozumnéjSi a povadlivéjsi. A kdyby i 
tento mél proti nam nepratelsky vystupo- 
vati, postarejme se o to, abychom miéli 
viastni polit. casopis, v duchu kat,. Cirkve 
psany. Toto budiz potom tlohou veskerého 
duchovenstva. — 
Méjte strpeni, Ze jsem néco obSirndji 
psal o tom, co nds pri konferenci velice 
pohor’ovalo. Bylo nds 27 duchovnich po- 
hromadé. Aby se moje zprava pro Blaho- 
vést hodila, musim zkratiti, co mi je&té zbyva. 
Vel. p. Cernohouz éetl struény vytah 
z uchval synodalnich o spolcich literatskych, 
k némuz pridal vhodné poznamendni, mezi 
jinymi i to, Ze dokud se nedaji liter. spolky 
Vv zivot povolati, mame se o to starati, aby 
se ve Skoladch mlddez bedlivé cyvitila ve 
zpévich chramovych. — O to je u nds na 
vétsim dile dobre postardno. Kancional 
Dédictvyim sy.-Janskym vydany a zpévniky 
usnadnuji tuto praci velice. Zpév chra- 
movy je v nasem celém -vikaridtu uplné 
" uspokojujici. 
K zavérce oznamil dosavadni p. vikar 
K. Husek. shromazdénému duchovenstyu, 
ze ze zdravotnich pritin svého wufradu se 
vzdal, a Jeho Eminence Ze co jeho nastupce 
dist.. p. dékana Kolinského, Jana Lindnera 
jmenoyati raéil. . Pripomenul, Ze mezi mno- 
hymi radostmi, jichZ v tom uradé okusil, 
dluzno na tri GelnéjSi poukazati, a sice na 
onu u prilezitosti odbyvané generdlni visi- 
tace, potom kdyzZ sy. Vojté3ské Dédictvi v 
Zivot se povolavalo a posledné, kdyz pijéka 
_ pro sy. Otce se oznamila. Tvrdil, ze du- 
chovenstvo jisté mezi prednimi vikaridty 
stoji co do horlivosti a svédomitosti u vy- 
kondvani svych povinnosti a co do obéti- 
-vosti, kterd Stédrou svou ruku dovede ote- 
vriti i budoucné, kdykoliv by toho potiebi 
bylo. On ale, Ze v tom jediném desitileti 
-svého ukadovani nemohl tak blahoddrné 
pusobiti na duchovenstvo a utitelstvo. Za- 
-sluha Ze ndleZi jeho predchidci, veledist. 
p- Jos. Ballatymu, ktery po 37 let ten urad 
_zastaval; on Ze toliko zal, kde jiny zvele- 
boval, aékoliv mu neschdazelo na dobré vali, 
. pokud jeho sily staéily.. Plafansky pan 
dékan a konsist. rada Vojt. Kincl promluvil 
k-odstupujicimu a novému p. vikdri velmi 
.srdeéné ve jmenu duchovenstya, coz velmi 


dojalo a nas téSilo. Koneéné se porouéel 
novy pan vikar J. Lindner lasce vSech du- 
chovnich pp. bratra. ZB. 


Z P¥ibrami, 30. dubna 1866. 
(O misii. Dodatek k dopisu v ¢is. XI.) 

Po stu letech zase ponejpry v Pribrami 
konand misie jest ukonéena. Zacéala dne 
6. dubna b. r. pod veéer a trvala aZ do 
23. dubna v poledne. Tedy ztplna 16 dni. 
Kdo zdejsi poméry znd, prisvédci, ze éasu 
k misii prihodnéjSiho voleno byti nemohlo,; 
konéil se pist, slavila se velikonoc, ote- 
vielo se milostivé léto — samé to doby, 
kteréZ kresfana k zvlastni kajicnosti vy- 
zyvaji a jisté uprimné vyznaji Pribramésti, 
ze nikdy tak zbozné svatého postu neskon- 
&ili, velikonoéni zpovédi tak kajicné neko- 
nali a milostivého léta tak spasitelné ne- 
pouzili jako prdvé letos, kdyZ vel. pp. re- 
demtoristé- dilem z Prahy, dilem ze Svaté 
Hory s nevyslovnou horlivosti tolikerym 
kazanim a tolikerou poboZnosti na_srdce 
posluchaéi dordzeli, z hrisné drimoty je bu- 
dili a na zlatou cestu ctnosti opét uvadéli. 
Duchovni praci velmi pékné mezi sebou 
rozdélili; ti, co zdejSimu obyvatelstvu zna- 
méjsi jsou, vyhradné svatou zpovédi se obi- 
rali, onino ySak, jenZto se tuto posud sly- 
Seti nedali, kromé zpovédi zvlasté co razni 
kazatelé pisobili. Jména vel. pp. kazateli 


jsou: Dast. p. Antonin Maitalir rektor z 


Prahy, kteryz v Pribrami dyou. stou pade- 
sdtou druhou misii ridil, p. Jan K. Ondrou- 
Sek, p. Ignac Richtdrsky-a p. Ant. Roller 
kazali esky; vel. pp. Jan Hy. Aschbacher, 
rodem z Tyrol, a p. Karel Zirnig kazah 
némecky. — Ostatni vel. pp. redemtoristé 


jak na Svaté Hote tak i dole v mésté 


z rana od 6 hodin a% do poledne a odpoledne 
od dvou hodin az do pail sedmé k veceru 
nepretrzité svatou zpoved slyseli. Kommu- 
nikanta bylo v téch dnech na 12.000. Na 
pamatku  stijteZ zde jména téch neunave- 
nych zpovédnikéi. Zpovidalit: dust. p. Va- 
clay Zyka, rektor Svatohorsky, vel. pp. 
Ant. Jedek, Frant. Vitek a Jakub Kugel. 

Uéastenstvi Ptibramskych a okolniho 
lidu bylo naramné a nemaly byl poéet téch, 


jenZ odcizenou véc navratili*) neb aspon 


nabradili, vytknutou pomluvu odvolali a 
dané pohorSeni napravili, nepratelé byli se 
smirili, Kazani byla opraydu_prakticka, 
v nich% samé pravdy katolické véro- a mravo- 
uky byly vykladany. Mimo’ spoletna vy- 
ucovani jeSté kazdy vék, kazdy stav a kazdé 
pohlavi.o svych pouéeno bylo povinnostech 


*) Tak na pr, jednomu méStanu nayraceny jsou 400 
zl. r. é., jinému zlaté hodinky — mensich resti- 
tuci se ani nezminujice. 

* 


— 204 — 


a pokazdé byl naval posluchacé tak veliky, 
Ze se z vétSiho dilu venku pred kostelem 
na namésti kazati musilo. A-netoliko lid 
obecny, anobrZ i pp. tednici jak okresni 
tak i horni péknym prikladem predchazeli. 
Vseobecnaé chvala pokaZdé Geské i némecké 
' misiondte sprovazela, kdykoli kdzani sv 
skonéili.*) | Zvlast& pouéna a zajimava byla 
priprava mlddenci, panen, manZelti a man- 
zelek k sy. zpovédi a svatému prijimani. 
Ditky a panny pYipravoval vel. p. Ondrou- 
%ek, mlddence vel. p. Roller, manZelky a 
vdovy vel. p. Richtdrsky, manZele dist. p. 
rektor MaStalit. Nezapomenutelné ztstane 
prijimani malitkych; reé k nim pronesena 
dojala vSechnéch a v kaZdém oku tipytila 
se slza. — 

A jak péknou rozmanitosti vynikala 
sv. misie! » Fale vznesend byla poboZnost 
k nejsvétéjsi Svatosti oltdimi, jak utéSenad 
k blahoslavené Panné Marii, jak tklivé bylo 
svéceni misionarského kiize, kteryZ se 

ak na vétnou pamdtku proti kazatelné 
postavil! Predce viak byl zavérek nejslav- 
néjsi. — — 

L. P. 1761. dne 22. dubna tedy pravé 
red svatkem sv. Vojtécha uderil blesk do 
ribramského Revtele sv. Jakuba a na 

kruchté skrini, v niZ partesy ulozeny byly, 
spalil. A viSak, kdyz celé mésto timto ne- 
nadalym nestéstim bylo na nejvys podéseno: 
aj. tu silny lijavec uhasil vznaty ohen a 
hrozici nebezpecéenstvi od mésta odvratil. 


*) Komu na tom zalezi védéti, 0 jakych predmétech 
kdo kazal, véz, ze dust. p. Ant. Mastalé? kazal: 
1. O Bozském ustanoveni svatosti pokani, 2.0 
litosti_a pravém umyslu, 3. o nejdrazsi obéti mse 
svaté, 4.0 urceni Glovéka, 5. o cirkevnich prika- 


sexs 


zanich, 6. 0 smrti, 7. o pekle, 8. 0 nejsvétéjai 


sv. zpovédi, zvlasté generalni, 13.0 milosrdenstvi- 


Bozim, 14, 0 sedmém prikdzani Bozim, 15. o 
.osmém prikazani Bozim, 16. 0 nesmrtelnosti duse 
lidské, 17. 0 hrichu smrtelném, 18. 0 soudu — 
soukromém i obecném, 19. o blizkych  piilezi- 
tostech k hiichu, 20. 0 bludnych zasadach. Vel. 
p. Ant, Holler: 21. 0 povzbuzeni ku pokani, 22. 
o umuéeni Pané, 23. 0 lasce k bliznimu azvlasté 
k nepratelim, 24. 0 vedeni nabozného ivota, 
25: o castéjS$im prijimdni svdtosti pokani a oltarni, 
26. o pohorseni, 27. o lhostejnosti u vite, 28. 0 
ucténi Rodi¢ky Bozi, 29. 0 modlitbé, 30: o Boz- 
ské Prozretelnosti, 31.. 0 nebi. — Vel. p. Ignac 
Richtatsky: 82. 0 prave Cirkvi a znamkach jejich, 
33. 0 bozstvi Jezise Krista. — Podobné latky 
pojednavali i némecti misiondti, jen ze musili 
v jedno kazani vice predmétu spojiti, an se kazdy 
.den jedenkrate (od dvou do tii spoledne) néme- 
cky ato v rouchu vzneSenéjsim pro vzdélance 
kazalo. Tentyz misiondt vel. p. Karel Zirnig, 
kteryz letos v cisatské kapli kazdy pdtek pied 
Jeho c. k. ap. Veli¢enstvem Ferdinandem Dobro- 
tivym kazal, mél také nékolik reci némeckych v 
Pribrami, jakoz i ten druhy vp. Jan Aschbacher 
v loni i pred loni té% v cisatské kapli kazal. 


Na pamatku toho takrka zdzraéného za- 
chrénéni kostela i mésta vedou Pribram&ti 
kazdy rok na den sv. Vojtécha processi na 
Sv. Horu a hle, tento den byl letos zvolen” 
na to, aby sev ném ukonéeni svaté misie, 
kterd% se v ka%dém obledu vyborné poda- 
tila, slavilo. Kdy% byly rano v_ kostele 
Pribramském panny pfrijaly nejsvétéjsi Sva- 
tost oltdimi: vySlo o devaté hodiné processi. 
z kostela. Neptehledna rada skolnich ditek 
otevrela privod, po té ndsledovalo c. k. 


_hornictvo a sbor mé&stanskych ostrostrelct, 


étyridcet mlddenci Gerné obletenych a to- 
liké% panen v bilych Satech neslo voskové 
svitky, za nimi Sli kostelni zpévaci a hu- 
debnici a koneéné pod baldachynem nesl 
Velebnou Svatost p. rektor Mastalit a za 
nim krééeli pp. trednici, méstskd rada i 
prednéjSi pani zdejsiho mésta. Ulice, kudy 
se vedlo processi, byly ozdobeny; na do- 
mech stkvély se prislusné napisy a emblemy 
(maky) a mnogstvi lidu v tom privodu 
wéastenstvi berouciho bylo tak veliké, Ze 
ditky Skolni byly jiz na Sv. Hoe a ducho- 
venstvo bylo jeSté dole v mésté. Kdyz 


‘bylo celé procesi Svaté Hory dostoupilo, 


mél dist. p. Mastalir zavére¢ni fret, v niz 
v kratkosti hlavni obsah vSech misionar- 
skych kazani opakovav vSecken zastup roz- 
plakal — nabizeje jich, aby se viédycky 
katolické viry drzeli a co pravi katolici 
Zivotem se osvédéovali. Kazani bylo venku 
u cisarského oltdte a nemohli jsme dost vy- 
nadiviti se duchovni i télesné sile toho jiz 


_v letech pokroéilého horlivého knéze a vii- 


ckni jemu a ostatnim spoluouéinkujicim 
brattim preji, aby jich Bah na primluvu 
blahoslavené Panny Marie je&té mnohé leta 
vy této sile zachoval. Po udéleném apo- 
Stolském poZehndni intonovdno u_ oltdre: 
»Le Deum laudamus.“ Kdyz% byl konetné 
ve jmenu své osady. vel. pp. misiondtim 
své srdeéné diky vyslovil Pribramsky dé- 
kan, hnulo se veSkeré mnoZstvi péknym 
poradkem ven-z portdlu ke kamennému 
k¥izi na Kalvarii, kteryZ té% co misiona¥- 
sky od tého% vel. p. Maktalite posvécen 
byl. Mezi libanim sv. kiize prozpévoval 
zastup péknou piseti, jakoZ vilbec vSecky 
pisné misiondaftské byly velmi pékné. ~ 
Byva o korunovani Panny Marie, kte- 
razZto pamatka kaZdou treti nedéli_ po sy. 
Duchu pripada, ndramné mnoZstvi lidu na 
Sv. Ho¥e a v8ak co ho tam letos 0 zdvérku 
svaté misie bylo shromdzdéno, tot presahd 
v’ecko pomysleni. Skoda, Ze ZAadny foto- 
graf nevyznatil to pékné skupeni téch né- 
bowynych tvati k-svatému ktizZi “hledicich, 
to velebné ndvrsi, po jeho% strani na tisice 
lidu dilem stalo, dilem kleéelo, pékny ttver- 
hran stielci a horniky utvoreny a spolu 


— 205 — 


také tu okolni krajinu polednim pravé slun- 
cem osvétlenou: jisté zeby bylo naé se po- 
divati, a Zeby nikdo z piitomnych nel'to- 
val na pamatku obraz ten si zakoupiti. 
Druhého dne nezZ velecténi pp. misiondti 
odjeli, prisla zvlastni deputace z mésta_po- 
dékovat se za jejich pritinéni, ze zdejii 
osadé vlastné reGeno duchoyni hody ustro- 
jili a véru zasluhuji oni tim vét8ich diki, 
an ndklad na tuto misii ze Svaté Hory sami 
vedli nikomu Zadnych ttrat nedinice. Misie 
tato v celém okoli jako novy duchovni Zi- 
vot vzbudila a vel. pp. misiondti tou na- 
déji se kojiti mohou, Ze simé slova Boziho, 
kteréZ zde rozsivali, nepadlo na_ tvrdou 
skalu, anobrz Ze ponese uzitek stondsobny. 
EO: 


Z Mnichovického vikariatu dne 28. dubna 1865. 
(Porada duchovenska.) 

V predeslém mésici byla v naSem vi- 
karidtu prvni porada duchovenskd, a sice 
v Popoviékach. U pfitomnosti véech du- 
chovnich, ktefi se vzdaliti mohli, pojedna- 
vala se otazka: ,Jakymi prostredky Ize 
ducha nadbozZenského v rodinach oiZiviti?“ 
Neda se upfiti, Ze doba pritomna, v nizZto 
se kazdy pokroku domaha, jest doba pie- 
chodu, ze jakasi rozjitrenost mysli a upou- 
tanost srdce k vezdejSim vécem se zjevuje, 
kteraZ ducha od véci, jenz jsou s hiry, 
totiz od sy. naboZenstvi odvracuje. Cirkev 
Pané, kteraé mda pokrok svij slovy Spasite- 
levymi vyznaéeny: ,,Budte dokonali, jako 
Otec va8 v nebesich dokonaly jest,“ musi 
k tomu hledéti, aby hmota nad duchem, 
nevéra nad virou, a nemraynost nad mrav- 
nosti vlddu si nepfrivlastnila, a ma o to 
pecovati, aby kiesfansky pokrok fidil pra- 
vym smérem pene ten Gasovy a jej V 
radnych mezech udrzoval. Jestli viak sv. 
ndbozenstvi svého spasitelného vlivu tu a 
tam postrddd, museji strdZcové viry Kri- 
stovy prostredki uzivati, jakymi Ize du- 
cha nabozenského v rodinach oZiviti. — O 
éem rokovano, a co schydleno bylo, podam 
zde v kratkosti. 

a) Hlavni prostredek k oziveni ducha 
nabozenského v rodinach jest horlivé vy- 
uéovani sv. ndbozenstvi ve Skole, kteréz 
jest zakladem vieho zboZného a boholibého 
zivota. Proto jest sprdvce duchoyni (dle 
Trid. ses. 5. c. 2. de Ref.) zavazan, aby déti 
a neumélé v potirebnycli pravdach vyuéo- 
val, a sice bud osobné, nebo pomoci jiného 
sptsobilého zdstupce. Spolu ma katecheta 
s utitelem k tomu piihlizeti,~aby pri kazdé 
prilezitosti svétenctim svym radili a uka- 
zovali, jak by povinnosti ndbozenské plniti 
méli. — Proto Ze ditky chudych a pracu- 
jicich rodiéi nedbale nebo malo do skoly 


ptichazeji, ma duchovni spravce miti na 
takové zvlastni zretel, aby aspon (dle sv. 
Alfonsa L.) v zdkladnich pravdach sv. né- 
boZenstvi byli vycviéeni, a jim mogno bylo 
sv. syatosti distojné prijimati. — Mladex 
ze &koly vySlou neopousti katecheta co si- 
rotka, ale prihlizi k tomu, aby s ni sy. 
naboZenstvi v nedéli ve Skole a na cviéeni 
ktestanském opakovaéno bylo, a zvlasté o 
to se starati ma, aby na opakovani ti pfti- 
chazeli, kteti nedbale skolu navitévovali. 
Potteba toho i reforma opakovacich hodin 
uznana vsestranné. — b) K prostredku tomu 
pagans se co pokraéovani: hlasani slova 

oziho, kterézZ ptsobi nejen na cit, ale i 
na rozum, ¢ili presvédéenost. Ma-li se ale 
presvédéeni dociliti, musi se dogmatika 
Gili uéeni viry zvlasté v8tépovati, a z ného 
pravidla viry vyvadéti. Vydatné k tomu 
napomahaji katecheticka kazani synodou 
Prazskou (c. V.) schvdlend, jakoZ i blaho- 
datné ptsobi cyklus Gili vénec souvislych 
kazani na pr. o utrpeni Pané v éasu post- 
nim, spoéivajicich na zakladé dogmatickém, 
jelikoz v tomto éase lidé horlivéji k slyseni 
slova Boziho prichazeji. — c) Pri vyuéovani 
snoubenctt necht duchovni jim na mysl 
vlozi: jakych povinnosti maji k sobé, ro- 
diné i svym blizgnim. Dilezitost toho po- 
uéeni jest jasna, jelikoZ snoubenci jsou za- 
kladem rodiny, rodina obce, obec okresi, 
a okresy celé ri8e. — Podobné af ma pééi 
o nav&stévovani a zaopatrovani nemocnych, 
kdez skrze nalezitou pripravu nemocného 
spasitelné na celou rodinu pisobiti mize. 
— d) Viak kdyby knéz jazyky lidskymi 
mluvil i andélskymi, a znal vsecka tajem- 
stvi, jimiZ se hybe srdcem lidskym, vée to 
namnoze marné bude, jestli se nepri¢ini, 
aby se Spasitelem svéta fici mohl: ,,Pii- 
klad jsem vam poztstavil, abyste nasledo- 
vali Slépéji mych.“* Prikladny Zivot knéze, 
a sice soukromy i verejny, mnoho slouzi 
k oZiveni ducha nabozenského. — e) Ve- 
lice budi ndboZnost okrasa domu Boziho a 
distojné slaveni sluzeb Bozich, jelikoz to, 
co do smysli pada, i mocné se ducha do- 
tyka. Kazdy prisvédéi, Ze mile a dojemné 
pasobi na du&i Gisty chram, ozdobeny ol- 
tat, velebny hlahol varhan, sporadany zpév, 
slusny odév bohosluzebny a pod., tak Ze 
citi pravdu slov: ,,Zde stanek Bozi s lidmi“ 
a byvaé pohnut a vadélan. — f) Jestli ale 
jiz uprava chrému na oZiveni ducha nabo- 
zenského ptisobi: tim mocnéji ptisobi ogi- 
Stémi duSe skrze dokonalou sv. apated. 
Znama jsou slova: ,Dejte mi dobrych zpo- 
védniki, a ja cely svét obratim.* K do- 
konalé zpovédi jest treba, aby duchovni 
svérence syé radné pripravoval, a sice 
ditky ve Skole, dospélé v kiesfanském cvi- 


— 206 — 


éeni, a jim schvalil a udal nékteré knizky 
modlitebni, kde se pouéeni o zpytovani 
svédomi nalezd. Velmi chvalitebny jest 
sptsob, kde to byti miZe, zpovidati dle 
stavi a udinek jest tim vydatnéjsi, kdyzZ 
se dle pohlavi zpovidd a pred sv. zpovédi 
se vykond kratkd priprava se zpytovanim 
svédomi. — g) K odziveni kleslého ducha 
ndbozenského pfispivaji velice misie du- 
chovni, pri nichZ po vseobecné pripravé 
nasleduje priprava dle stati a pohlavi. Ovoce 
byva pozehnané, jelikoz cizi knéZzi, a to 
_ dobri feénici, vybrané freti o vsech élan- 
cich viry prednaseji, a tato okolnost, jakoz 
i novota véci i ty vabi, kteti malo kdy 
do kostela k poslouchani slova BoZiho pri- 
chazeji. Slusi vSak ohled brati na vétsi 
osady, zvlasté mésta a prostranné chramy, 
kde vét8i litastenstvi byti mize. — h) Mnozi 
duchovni viideové hledi ducha nabozen- 
ského v_ rodindch  ofZiviti naboZenskymi 
spolky na pr. zavadénim bratrstva sv. Rt- 
zence, ,Srdce Pana Jezi$e, Panny Marie 
ap. Uéel téchto spolki: posvécovani se 
modlitbou a éastéjsim prijimanim sv. sva- 
tosti jest velmi chvalitebny; ale jest veliké 
ara se strany duchovniho zapotiéebi, 
aby se okdzalost misto pravého zrna_a 
ducha krestanského nepéstovala. — ~) Ze 
se prihodnymi pisnémi cirkevnimi duch 
ndbozensky v rodinach ozivuje, nelze po- 
chybovati. Jest treba v nasi dobé, kde 
se zpévadcké spolky viude zrizuji, 0 to pe- 
éovati, aby posvatny zpév povzneSen a v 
domacnost uveden byl. Zvlasté jest to ukol 
p- uéiteli, aby zpévim z nového , Kancio- 
nalu“, a sice rannim, vetéernim i jinym ve 
Skole ditky utili, a dikazy toho dist. p. 
vikartim o zkousSce davali. Jen takto se 
posvatny zpév z nova probudi, a mize zne- 
nahla ziizovani literdtskych spolki napo- 
mahati tam, kde by nyni uvedeni jich v 
Zivot s obtiznostmi spojeno bylo. — &) Za- 
halka jest matka vSech nepravosti, proée% 
0 to budiz petovano, aby v rodindch knihy 
se nalezaly, které by v nedéli a ve svatek 
k odiveni ducha nabozenského prfispivaly, 
a spolu pouéeni a zabavu poskytovaly. 
Pismé sv. mélo by v kazdé rodiné byti, a 
‘yBiblicky déjepis“ dle dr. Schustera mél 
by se vsude ve Skoldch ¢isti a vykladati, 
aby se stal majetkem rodiny. — Dédictvi 
sv. Jana Nep., sv. Cyrilla a Methoda, at 
se schvaluje rodindm, a duchovni at o 
to peéuje, aby v jeho osadé se nalezala 
knihovna skolni, v niZby byly knihy né- 
boZensko-mrayného, zabavného a pouéného 
obsahu; kde ale neznabozské knihy vy ru- 
kou jednotlivett jsou, af se rozkituji takové 
spisy, které by klam a Skodlivost jejich 
odhalovaly. — J) Ale doba naSe jest doba 


novin, prove% Z4doucno, abychom méli no- 
viny, které by zdjmy Cirkve branily, utoky 
nepfatel odmitaly, knihy nekiestanské kri- 
ticky rozebiraly a na Skodlivost jich ztetel 
Sirsiho obecenstva obracely. — m) NejdrazZii 
obét m¥e sv. nechf se slavi po celém svété 
jazykem jednim, latinskym; ale pri nékte- 
rych obradech mélo by se vyznamné slovo 
Benedikta XIV. uvaziti: ,Ut omnes catho- 
lici sint, non ut omnes latini fiant, est ne- 
cessarium.“ Obf¢ad posvadtny mél by ne- 
toliko formou a smyslem ale i slovem mlu- 
viti k du&i a srdci Glovéka. — n) K oZiveni 
ducha ndboZenského poslouzilo by, kdyby 
se hudby po hospodach obmezily, a 8kolni 
mldde% od nav&tévy hospod zcela vylouéena 
byla. — 0) Bylo také velmi prospé8no, 
kdyby se platy délniki zvlasté pri dvorich 
v jakysi pomér s pottebami vezdejsimi 
uvedly, tak aby se jim co sluSného a spra- 
vedlivého dalo, a lid pracujici se nemusil 
utikati k nepoctivosti a nevymlouval se 
nutnosti, ktera% ale sv. Alfonsem L. (c. IL. 
de furto 15.) naznaéené meze piesmpule, 
mrayny a ndbozny cit otupuje, rodinu hned 
v utlych ditkach kazi a demoralisuje. Vsak 
kdo a kde ma zatiti? — p) Posléz ma 
kazdy duchovni spravce toho védom byti, 
Ze jest strdZce mravnosti v okresu svém, 
a tudiz ma nad duchem nabozenskym, ktery 
se mraynosti jevi, bditi. Zvlasté jest ta- 
kové dohlidky ve vétSich méstech a pfi 
vojsku treba. , 

Uznali jsme vsickni, Ze jest zapotrebi- 
ndbozenského oZiveni vibec, ma-li ale re- 
forma byti vydatna, musi zapotiti v udech 
a se podporovati s hiry, od predstavenych. 
— Ostatné necht pisobi kazdy svédomité 
v oboru svém, co miiZe, ,abychom od Pana 
co yvérni délnici na vinici jeho nalezeni 


byli.“ —k,. 


Ze Sldnského stridnictvt v dubnu 1865. (Opozdéno.) 
(Zprava o pastoralni konferenci.) 

Dne 27. btezna se’lo se na vyzvani 
veledist. p. vikdte Frantiska Auerhanna 
v kla&Stere vel. Otci Frantiskantiv v Slaném 
26 knéZi k duchovni poradé. O '/,10 hodiné 
ranni byla v chrému kldSternim me sv. 
Po mf&i sv. Slo se z chrdmu Pané do zimni 
jidelny klasterni, kdez se po p¥atelském 
uvitani konference zapoéala modlitbami pre- 
depsanymi. Nejdtive jednano o knihovné 
vikariatu Slanského. Bylo vyjédteno pani, 
aby se knihoyna vikariatni urovnala, knihy 
jeji do seznamu aby se sepsaly a tak se 
to sporddalo, aby zvlaSté knihy bohoslo- 
vecko-védecké z této knihovny knézim vika- 
riatu Slanského zapijéovati se mohly. Pan 
farat z Druzce, Fr. Cebusky, pretetl pak 
nové stanovy teto knihovny, které ziplna 


— 207 — 
byly, piijaty. Potom byl yolen dle jednoho | pokud co katecheta na vzorni hlayni skole 


u téchto stanov vybor knihovny. Vybor 
tento zalezi z we udi, jeho% predsedou 
jest p. fardt z Tutan, Josef Hubinek. Na- 
vrZeno, aby se sbiraly prispévky od knézi 
sthidnictvi Slanského na tuto knihovynu; 
beneficiati aby platili po dvou zlatych roéné 
kaplani pak po zlatém. Rozumi se, Ze se 
tu dobroéinnosti meze nekladou. Z_pti- 
spévkii téchto by se ndbozenské éasopisy 
kupovaly, které by se udim knihoyny v 
jistém ustanoveném porddku ku éteni roze- 
silaly. Navrzeno zéroven, aby tato knihovna 
ze svého dosavadniho mista z dékanstvi 
Slanského do klaStera Franti8kanského pte- 
neSena byla. P. guardian Michael Reich- 
man se ochotnym k tomu byti vyjadéil, a 
p- vikar prislibil, Ze k tomu pottebné kroky 
uéini. — Po vyrizeni jinych zalezZitosti po- 
éalo se rokovati o nékterych otazkach spravy 
duchovni se tykajicich. Otazky tyto byly 
nékolik tydntii pred konferenci obé%nikem 
knéZim tohoto sttidnictvi ozndmeny. O né- 
kterych nabidli se nékteri z knézi vikariat- 


nich pisemnd pojednani sestaviti a pti kon-. 


ferenci je shromazdéni prednésti. Nejprvé 
0 legitimact nemanéelskych ditek se mélo 
jednati. Jelikoz p. fardt Kladensky pro 
rozsdhlost a velikou dilezitost predmétu to- 
hoto vypracovani ukonéené nemél, odlozena 
otazka ta k pristi konferenci. Pak roko- 
vano ,,de inscriptione prolis ante mensem 
sextum post nuptias nati.“ Odpovéd na 
otdzku tuto éetl p. fardr z Kolée, Matéj 
Petras. Vyjadril se, Ze treba se v ohledu 
tom drzeti pravidla: Pater est, quem nup- 
tiae patrem proclamant. Tento veledilezity 
predmét. by zasluhoval v Gasopise ducho- 
venském uverejnén byti, ponévadzZ na mnoze 
jinakd praxis panuje; totiz ta, Ze byva v 
matrice narozenych udano, Ze k ditéti tolik 
dni nebo tolik nedél po oddavkach naroze- 
nému se manZel co otec hlasi a takové vy- 
jadteni svym i dvou svédkt podpisem stvr- 
zuje. — Koneéné éetl vp. kaplan ze Smeéna 
Vac. Rejfit pojednani o bulle Benedikta XIV. 
»Ubi primum“... Bulla ta se naleza pri 
aktech Concilii Provincie Prag. na strané 
321. Jest velmi dilezita pro + jucaeed 
a z pojednani onoho byl jeji obsah vysvét- 
len. Ponévadz uz dlouho po polednach 
bylo, odlozeny jsou ostatni otdzky ku po- 
radé budouci. Posléze uéinén navrh od p. 
tajemnika vikariatu Slanského Josefa Pro- 
chazky, aby blahoprani k druhotindm knéz- 
skym vysoce diistojnému p. probostovi Mik. 
Tomkoyi podéno bylo. Blahoprani toto od 
tého% p. tajemnika sestavené ode vsech 
pritomnych podepsano bylo. Jsou _ totiz 
mnozi mezi knéZimi vikariatu Slanského, 
kteti byvali Zaky vys. dtist. p. jubilanta, 


razské pisobil. Vv. Be 


Z Pisku, 19. dubna 1865. 

(Spoleéna poboZnost knézi a uditeliv, darky pro sv, Otce, sv. tyden.) 

Jiz tomu deset roki, co se v naXem 
vikaridté odbyva v éas sy. postu spoletnd 
kajici pobo%nost knéZi i utiteliv. Letos 
k tomu uréen den 5. dubna. JelikoZ po 
dlouhé zimé nastali krasni, tepli dnové a 
pravé 5. dubna nebe se na nds azZ milo 
usmivalo, nemeSkal, kdo jen mohl, vydati 
se na cestu, i seSlo se 25 knézi. O 9. ho- 
diné brali se veSkeri uéastnici v priyodu 
z dékanského domu do chramu Pané, a 
pomodlivse se tam Zalmy kajici pristupo- 
vali k sy. zpovédi. Zdalot se, jakoby hor- 
livé ovetky byly pospisily za svymi pa- 
styri; nebot se seSlo veliké mnoZstvi véri- 
cich ku zpravé Bozi i z jinych osad, pre- 
jicich sobé v tyZ den, co jich duchovni 
prijimati. Po sy. zpovédi modlili se knézi 
hodinky, naéez veled. kons. rada, vel. p. 
Frant. R. Bezdéka, jenZ na éas svého Zi- 
vota rizeni této poboznosti prevzal, obétoval 
s éetnou asistenci mi sy., pri kteréZ s pla- 
noucimi svicemi pYistupovali k stolu Pané 
pritomni knézi, jeden zde meSkajici boho- 
slovec, pp. ucitelové Skol narodnich obvodu 
Piseckého a Zikovstvo étvrté tridy Pisecké 
hl. Skoly. — Po mii sy. jal se ctihodny 
kmet k shromazdénym mluviti. Pozorovali 
jsme krdsnou souvislost s reci lonskou; ne- 
bot litil-li v loni sv. kriz a blaho nae v 
ném zaruéené, bylo letos na vhodném misté 
promluviti o odpusténi hiicht. A proto 
sobé dobre obral za predmét letos’niho roz- 
jimani sv. zpovéd. Slova jeho plynula ze 
srdece k srdci. Nejprvé vyvrativ nékteré 
namitky proti sv. zpovédi, dokazal jeji pra- 
vost, svatost, bozské ustanoveni z pisem sv., 
z vyroki sv. Otciiv a ukazal blahodatné 
uéinky sv. zpovédi maje po hotové mnoho 
dokladi z dlouholeté zkuSenosti svého knéz- 
ského pisobeni. Dist. p. vikar Cizovsky 
po této krasné reti podékoval ct. reénikovi 
1 pronesl prani, by mozno bylo ve’kerym 
osadnikim knézi pritomnych byti na této 
dne&Sni poboznosti. 

Aé& jiz k poledni se blizilo, poslouchal 
lid velmi bedlivé zboZnou yeé p. vikdrovu, 
jenz dokazoval, ze kazdy, kdoz zanedbava 
sv. zpovéd, se stavi v Sik lidi, jenZ zane- 
dbavaji svého spaseni. Po sluzbach BoZich 
dokonéily se hodinky, nékteré prosby, ze- 
jmena za sy. Otce, veskeren duchovni stay, 
ucitelstvo i Zikovstvo, nateZ se uéastnici 
odebrali do dékanstvi, kdeZ se bratrskou 
rozmluvou bavili pri obédé. Hovor jednal 
hlavné o aipenich sv. Otce, proce% veled. 
p. vikét uéinil ndvrh, aby se zakoupila 


— 208 — 


jedna obligace papeZské ptjéky, co% se 
veesteinn’ Fiala s dodatkem, by byla sv. 
Otci darovéana. A vsak i lid naS milerad 
prispiva Otci kfestanstva dle moZnosti kaz- 
dou nedéli, véda, Ze i halit vdové byl k 
zisluze. Ze Gas milostivého leta s radosti 
byl uvitan, dokazuje kazZdodenni naval k 
zpovédnicim a dosvatyi Pané. Zvlasté ve 
velikém tydnu tisicové pristupovali k sv. 
prijimani. O zeleném étvrtku jak zde oby- 
cejem veskeri c. k. tkednici, jakoz i sl. 
méstské rada pfrijimali Télo Pané. Aé ty- 
den veliky na kazdého trudné ano bolné 
pusobi, pocitili jsme nicméné dusevni za- 
bavy. Na& neunaveny péstitel hudby a 
zpévu chramového, znamy Gregora neopo- 
minul i letos provozovati na veliky patek 
o 5. hodiné ,sedm sloy Pané“ od Mozarta. 
Cteni z place Jeremidsova v knéZskych ho- 
dinkach v posledni tri dny zpival stridavé 
s p. Krivancem, uéitelem na realce, éesky. 
Ze na lid Zalostné tyto zpévy dojemné pt- 
sobily, dokazovala mnoha slza v oku po- 
sluchactv. Na Bozi Hod daval éeskou mii, 
vlastni to skladbu, ku kteréZ text vzal z 
Kancionalu Déd. sv.-Janského, jakoz i od- 
poledni nespory éeské od ného z Kancionalu 
upravené. B, 


Z Ho¥ovického vikariatu v dubnu 1865. 
(Pastoralni konference.) 

Co jsou svatky v roku cirkevnim pro 
oZiveni a upevnéni nabozenské mysli véri- 
cim, to jsou vikariatni konference knézim 
v duchovni spravé ustanovenym. Toho 

resvédéeni nabyli i knézi vikariatu Horo- 
vického, kdyz dne 23. brezna t. r. v Hoio- 
vicich prvni konference vikariatni svolana 
od dust. stridnika Horovického p. Frantiska 
Ehrenbergra, fardte Mytského, se odbyvala. 
Nebylo treba diive mnoho nutiti, by se ku 
prednasce nékdo pfyipravil, hlasili se sami, 
zvlasté mladsi duchovni k praci. ObéZnym 
listem vikariatnim bylo ustanoveno, Ze se 
bude jednati: O ucté nejsvétéjsi Svatosti 
oltatni —- o domovu ¢i sidlu snoubencti a 
0 misii. Dne 23. brezna seSli se duchovni 
v_klastere Frantiskanském v Horovicich, 
odkud spoleéné se odebrali do chramu Pané, 
kde veled. stiridnik msi svatou slouzil. 
Tu slusi diky vzdati zpévackému spolku 
Horovickému, jenz dobre predneSenou msi 
do C-Dur od Fiihrera tuto obét oslavil. 
Na to zapoéala porada v klaSterni budové. 
Po modlitbé ujal se slova dist. p. stiid- 
nik a jednal o ucté nejsvétéjsi Svatosti 
oltdini. Piredevsim shromaZdénym knézim 
na srdce vlozil, by vsecka synodalni na- 
fizeni zachovavana byla. — Predéitajice 
ze synody kap. XVI. o ucté nejsvétéjsi 
Svatosti éastku po Cdstce ustanovili se 


shromaéZdéni na ndsledujicim: Povoleni sy- 
nodalniho, jimZto se dovoluje v oktavé 
Boziho Téla m&i svatou pri vystavené ve- 
lebné Svatosti slouzZiti, shromazdéni se vzda- 
vaji a pro dislednost (?) v obfadech piri 
nevystavené velebné Svatosti m&i svatou 
konati budou. Po mii svaté udéli se v té 
oktavé poZehnani s monstranci pri rozsvi- 
cenych 12 svicich. 

Dale byla navrzena otazka: Kdyz knéz 
chudého kostela vSedniho due toliko pji 
dvyou sviékach mii sv. slouZi a wir kom- 
munikanty, po svém prijimani Ciborium 
vystavi, by mohl podavati, zdalizi tu treba 
Sest sviéek rozsvititi? Shromdazdéni se za- 
porné vyjadiili, neb takovy vystay déje se 
ne k ucténi nejsvétéjSi Svdtosti, amizZ k 
pozehnani, nybrz k prijimani, a prijimani 
véricich jest éastka mie svaté. — Kdyby 
toho potteba kazala, mimo mii sv. podavati 
jest Zidoucno Sest svici rozsvititi.*) Jsou-li 
suffragia pri mi svaté, pomodli se knéz po 
poslednim evangeliu, pak teprv se vystavi.**) 

Na to prednasel p. Karel Lamina, kaplan 
v Cerhovicich 0 ,,domovu (sidlu) snoubenct.“ 
Objasnil, kdo ma domoy r£adny, kdo mimo- 
radny, pridal i co jest prisluSnost k obci, 
co otéina a udal stavajici nafizeni stran 
ohlasek snoubenct, jakych duchovni spravce 
pri oddavkach Setiiti musi. 

Po tomto objasnéni. predlozil veld. p. 
stridnik nékolik a pripadt. aKa 
konci prednes!l p. Vac. Zvelebil, kapl. Jinecky, 
pojednani o misii. Poukazal na pivod, uka- ~ 
zat prospéch, vyvratil namitky, které se proti 
misii jak se strany lidu, tak ze strany du- 
choynich Ginivaji a ukonéil prdnim, by 
kazdy duchovni spravce o to peéoval, by 
svoji osadu misii oblaziti mohl. 

Tim ukonéila se prvni konference strid- 
nictvi Horovického, v které dvacet knézi 
jmenovancho stridnictvi se zuéastnilo -‘V. 


Z Piseéné, na den bolesiné Panny Marie, 1865. 


(Encyklika — kommunismus — roynost.) 
(Dokonéeni.) 

Vsak, moZno-li, rozdélte dnes viecky 
statky pozemské tak, aby vé&ickni méli 
stejné, a zejtra budete miti opét nerov- 
nost, a to vinou lidskou. Jeden véc 
svou promarni, prohyti, prozahali, a 
prod& tomu, jen% dba a dobre hospodari 
a rovné den ke dni, Ziv jsa, jak se rika, 
jak temen stati. Kdo ma potom tako- 
vemu nemajicimu jeho véc nahradit? Kdo 
polituje takového svévolného nuzdka? Kdo 
povolan jest podporovat ho y marnéni, 
rozhazovani, hyreni? Rodiée, jsou-li k své- 
~~ *) Dosti jest dvow svici. 


**) Vyklad nepravy. Viz dopis z Budéjovic v ¢. VII. 
na str. 104. 


— 209: — 


mu zarmutku na Zivé, jiZ provdali, zaopa- 
trili své ditky, niteho nemaji, aneb jsou 
sami radi, Ze vybijeji klin klinem, pratelé 
Fkou, Ze se maji sami co brdnit, a jiny 
ukaze jeden na druhého, a Zddny neda, 
véda, Ze zahdlka a marnéni daly takovému 
nuzakovi do ruky Zebrackou hil. A nebo 
pri rovném majetku nékdo nemd ZAdnych 
ditek, jiny mnoho. Kdo za to mize, Ze 
tento musi své sousto rozdélit na cisteéky ? 
A nebo pfijde neStésti, pad ohné, krupo- 
biti, povoden a tém poteud nehody? a 
tito neSfastni, kdyby nebylo majetnych 
osob, jaktéZivi by sobé nepomohli. Z toho 
jde, Ze kaZdého roku nestaéili byste roz- 
délovati majetky lidské. Kazdy vie majici 
rekne: J& svou vée Zddnému ani neukradl, 
ani Zadného o ni neoSidil, jd ji poctivé 
nabyl, praci rukou svych, v potu tvdti 
vydélal, ja Zebradkovi, nemohoucimu pro 
vék neb churayost a télesnou mdlobu pra- 
eovat, rdd dam ze svého dostatku, ale 
abych mél podporovat tulaky, proletdre, 
jeu majice zdravé oudy, Stiti se prace, 
tomu se neznam! 

Sam Pan Kristus Zidného nenuti k vy- 
dani jméni, tka k mladenci, jen% mél statki 
mnoho a tazal se boZzského mistra, co b 
tiniti mél, aby mél Zivot vétny: Chce&-li 


byti dokonalym, jdi, prodej coZ mas, a™ 


rozdej chudym, a bude’ miti poklad vy nebi, 
a pid a eae mne.“ Mat. 19, 21. Ne- 
pravil bo%sky Mistr, musi8 vie prodat, 
nybrz ,chceS-li*, neubiral mu niéehoz. A 
Lazar onen evangelicky, Luk. 16, 20., kte- 
ryZ% leZel u vrat bohacovych, pln jsa vedi 
a ZAdal nasycen byti z drobti, kteriz pa- 
dali s stolu bohatce, a Zidny mu nedaval; 
nezavidél bohatci tomuto jeho bohatstvi, 
aniz jeho kaZdodenni skvostné hodovani, 
véda, Ze na Zddném neni vidét, co jedl 
neb pil, jen kdyZ ma, Gim by se nasytil, 
a kdyz to jde k duhu a sile, byt to byl 
sebe sprostSi pokrm, ale Ze jeden kazdy 
touziti md po veéeri veliké, po chlebu an- 
délském; aniZ mu zdvidél jeho Sarlatu a 
kmentu, maje na tom dosti, aby prikryl 
nahotu syou, a véda, Ze zadleZzi na rouchu 
nevinnosti a ctnosti; aniz sobé styskal na 
nerovnost tu a nad tim, proé on pravé jest 
zebraékem, ale ponechal vSe k vyrovnani 
Vladei vSeho miru, od NéhoZ vSeliké dani 
vyborné a kazdy dar dokonaly sstupuje, 
Jak. 1, 77. a jen% dle sv. Mat. 20, 13. 
gadnému kiivdy netini, téZ véda, Ze ne- 
jsou rovnd utrpeni tohoto Gasu budouci 
slavé, kterad se zjevi v nas, Rim. 8, 18., a 
nespokojenosti se syym stavem Ze by rep- 
tal proti fizeni Bozimu; v_ trpélivosti a 
-odevzdani se do vile Bozi dny své travil. 
Posléze pak kdo mnedle mize pohledét do 


sktiné blizniho syého, zdali kdo bohaty, 
Gili chudy jest? Za nynéjsich dnfii mnohy 
ent se Stitici a Zebrati se nestydici po- 
éhlik, maje mnohdykrate pojisténé penize, 
a vlastni byt, prichazi zebrat do chatrée 
mnohem chudsiho, neZli jest sim, ale pra- 
cujictho ¢loyéka. A méa-li kdo vic, ma 
vétsi vylohy, vSak mali mnoho a jeli téhod% 
ducha jako onen vy& uvedeny evangelicky 
mladenec, jemu% jsou penize nad Krista, 
toho strhne hrosba Spasitelova nad tim%e 
mladencem vyrknutd (Mat. 19, 23.): ,,Amen 
pave vam, Ze bohaty nesnadné vejde do 
rdlovstvi nebeského.“ Posud plati kazani 
sv. Jana Kititele (Luk. 3, 11): ,Kdo ma 
dvé sukné, dej jednu nemajicimu, a kdo 
ma pokrmy, tolikéZ utili. Nebo kdoby 
mél statek tohoto svéta, a vidél by bratra 
svého, an nouzi trpi, a zavfel by srdce 
své pred nim, kterak ldska Bozi zistava 
vy ném?* (1. Jan. 3, 17.) Plati, co sv. Jakub 
di (2. 15.16.) ,,A kdyby bratr a sestra nazi 
byl, a potrebovali by Zivnosti vezdejai, 
reklby pak jim nékdo: Jdéte v_ pokoji, 
shrejte se a najezte se, a vSak nedali by 
jste jim toho, Geho% télo pottebuje, coz to 
platno bude?“ 
Nucenim zdanlivého bohdée k almuzZ- 


Posléze slava Jeho Syatosti papezi 
Piu IX., jen% v svaté horlivosti a neohro- 
Zenosti objevil a vyjadtil bludy a tmy osvi- 
ceného tohoto véku! NaSemu pak listu 
letoéet: 

BLahoVést neCht naM LaskaVé zVé- 
stuje bLaho DLouhé Léta! — I. St. K. 


V Postoloprtech 30. dubna 1865. 
(Statistika osirelé diecése Litomérické.) 

V Panu zesnuly nejdist. p. biskup 
Augustin Bartolomé} byl jedendcty v fadé 
biskupti Litométickych. Prvni byl Maxi- 
milidn svob. pan Sohterniea nastoupil na 
stolec biskupsky 25. kvétna 1656. Po ném 
nisledovali: Jaroslav hrabé Sternberg (1676 
az%Z 1709); Hugo Frant. hrabé Kénigsegg 
(1716—1720): Jan Adam hrabé Vratislav 
z Mitrovic (1722—1733); Maur. Adolf voj- 
voda Sasky (1734—1759); Emanuel hrabé 


— 210 — 


Waldstein (1790—1801); 
Chluméansky z PYestaylk a Chluméan 
(1802—1815); Josef Frant. Hurdalek (1816 
az 1821); Vincenc Eduard Milde (1823 
aZ 1831). Posledni nds p. biskup Augustin 
Bartolomé} Hille byl dne 16. zdri 1832 po- 
svécen a na stolec biskupsky 8. rijna uve- 
den; tidil tedy pres 33 leta biskupstvi Li- 
tomérické. Diecése je rozdélena na, 26 
stridnictvi, jeZto jsou: 1. Ouktécké, 2. Ust- 
ské n. L., 3. Bilinské, 4. Kadatiské, 5. Cho- 
mutovské, 6. Friedlanské, 7. Jablonské 
(Gabel), 8. HainSpachské, 9. Hirschperské, 
10. Hradistské , 11. Jablonecké, 12. Jech- 
nické, 13. Kamenické, 14. Lounské, 15. Li- 
bochovické, 16. Lipské, 17. Litométické, 
18. Mélnické, 19. Boleslavské, 20. Nimbur- 
ské, 21. Mostské, 22. Liberecké, 23. Za- 
tecké, 24. Semilské, 25. Teplické, 26. Tur- 
novské. 

Nejlidnatéjsi je stridnictvi Hainspach- 
ské s 89.366 duSemi, po ném Liberecké s 
85.756 dusi. V celku se Cita 1,139.358 ka- 
toliké, 13.606 nekatolikit a 12.160 Zidi. — 
Dle nejnovéjsiho vykazu je v diecési Lito- 
méfické: 1 opatstvi v Oseku; 2 arcidékan- 
stvi; 31 dékanstvi; 375 far; 4 lokalie; 10 
expositur; 15 kaplanstvi zameckych; a 1 
sidelni kaplanstvi. — Kanoyniké sidelnich 
je 6, té% tolik ¢estnych, mezi poslednimi 
slusi podotknouti Ant. Marka, dékana Li- 
buiiského, a Vojt. Zumana, dékana Choru- 
Sického, Predsedou biskupské konsistore 
je vd. p. Jos. Akerman, Vekan kapitolni 
a generalni vikai, reditelem kanceldte vrchni 
8koldozorce, p. Jan Drbohlav. 

ManZelsky soud ma predsedu, misto- 
predsedu a 5 radi. Examinatoré synodal- 
nich je 8. Konsistornich radi 58; notari 
biskupskych 30, a 1 protonotar apoStolsky. 
Véech knézi 970, svétskych 799, feholniki 
171. Na odpoéinku se nachdzi 86 knézi. 
Muzskych *eholi je 8 a sice: Cistercidci v 
Oseku s opatem v éele; 2. Tovarykstvo 
Jezisovo v Bohosudové; 3. Piaristé v Haidé, 
Ml. Boleslavi a v, Mosté. 4. Dominikdni v 
Litoméricich a v Usti nad L.; 5. Augustiani 
v Ceské Lipé, Bélé, Roéové a v Strankové; 
6. Frantiskani v Kadani, Haindorfé a v 
Turnové; 7. Minoriti v Mosté; 8. Kapucini 
v Litoméricich, Rumburku, Zakopech, Mél- 
nice, Mosté a v Zatci. — Milosrdné sestry 
maji své domy: v Litoméficich, Oseku, 
Podoli, Liberci, Zakopech, RoZdalovicich a 
ve Warnsdorfé. — Skolni sestry titetiho radu 
sv. Frantiska jsou, v Kamenici. Skolni 
sestry Matky Bozi v Liberci. Milosrdné 
sestry sv. Krize v Hornim Litvinové, Duxu 


Chomutoyé a v Chlumu. — Knazi dosah- 
nuvsich 50. rok knéZstvi Zije 50. — Alumni 
IV. roku jest 15. ty 


Vac. Leopold | 


-dubna. 


Kronika. 


Z Prahy. JEm. nejdist. p. kardinal - 
navrati se z apoxtolské cesty své po vika- 
ridté Stéibrském d. 13. t. m. do Prahy, 
viak po slaynosti sv. Jana Nepom. vyda 
se opét na cestu a bude konati generdlni 
kanonickou visitact ve vikaridté Zbraslav- 
ském a udileti svdtost bifmovani v_ ndasle- 
dujicim po¥ddku: Dne 20. a 21. kvétna na 
Zbraslavi, 22. y Modfanech, 23. ve Vraném, 
24. u sv. Kiliana, 25. (Nanebevstoupeni 
Pané), 26. a 27. v Slapech, 28. a 29. v 
Mnisku, 30. v Lignici, 31. v Trnové. Dne 
1. Seryna v Radotiné, 2. v Chuchli, (8—7. 
v Praze sy. bitmovani o hodech, Svatodus- 
nich) 8. v Dobiichovictch, 9. v Revniet, 10. 
v Trebotové, 11. v Mokropect a 12. v Sli- 
venct. — Noclehem bude JEm. od 20—23. 
kvétna vy Zbraslavi, od 24—26. v Slupech, 
27. v Zbraslavi, 28. a 29. v_Mnigku, 
30. 31. kvétna a 1. ervna v Zbraslavi, 
2. prijede do Prahy, od 8—12. v Dobii- 
chovicich. ~ 

*_* Krasny byl potdtek ,majové po- 
bognosti“ u sy. Kieménta vy nedéli, d. 30. 
Od 6. hod. veéerni zpivaly se Ge- 
ské neSpory, pred 7. pris8el J. M. svétici 
p. biskup Petr Krejéi. Zehnaje krdtel k 
oltéti za duchovenstvem. V predu Slo 40 
chovaneti are. konviktu s hoficimi svicemi 
v rukou. Bylo tvodni kazani, pak litanie 
Loretanska s prtislu’nymi modlitbami a sy. 
poZehnani. Libezny byl ee na chram 
ve vsech prostoréch preplnény. U oltdte 
bohaté osvétleného, jenZ po obou stranach 
ohrazen jest sadem kamelii, oleandrt a ji- 
nych kvétin, kleéel biskup s_prisluhujicim 
duchovenstvem, za nimi studujici na zpi- 
sob plamenného vénce a dale v osvétleném 
chramu tisice ctiteli Roditky Bozi. Do- 
jemny byl zpév Geskych neSpor, jej% ridil 
P: kan. Braddé, ale srdce undasejici bylo, 

dyZ vSechen lid frikal: Pod ochranu Tvou 
utikame se“ a pak pél ,,Zvéstuj Téla vzne- 
Seného.“ Alumnové arcib. semindre byli 
na ktru i oslayili poboZnost dvéma étvero- 
zpévy. Po 8. h, pobo%nost se ukonéila. 
Od té doby téastenstvi se neumenéilo. 

*—_* Svécent knézstva bude JEm. p 
kardinal udélovati v nedéli d. 30. éervence. 

*—* JJ, Velié. cisat Ferdinand a cisatoyna 
Maria Anna darovali na obnovu hlayniho far- 
niho chramu Matky Bozi pred Tynem 1000 zl. 

*_* V utery (9. t. m.) bude ve ySech 
farnich chramech po arcidiecési Pragské a vy 
diecési Litométické a Kralohradecké yveéerni po- 
boZnost s chvalozpévem sy. Ambroze ,,Té Boha 
chvalime ;“ pak vyzvanénim ySemi zvony od 7. 
do 8. hod. veéerni ohlasi se konec milostivého 
casu, jenz uréen byl k ziskani odpustka, 


— 211 — 


—* Vel. p. Petr Hyrek, knéz diec. Lito- 
aoe odbyl d. 2. t. m. obvyklou disputaci 
a byl véera za doktora vy bohoslovi povyien. 
Z vét, jez hajiti se nabidnul, vyjimame: Vidy, 
zvlasté pak vy dobé naii potiebi jest k obrané 
sy. nabozenstyi tisku uzivati. Pastoralni konfe- 
rence dojista se neminou syého cile, kdyz se 
nich patiiéného yadu Setiiti bude. Sy. misie 
zvlasté za naiich dni se na nejvyi odporuéovati 
musi, Prayo sy. cirkve ku %kolAm zaklada se 
na slovu Fané a kdo% sy, matku cirkey olou- 
piti nore 0 toto prayo, potreb narodi neznaji. 

—* Jednota k ucténi nejsy. SyAtosti a k 
podpofe chudych chrami ziidi wystavu pa- 
ramenti uréenych pro chudé chramy, Vystava 
bude od 8—15. t. m. vy Teresianském ustavé 
pro Slechtiény na Hradéanech kazdého dne od 
10. h, z rana do 5 h. odpoledne. Vstupné se 
neplati, chceli viak ktery dobrodinec piispéti 
chudym chramim , mize obét syou yloziti do 
skfiné postavené u yehodu. Cetna navitéva 
vystery bude radosti spanilomysInych pani. 

—* Za zemielé udy Deédictvi sv.-Jan- 
ského bude se konati 15. t. m. slayna zadusni 
me sy. u hrobu sv, Jana Nep. 

—* V pondéli (8. t. m.) rano vyjde z 
Tynského chramu procesi na Sy. Horu u Pit- 
brami. V Zbraslayi bude mSe sy. a kazani. 

—* Spolek Arimathejsky pochoval y dubnu 
120 chudych kfestani. 

—* Ve prospéch jednoty sv.-Vitské bude 
se odbyyati dne 15. t. m. koncert v_hrab. 
Waldsteinské zahradé na Malé Strané. 

—* Z Budéjovic. J. M. nejdist. p. biskup 
obdrzel ze seyerni Ameriky (stat Missouri, die- 
cése St. Louis), tri prosby o ¢eského knéze pro 
osadu u sy. Jana Nepom. V prvnim listu zada 
p- biskupa generalni yvikar Josef Melcher ve 
jmenu syého nejdist. p. arcibiskupa dokladaje, 
ze Cechi vy St. Louisu a okoli jest 5000, a ze 
by knézi syému cestu (200 dolari) radi zaplatili. 
Druhy list psal Med. Dr. Neumann, rodily Cech. 
Z tfetiho listu klademe sem yyiiatky, jez uve- 
fejnil Ordinariatni list diec, Budéjovické: ,,Chté- 
jice udobyiti ruku Pané na nas bolestné dole- 
hajici, musime sami yyznati, ze jsme zhieésili, 
protoze jsme se tak bidni stali, ze nemizZeme 
dostat néjakého, tim méné dobrého duchoyniho 
otce. Hledice na némecké, irské, americké, gal- 
lické a t. d. kostely, klaStery, kollegia a ustavy 
vseho druhu, nemizZeme vériti, Ze pochazime z 
vlasti syatych Ivana, Vojtécha, Prokopa, Nepo- 
muka, Vaclaya a Ludmily. Nejvétsi dil z nas 
pochazi z Klatoyska, Taborska a Strakonicka, 
Opakujeme, Ze nemizeme dostat dobrého knéze. 
Takového ku piikladu dostal pan Biskup v 
Milvaukee, tamto cela éesk& osada se opét k 
Bohu a vire katolické navratila. Jsme nyni 
rok bez duchoyniho, majice kostel zayreny, a 
co bidu nasi zyeliéuje, jest to, ze mladezZ nase 
y zkazu bézi. 0 kdyby to Budéjovické knézstyo 


vidélo! Co se tyka pijjmi, piribytku, paramenti, 


je vSecko v nejlepSim poradku. Nevime, co bychom 


za obét dali, kdyby se od nas zadala; chcemeli 
se na nékoho odyolat, tedy by nam dal ten pan pa- 
ter vy Milvaukee jistotné dobré svédectvi. Vaclav 
Jirouch. Antonin Duba. Matéj Volf. Alois Masek. 
Petr Tichatek. MatiaS Suda, Franti8ek Suda. 
Jan Starosta. Antonin Marek. Vaclay Zyka. 
Frantisek Chlanda. Frantisek Peleska. Fran- 
tisek Ott, Josef Drnek. 

Z Vidné bude vypraven zylaStni vlak 
do Rima k slaynostem v mésici éervnu, 
totiz ke dni zyoleni a korunovace papeze 
Pia [X., d. 17. a 21. Gervna. Zvlastni vy- 
bor vede péci o tuto vypravu, kterdZ se 
phe s cestujicimi k témtéz slaynostem: z 

rancie, Anglie, Spanélska atd., aby kato- 

lici vsech jazykii a zemi volalis imany, 

prejice, sie Bth zachovati rail Pia naseho. 

e sv. Hypolitu pise se o slavné 

intronisaci nejd. biskupa Jos. Fesslera 
v nedéli, d. 30. dubna. 


Literni oznamovatel. 


—* ,,Casopis katol. duchovenstva. Roé- 
nik VI., svazek 3. Obsah: Zavaznost formy 
Tridentské od dr. Fr. Laurina. 80 thesi znovyu 
zavrzenych encyklikou Pia IX. od 8. pros. 1864. 
(Pokragovani.) O Rimsko-Prazském rituale. La- 
tina pri vykonech liturgickych: Obor jazyka 
narodntho pri sluzbach BoZich. Biskup Dupanloup 
o konvenci a encyklice. (Pokrac.) Zdani o pfi- 
padu, hledici k obéanskému pfibuzenstyi, jenz 
jest uveden v piredeslém syazku. V _,,Kronice :“ 
Blouznéni po narodni cirkvi. (Odpovéd p. re- 
daktorova novinam ,Hlasu.“) V_ ,,Liter, Ozna- 
movateli jest zptisobem humoristickym odsouzen 
blouznivy. nahled ,Kroniky prace“ o pivodu 
élovéka a ohlaSena: ,,Posvatna kazatelna.“ 

*_* N&kladem Dédictué sv. Prokopa tiskne 
se y knihtiskarné Bellmannoyvé p- prof, Susilay 
dalsi vyklad Pisem sy., a sice ,Evangelium sv. 
Marka a sv. Lukage co podil ide ma rs 1864 
a nar. 1865. 

*_* | Katecheticka obrazarna.“ Zdélal 
Ludyik Donin. Vydal ve Vidni 1865 K. Go- 
riska. (Universitni knéhkupectvi.) Dil I. (Dil IL. 
také jiz vySel.) Jest to katechismus v obrazech, 
aneb s obrazy. Obrazy pYedstavuji déje St. i 
N. zakona, k nimz dole pfipojena jsou slova 
pisma sy. o tom, co se na obraze predstavuje. 
Na druhé strance obrazu jsou slova naSeho ka- 
techismu vétiiho, jejichd nazornym vykladem 
ma byti déj na obraze predstaveny. Jsmet 
piratelé nazorného vyuéovani i vy pravdach na- 
boZenskych, jelikoZ nemnobo se lisi od vyucovani 
vy podobenstvich, ktercéhoZ jak znamo yelmi éasto 
uzZival nejlep&i uditel a Bozsky mistr nas. Ne- 
miizeme tedy jinak neZ% schvaliti knihu, ktera 
ma byti znazornénim celého katechismu, ackoliy 


— 212 — 


bychom si vhodnéjiich leckdes p¥ali obraztiv i | 


aby tyto barvami oziveny byly. Hodi se zylasté 
k domAci potfebé udity. D-d. 


*_* | Oblegent Vidné od Turki roku 


1683. Povidka déjepisné pro mladezZ a pra- 
tele jeji.. Dle G. Nieritze zdélal dr. Josef Pe- 
cirka. S ocelorytinou. Stran 112. V_ Praze 


1865. Nakladem B, Stybla. 
vych syazek 10.) 

*_* Syn hodinaruy,“ aneb: Dobré vy- 
chovani a zlé piiklady. Pouéna povidka pro 
dospélejsi mladez. Dle némeckého tietiho vy- 
dani zéestil A. S. Vojtéchovsky. S ocelorytinou 
stran 116. V Praze 1865, Nakladem B. Stybla. 

*-* Z Lublané dosla nas tbledna- knizka 
obsahujici milou poboZnost: majovou : »Smarnice 
Marije Device.“ Ceterti letnik. Spisal Luka 
Jeran, duhoven ljubljanske -skofije. Z dovol- 
jenjem skofijstva ljubljanskega. V Ljubljani 1865. 
Natisnil Jozef Blaznik. Zalozil Matija Gerber. 
Stran 376 s ocelorytinou. 

+_* »Probudily se jig zpévné haze!“ 
(Viz Blah. “ 1864 dis. 14, str. 213.) Nova 
tato piseli Svatojanska od Jana Soukopa s pfi- 
danym napévem od Pavla Kiizkovského prodava 
se y knéhtiskarné Rudolfa M. Rohrera y Brné. 
Mezi pisnémi ku pocté sy, Jana Nepomuckého 
slogenymi zaujima piseh tato predni misto a 
zasluhuje tudiz, aby velebnym duchovenstvem 
Seat care ike co nejvalnéji byla rozSifena, 

* ,Kristofa Schmida Veskery spisy pro 
eae a pratele jeji. PYelozil dr. Josef Pe- 
Girka, Svazek XLII. Obsahuje: , Kratké po- 
vidky;“ oddéleni prvni a druhé. 
Tiskem a nakladem Rohliéka a Sieverse v Praze. 


(Spisti Nieritzo- 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Pragské. 


Vyznamenan jest: 

p. Jan Lindner, dékan vy Novém Koliné, jme- 
novan jest apraveen vikariatu Kolinského na 
misto vdtst. p. vikate a okresniho skoldo- 
zorce Karla Huska, dékana v Starém Ko- 
ling, jenZ se t¥adu toho ze zdravotnich 
ohledi yzdal. 


Ve spravé duchovni ustanovent jsou: 

p. Frant. Herold, kaplan yv Plzni, za admini- 
stratora do Sténovic ; 

p. Jan Jecmen, kaplan v Libeznicich, za admi- 
nistr. do Velkych Popovic; 

P. Justin Kordb, frantiikan, za kooper. do Li- 
beznic; 

P. Expedit Vac. Nikl, premonstrat ze Strahova, 
kapl. v Zatci, na vypomoc do Podjam. 


V diecési Kralohradecké: 


V Panu zesnull: 
p. Frant. Lorenz, jubil. knéz, osob. dékan a 


farat Solnicky na odpodé, y Tiebechovicich, 


Stran 94. - 


' KnézZi seslo se asi 120. 


dne 13. dubna (nar. v Hofenicich 28. listop. 
1782, knéz od 30. srpna 1806); 

p. Jos. Némec, farar v Krucemburku, dne 16. 
dubna (nar. v ModleSové 3. dubna ARE 
knéz od 24, srpna 1824); 

p. Jos. Skoda, administrator a osob. farat v 
Mikuloyvicich, dne 21. dubna (nar, y Louéné 
Hote 16. pros. 1800, knéz od 24, dub. 1825), 

3 Vyznamenant jsou: 

p. Josef Sritek, tajemnik b. konsistote, jme- 
novan radou Tek: konsistofe ; 

p. Eduard Fuchs, registrator bisk. kouskiate, 
jmenovan radou b. manZelského soudu.. 

Ve spravé duchovni ustanovenl jsou: 


Dp. Frant. Kiihnel, farat v Korbru, za farare do 


Koevirova (Ketzelsdorf) ; 

p. Ant. Kozdk, administr., za farate v Hofinévsi ;_ 

p. Jos. Hodek, farat vy Bejiti, za farate do 
Cernilova; 

p. Jos. Jakl, koop. v Tieboniné, za admin. do’ 
Bejsté ; 

p. Vac. Weber, tiditel realni Skoly Loketské 


(v arcid. Prazské) za dékana ve Vrchlabi. 
Uprazdnéna mista: 
Korber, fara patron. knizete Thurn-Taxis e, od 


18. dubna do 30. kvétna. 

Krucemburk, fara patron. hrabénky Clam-Galla- 
sové, od 17. dubna do 29. kvétna, 
Bejst, fara patron, naboz. matice, od 20. dubna 

do 1, éeryna. 
V diecési Litoméfické. 
Vv Panu zesnul: 

JExcel. nejdist. pdn Augustin Bar- 
toloméj Hille, biskup Litomé?icky , Jeho 
Svatosti papeZské domaci prelat a trinu pa- 
pezského asistent, Jeho c. kr. apost. Velié. tajny 
rada, cis. rakous, radu Leopoldova a kral. 
saského tadu zasluzného komandér, theol. dr., 
musea_ kralovstvi Ceského, Dédictvi sv. Jana 
Nepom. a mnoha dobrodinnych spolkii élen, pan 
na Stolinkach a Tfebouticich atd., + v noci z 
26. na den 27. dubna vy sidle svém yv Litomé- 
ficich. Nar. 2. pros, 1786, na knéZstvi posvécen 
23. dubna 1810, na bisk. stolec slayné nastoupil 
7. fijna 1832, druhotiny knézské slavil 23. dub. 
1860. Slavny pohteb konal se d. 2. kvétna. 
Privod vedl J. M. své- 
tici biskup Prazsky Petr Krejéi. 

Milodary. 1) Halit sy.-Petrsky pro sy. 
Otce: Od vp. kaplani Plzenskych 7 zl. 78 kr. 
Karlitek 2 zl. Neznamy 2 zl. na stiibre; 
Ill. tad sv. Frantiska éeského shromazdéni y 


_Praze 5 zi. 


2) Na opravu chramu sy.-Vitského: Z Vy- 
sokého Myta 10 2l., Il. fad sy. Frantiska ée- 
ského shromaZdéni v Praze 5 zl. 

» 0d Sl.“ N,N. Kdo to? — Cisla 1—13. 
t. r. jsou k dostani vy expedici, kdez se pied- 
placeni prijima. — p. -o.- Pros. o slibené, 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
Redakce Hy 


v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—1. 


Expedice: 
v kat. knihkupectyi 

BR. Stybla 3 
na syv.~ Vaclavském 
nameésti, ¢is. 786--II 
Nedoéla Gisla rekla- 

mujte nejdéle 

v mésici. 

PBB ee 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hfich bidné Gini narody.“ 


V Praze dne 15. kvétna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


LL eee 


Cislo 14. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech fadnych 
knihkupceu 
na rok: @ zl. &® kr. 
papilr,: @ 21, BO kr. 


Po posté: 
Celorocné: B rl. — kr. 
pilrocné: @ zl. && kr, 
Predplaceni étvrt- 
letni se neprijima 
Jednotliva éisla se 

neprodavaji. 


PDD LIILD_IL_PILEOEELL_0q0PLPeEOEOOOOOss 


(Piisl. XIV, 34.) 


Nanebevstoupeni Pané. 
(Reé sy. Leona, papeze Rimského.) 


Nejmilejsi! Tajemnée dilo naseho 
spaseni, jez Stvoiitel svéta za krev 
svou trzil, pokornou dokonano jest 
sluzbou, kterouz nam od vtéleni az do 
umuceni svého z pouhé lasky proka- 
zovati raéil. Neb ackoli éasto znamky 
Jeho Bozstvi skrze pfijatou sptsobu 
sluzebnika probleskovaly, piredce jen 
kazdy tin Jeho tehdejsiho mezi lidmi 
prebyvani zrovna éelil ku stvrzeni Jeho 
élovééenstvi, jez On k Bozstvi svemu 
v éase byl. piijednal. Vsak umuéen 
zdrtil Pan Jezis okovy smrti, kteraz 
padem Nan — hiichu prostého — 
umdlela; i proménil mdlobu téla svého 
v silu, smrtelnost v nesmrtelnost, po- 
tupu v slavu a zjevoval touz slavu 
svou pred o¢ima éetnych lidi ve mno- 
hych divodech, az pak to preslavne 
své nad smrti vitézstvi vnesl do nebe. 
Jakoz nam tedy z mrtvych vstani 
Pané v hod Bodi velikonoéni k radosti 
“zavdalo pfricinu, podobné jest Kristovo 
na nebe ystoupeni zakladem dnesniho 
plesani naseho. 

Slavimet s dtstojnou poctou pa- 
matku onoho dne, kdy nase chatrna 
piirozenost nad vse vojsko nebeské 1 
kary andélské i nad nejvy8si mocnosti 
Kristem vznesena usadila se na pra~ 
vici Boha Otce. Na takovém skutki 
Bozich tadu zalozeno a vzdélano spa- 
seni nase. Myt trneme tizasem nad 
divnou Bozi milosti, opatiivsi to, aby 


uéennici Kristovi u vite, nadéji a lasce 
ani neochabli ani neochladli, kdyzby 
jim Mistr odjal télesnou pritomnost 
svou, jejiz veleba mohutné jich srdcem 
hybala. Opravdu! jenom velkodusni, 
u vite tuze pevni lidé maji tolik buja- 
rosti a osvicenosti do sebe, zeby, ée- 
hoz nelze zo¢titi, snadno uvéiili a tamz 
bazeni svému cil vytknuli, kamz hmot- 
nym zrakem vniknouti nemohou. Ale 
odkad by se takova zboznost v nasich 
srdcich vzala Gi jak by kdo z nas 
mohl vérou byti ospravedlnén, paklizet 
samych toliko viditelnych treba pomu- 
cek k ziskani vééné blazenosti? — 
Jednomu z apostoliv zdalo se hodné 
v pochybnost brati vzktisent Pané, azby 
se sam o jizvach na Jeho umucéeném 
téle i zrakem i hmatem presvéddl. 
Kristus pokarav ho dolozil vece: ,Ze 
jsi mne vidél Tomasi, uvetil jsi; bla- 
hoslaveni, kteriz nevidéli a uverili.“ 
(Jan. XX. 29.) Tehoz blahoslavenstvi 
chtél nas zucastniti Pan nas Jezis 
Kristus. Pofidiv tedy, coz k zvésto- 
yani Jeho uéeni a k tajemstvim No- 
vého Zakona prfisluselo, racil jest On 
étyticatého dne po svém z mrtvych 
vstani Svému télesnému na zemi puto- 
vAni konec utiniti: vstoupiv pred o¢ima 
svych uéenniki na nebe, ztistane tam 
sedét na pravici Bozi, dokud nemine 
doba uréena k rozmnozeni synt Cirkve; 
po éemz zase v témz téle, v jakemz 
byl na nebesa vstoupil, ptijde soudit 
zivych i mrtvych. Coz tedy koli vidi- 
telného mél na sobé Vykupitel nas, 
14 


— 214 — 


to lidem gs oti seslo a v tajemstvich 
se ukrylo. Na misté sve viditelné 
piitomnosti ostavil Pan stolici uéent 
svého, jimzby pravovérni srdce své, 
svétlem s hiry osvicené, spravovali. 
Na nebe vstoupenim Pana Jezise 
u vite prospélym a darem Ducha sva- 
tého posilnénym uéennikim nedovedly 
jsou vyrvati téhoz pokladu ani okovy 
ani zalate, ani vyhnanstvi ani hlad, 
ani ohen ani sapani zvéri lité, ani 
muky jakekoli vymyslené od krutych 
protivnikiv. Na obranu této viry své 
bojovaly az do krve proliti po vsem 
svété vedle muztv zeny a vedle mla- 
dene¢ki panenky. Taz vira vymitla da- 
bla, zahnala nemoci a vzkrisila mrtvych! 
Dokud nevstoupil na nebe Kristus, 
hrozili se i ti blahoslaveni od Ného 
tolika zazraky a feémi vyudéovani a 
utvrzovani apostolé umuéeni Jeho jim 
predpovédéného; aniz hned uvétili no- 
vine o Jeho z mrtvych vystani. Ale 
vstoupenim Pané na nebesa ziskala 
duse jejich tak znamenité, Ze vsechen 
jich strach obratil se v radost; od 
kterezto chvile jich mysl na kridlach 
rozjimani do nebe alétajic, upirala 
hledi svych na Pana Jezise — co 
Boha na pravici Otcové sedictho; jiz 
se jim nestyskalo po télesné Jeho pti- 
tomnosti, ponévadz statné vérili, zet 
On sstoupiv druhdy s nebe, od Otce 
neodstoupil; a tolikéz vstoupiv ted na 
nebesa, od nich pryé neodesel. 
Nejmilejsi! pravé tehdaz, kdyz Syn 
élovéka do pfejasného sidla Otcovy 
velebnosti byl se odebral, zjevil On 
lidem slaynéji, nez dosud, své synovstvi 
Bozi; a opét pravé tehda, kdyz se od 
nich dle clovécenstvi byl vzdalil, poéal 
On jim dle Bozstvi blizsim byti spt- 
sobem nevyslovnym. Od toho éasu 
vznasela se vycvicenéjsi vira bezpeéné 
k Bohu Synu, Otci roynému, anot ji 
nebylo jiz tieba, ohmatavati télesné 
podstaty Krista Pana, dle kteréz On 
mensi jest Boha Otce. Ledva byl Pan 
Jezis s oslavenym télem, jehoz pitiro- 
zenost ¢lovéci tataz trva, na nebesa 
vstoupil, ulozeno jest véricim, az tam 


vérou povysinouti se za Mistrem, kdezby 
Jednorozeny a Bohu Otci rovny Syn ni- 
koli rukama télesnyma, nébrz dusevnym 
rozeznanim dotykan byl. Vzdyt hned 
po vzkiigeni Pan’, kdyz Maria Magda- 
lena, co zastupkyné Cirkve, nohou 
Mistrovych obejmout chvatala, odepfel 
ji toho Spasitel, tka: ,Nedotykej se 
mne, neb jsem jesté nevstoupil k Otc 
svému* (Jan. XX. 17.), t. j. nechei, bys 
télem pristoupila ke mné a télesnym smy- 
slem poznala mne; chystam tobé vzne- 
Senéjsi véci: az k Otci vstoupim, doko- 
naleji a pravdivéji ohledas mne — obej- 
mes bez dotknuti, uvérs bez zo¢eni! — 

Zasnouce hledéli uéennici za Panem 
na nebe vstupujicim; tu dva divnym 
bilého roucha bleskem stkvouci andéle 
stali vedle nich, kte¥izto i tekli: ,Muzi 
galilejsti, co stojite hledice do nebe? 
Tento Jezis, kteryz vzat jest od vas 
do nebe, tak pfijde, jakz jste ho vi- 
déli jdouciho do nebe.“ Tim dan jest 
navod vsem Cirkve synim k véreni 
tomu, Zet Jezis Kristus v tom samem 
téle, v némz na nebe vstoupil, viditelny 
na zemi sestoupi, a Tyz ze jistotné 
jest panem nebes a zemé, jenz byl 
hned od poéeti svého andély obslu- 
hovan. Jeho z Ducha svateho poéeti 
andél bl. Panné zvéstoval, narozeni z 
Panny péli pastytim nebesti kurove, 
o Jeho z mrtvych vstani vydali nejprv 
svédectvi poslove s hury, a téz sluzebni 
andélé ohlasili, ze ptijde soudit zivych 
a mrtvych. Ana tak vzacna éeled 
Vykupiteli nasemu, aé jesté od lidi 
souzen byti mél, posluhovala, z toho 
vyrozuméti jest nam, kteraké mocnosti 
nebeské budou Jemu dvofiti, az prijde 
soudit veskerenstva. 

Plesejmez tedy, Nejmilejsi, radosti 
duchovni, a hodny Bohu dik vesele 
cinice jasnych srdce hledi k nebi, kdez 
Kristus sidli, vzhtiru zdvihejmez. Dusi 
nasich do nebeského veéeradla pozva- 
nych at zemské zadosti nesrazeji, k 
pozivani véénych rozkosi vyvolenych 
necht doéasné mrzkosti v porobu neu- 
vozuji, a stezkou pravdy chuté jdoucich 
do nebe at vnady osemetné svou la- 


— 215 — 


hodou nemeskaji. Kéz poznaji pravo- 
vérci, zet jim jakozto cizincim pfes 
dolinu svéta pracujicim k nahodilym 
ziskim lakavym hiisné Inouti neslusi, 
ale ze tieba takovyych pominouti! K 
této poboznosti vzbuzuje nas prebla- 
hoslaveny apostol Petr, jenz z pouhé 
lasky, kterouz v odménu trého vyznani, 
ze miluje Pana, k paseni Jeho oveéek 
zanicen byl, s prosbou di takto: , Nej- 
milejsi, prosim vas, abyste jakozto pfi- 
chozi a pohostinni zdrzovali se od té- 
lesnych zadosti, kteréz bojuji proti dusi.“ 
(I. Pet. Hl. 11.) Komu, neli dablu, 
pomahaji v_ boji iret dusi télesnych 
rozkosi zadosti? Tent ovsem usiluje 
libosti v porusitelnych marnostech spou- 
tati duse, jezto se tahnou po nebeskem 
zbozi; rad by je s dobre cestitky svedl, 
aby stankt nedospély, z nichzZ on sam 
byl vypadl. Proti nastraham tohoto 
nepritele kazdemu kiesfanu bditi nalezi 
opatrné, by pokusitele odevsad, kamz 
se koli vetre, ihned ven vyhoditi staéil. 

Nejmilejsi! proti dablovym zaloham 
lepsi zbroje neni nad dobrotivé milo- 
. srdenstvi a Stédrou lasku, kterouz se 
hiichim vSem aneb vyhneme aneb jich 
potteme. Kazdinké srdce,.v némzby 
kdo lakomstvi neumofil odebranim mu 
zivné Stavy, zaroste vSechno trnim a 
bodla¢im neslechetnosti, aniz naleznes 
v ném yzeslého seménka ryzé ctnosti. 
Proéez, Nejmilejsi! tolik zahubné ne- 
¥esti odolavajice, k lasce stujme, bez 
niz se nijaké ctnosti zastkviti nelze. 
Jenom tudy, kudy k nam Kristus s 
nebe sstoupil cestou milovani mozno 


nam do nebe k Nému se dostati. - o— 


Smrt a zivot. 
Na té svéta kouli 
vse umira, hyne; 
ze hrobu vsak novy 
jary zivot plyne. 
Hmota kazda zmizi 
po kratinké dobé; - 
jiného vsak bytu 
zarodek ma v sobé. 
Poutnici jsme véickni: 
onen svét cil pouti, 
cestou trnovitou 
lze ho dosahnouti. 
Smrti branou krdéet 
ale usouzeno 
tam, kde nové ziti 
nam jest usouzeno. 


Uéeni viry o Marii Panné. 
(K ,,Majové poboznosti“ podava W. Polanecky.) 
(Pokragovani, ) 


V. Dustojnost Boziho materstvi. 


Na hrbitové jistého mésta stoji chradm 
»Panny Marie Sné%né,“ jejZ ndbozni mé- 
Stané po odpolednich sluzbdch Bozich v 
méstském chramu P. vykonanych naysté- 
vuji, aby tam pfed obrazem blah. Panny 
za sebe, jakoZ i za své v Panu zesnulé 
mildéky se modlili. OtazZeSli se nékoho z 
téchto navstévovateli’ chrdmu hfbitoyniho: 
kam jde? neodpovi ti jindée, leé: ,,k Matce 
Bozti!* — ,Matka Bozi* i ,Roditka Bozi“ 
— tot zajisté ten nejobecnéjsi ale spolu i 
nejvznesenéjsxi nazev bl. Marie Panny, nd- 
zev, jen% ji jediné a vyhradné, a sice vim 
pravem nalezi; nebot Maria jest v pravdé 
matka — rodicka BoZt. 

Toto uéeni viry jest tak staré jako 
ktestanstvi samo; zakladat se na vyrocich 
pisma sv., stvrzeno jest vyroky nejstarSich 
sv. Otcei a hlasdno i vyzndvdno jest od 
cirkve sv. po vSecky véky. Nazyvdmef 
pak Marii Pannu ,,Matkou Bodzi“, jak vy- 
klad& katechismus ndS, proto, Ze JezZise 
Krista, jenZ jest pravy Buh, porodila. Jest 
sice Kristus Jezi8 co Bih Syn od véénosti 
od svého nebeského Otce zplozen; avSak 
v plnosti éasu raéil se pro vykoupent svéta 
v liné Marie Panny vtéliti t. j. z nejéist- 
Siho téla jejiho Glovétenstvi na se vziti, a 
tak co Buihélovék z ni se naroditi. Trebat 
tu zretel miti na uéeni Cirkve, Ze v Kristu 
JeZisi, aé dvoji jest bytost, BoZska a lid- 
ska, predce jedina toliko jest osoba: totiz 


Bozska. ,Tat jest vira prava“ — di sv. 
Athanasius ve svém od cirkve stvrzeném 
vyznani — ,abychom vérili a vyzndvali, 


ze Pan nds Jezi8 Kristus jest Syn Boii, 
Buh a spolu élovék. Bth jest z podstaty 
Otcovy pred véky zplozen; a Glovék jest 
z podstaty matky v Gase zrozen; Bth do- 
konaly, élovék dokonaly; — nejsou v8ak 
dva (t. j. dvé osoby), ale jediny Kristus. 
Jediny pak jest ne proménou BoZstvi v 
élovéka, ale prijetim Glovééenstvi v Boha; 
jediny naprosto ne smiSenim podstaty, ale 
sjednocenim osoby. Nebot jako du8e roz- 
umnd a télo jediny jest Clovék, tak Buh a 
élovék jediny jest Kristus.‘“¢ — 

Ponévadz tedy v Kristu JeZisi nebyla 
osoba lidska, alebrZ pouze BoZska, ¢i, aby- 
chom lépe fekli, ponévadzZ Maria Panna 
vtéleného Boha Syna v Zivoté svém cho- 
vala a porodila, proto jest v pravdé mat- 
kou Gi rodiékou Bozi: podobné jako kazda 
jina matka lidské neni pouze rodiékou lid- 
ského téla ale celého élovéka, nebot a&éko- 

14* 


— 216 — 


liv duSe Glovéka vlastné od Boha pochazi 
(Kaz. 12, 7.), prede v Zivoté matky se-za- 
rodkem téla v jednu osobu, v jednoho élo- 
véka se spojuje; a tudiz kaZda matka ce- 
Iého Glovéka v sobé chova a pak i rodi. 

e Maria jest matkou BoZi, to stvrzuje 
samo Pismo, — StijteZ tu vyklad a divody 
sv. Alfonse z Liguori: ,Jest-li ¢lovék Je 
“#8 Kristus pravy Bah, a jest-li Maria v 
pravdé matka JeZi8e Krista, ndsleduje ne- 
vyhnutelné, Ze ona jest také v pravdé Matka 
Bozi. Cheit to pomoci sy. pisma zretel- 
néji dovoditi. Pismo sv. nds predevSim 
ujituje, Ze Panna (totiZ nejblahoslavenéjsi 
Panna Maria) .poéala a porodila Boha, ja- 
ko% se toho ve vypovédi IsaidSe proroka 
od sy. evangelisty MatouSe (1, 23.) uvedené 
doitame: ,,Aj Panna poténe a porodi Syna, 
a nazyou jmeno jeho Emmanuel, jenZ se 
vykladad: S nami Bth.“ Tuté%Z pravdu zvé- 
stuje ndm sv. Lukas, uvadéje slova arch- 
andéla Gabriele k Marii Panné:  , Aj, 
pocnes v Zivoté a porodis syna, a naztives 
jmeno jeho JeZi8; tent bude veliky a Syn 
Nejvy8siho slouti bude.... proto% i co se 
z tebe syatého narodi, slouti bude Syn BoZi.“ 
(Luk, 1, 31. 32. 35.) Uvazme zvlast vy- 
razy: Syn Nejvysstho — Syn Bogi! — Nad 
to nazvana jest Maria i od sv. AlZbéty (Du- 
chem sy. naplnéné) Matkou Pané: ,,Odkudz 
mi to, aby prisla matka Pana mého ke 
mné?“ (Luk. 1, 43.) KdozZ pak jiny, leé 
Bth, byl tento ,,Pan sv. Alzbéty 2?“ — Po- 
dobné i vsickni sv. otcové a uditelové Cirkve 
od véki apoStolskych po vSecky éasy do- 
vodi, Ze Maria jest Matkou Boidi. 

Sv. muéennik Ignace pie v listu syém 
k Efesskym: ,Bth na8, JeziS Kristus, z 
Marie se narodil.“ 

Sv. Athanas di: ,JelikoZ to Kral s4m 
jest, jenz se z Panny naroditi radil, jelikoz 
tyZ jest Pan a Bth, zté pri¢iny se i matka, 
kteraz Ho porodila, vlastné a v pravdé po- 
vazuje,za Krdlovnu, Pani a Roditku Bozi.“ 
Sy. Jan Zlatousty di: ,,Nad miru to podivu 
hodno, kdy% slySime, Ze nevyslovny, nepo- 
jmenovatelny a nepochopitelny Bah, jenz 
Otci docela roven jest, Zivotem panenskym 
k nam raéil prijiti a z Panny se naroditi.“ 

A sy. Jeronym svédti: ,, Vétime, Ze se 
Bth narodil z Panny, ponévadz se toho 
(v Pismé) doditame.“ — 

Podobné styrzuji pravdu tuto viickni 
ostatni sv, otcové, — jakoZ pak i cirkevni 
snémové Kfessky a Chalcedonsky, 

Az do 5. stoleti neosmélil se nikdo, 
Marii Panné distojnost Boziho matekstvi 
upirati. Tu vSak povstal zradny sluha Cirkye, 
Nestorius, patriarcha Catihradsky, jenz opo- 
vazil se upirati pravdu v pismé sy. zjevnd 
vyréenou, Ze Syn Bozi skuteéné a osobné 


“stojici. 


v ltné Marie Panny se vtélil, a tudiZ uéil 
i hldsal, Ze Maria nema ,matkou a rodié- 
kou Bozi“ zvana byti, an pry Kristus Jezis 
ne co Bth-tlovék, alebrz co pouhy ¢lovék 
z ni se narodil. Kdyz Nestorius blud tento 
verejné hldsati se jal, stala se, jak svédéi 
souvéci svédkové, roztrZzka mezi velikou 
éAsti duchovenstva a lidem véticim s jedné 
a mezi Nestoriem a privrZenci jeho s druhé 
strany. 

Jeden z nejhorlivéjSich hajiteli pravé 
viry a spolu distojnosti Boziho matefstvi 
Marie Panny yl sv. Cyrill, patriarcha Ale- 
xandrinsky. Jeho priéinénim a z vile teh- 
dejfiho papeZe sv. Celestina svolan jest r. 
431 vseobeeny cirkeyni sném do mésta 
Efesu, aby soudil bludné uéeni Nestoriovo, 
kteryZ, aé od sy. Cyrilla, ano i od samého 
papeZe napomenut, tvrdoijné blud  svdj 
zastaval, Kays shromazdéni otcové cir- 
keyni (okolo 200) v hlavnim chramu Efes- 
ském, ucté Marie Panny zasvéceném, blud 
Nestoriovy vySetrovali, trval neprehledny 
zastup véricich od radna do veéera pred 
branou chrdmovou, oéekdavaje rozsudek 
Duchem sv. yedené a proto neomylné Cirkve. 
Kdyz pak veéer brana chramova se ote- 
vrela, a sv. Cyrill shromaZdénému lidu ozna- 
mil, %e bezbozné uéeni Nestorioyo co ka- 
citské souhlasné zavrZeno, on sam vsech 
svych hodnosti zbaven, Maria pak za pra- 
vou Rodiéku BoZi co nejslavnéji prohlasena 
jest, nastalo vSeobecné jasdni shromaeice 
nych véricich. ,Nepritel slavné Panny jest 
premozen“ —tak provolaval lid — ,,velebena 
budiz slavna a vZdy vitéznd Matka Bozi!“ 
— S$ hoficimi pochodnémi provazel lid otce 
cirkevni k jich pribytkim, vzneSené pani 
vonné kadidlo palily na ulicich, kudy se 
ubirali, a celé mésto osvétleno, pri éemzZ 
lid jasajici slavu provolaval blahoslavené 
Marii Panné, Matce BoZi. 

Patrny to dtikaz, Ze povady v Cirkvi 
hlasano i véreno bylo uéeni, na vyrocich 
pisma sy. se zakladajici, Ze Maria jest.Mat- 
kou Bozi. Podobné i na snému Chalcedon- 
ském roku 451 uéeni Nestoriovo zavrzZeno 
jest. Co vSak i Pismo stvrzuje i Cirkev 
povady uéila, to chape i rozum= nas, 

Piedstavme sisklo barevné proti slunci 

Paprslek ze slunce vychazejici pro- 
nika sklo, prijima z ného barvu a vyehed 
pak co paprslek barevny. Nedéli se pa- 
prslek od barvy, aniZ nalezd se v barvé, 
jako vnéjakém pouzdie, ale jest s niuplné 
sjednocen, jest aztistava pak paprslkem — 
ale barevnym. Podobné i Syn Bo#i od 
Otce svého od véénosti zplozeny vtélil se 
v Zivoté Marie Panny, pfijal z ni na sebe 
élovécenstvi, a narodil se z ni co Bah vté- 
leny Gi co Bah-clovék, Kristus Jezis; jak 


—— 8207. — 


jiz svrchu slovy sv. Athanasia vylo%eno 
jest. Ty véak, zbozny ctiteli Matky Pané, 
uvaz, Ze toto materstvi jest nejvzneSenéjsi 
distojnosti a pkednosti jeji, jiz nad vSecky 
andély a svaté vynikd, jsouc po Bohu ta 
nejvznesenéjSi a nejprednéjsi. 

Mohltby Buh, jak di sv. Bonaventura, 
vétSi svét udiniti, mohlby i vét’i nebe utvo- 
fiti, avSak vétSi a vzneSenéjSi matku, nez 
Matka Bodi jest, nemize: uéiniti. 

yomit ona -~ jak di sy. Epifan — na- 
zyvati Synem toho, jeho% synovstvim honosi 
se véény Otec, an vece: ,Tentot jest Syn 
mtj mily, v Ném% mi se dobre zalibilo.“ 
(Mat. 3, 17.) Mtzet Ho ovSem osloviti téz 
andél a fici: M&j Stvoritel jsi Ty. Mize 
élovék tici: Maj Vykupitel jsi Ty. Mohout 
vSecky ostatni véci zyolati: Nd& Bah jsi 
Ty. Blahoslayend Panna viak mitiZe fici: 
Syn mij jsi Ty, a z mych vnitimosti zplo- 
dila jsem Tebe.“ — 

ProtoZ% cti a chval ji kaZdy, set jsi, a 
nestrachuj se, Ze by ucta a chydla tva ji 
vzdavana prilis velka a velebnosti Bozské 
na ujmu byti mohla; vaddvat se ji zajisté 
chvala hlavyné proto, Ze jest matkou Bozi; 
oslavuje ji oslavujeS spolu Boha, jenz ji 
k tak vzneSené dtstojnosti povySiti, ji za 
matku syou zvoliti ra¢il. A protoZ dokud 
Ziji, dik Marii vzdej den kazdy duSe ma; 
k jeji chvdle neustale zpive} duSe skrou- 
send! — 


VI. Zasluhy Marie P. o spaseni svéta. 


Maria, co matka Spasitele svéta, nej- 
vétSich po. Kristu zdsluh o vykoupeni lid- 
stva sobé vydobyla. 

Narod na’ u veliké ucté chova déditku 
a prvni muéennici zemé Ceské sv. Lidmilu, 
a to dilem proto, Ze s manZelem svym Bo- 
fivojem viru Kristovu v zemi uvedla a tak 
zaklad k pravému vzdéldni, blahu ak spase 
ndroda svého polozila,—a dilem pak proto, 
Ze tak ctnostné vychovala vnuka svého, ve- 
likého knizete sy. Vacslava, kteryz pak 
petlivé a yv pravdé otcovsky se staral nejen 
o éasné ale zvlast véténé blaho poddanych 
svych, uvddéje knéze krestanské mezi lid, 
zakladaje chrdmy a Skoly, konaje spra- 
vedlivé soudy, pomahaje chudym — jsa 
sim vibec vzorem dokonalého krestanského 
zivota veSkerym poddanym, zvlast ale pri- 
kladem vzneSenym napotomnim panoyniktim 
nasim. 

Obojim tudiz, i uvedenim viry v ze- 
mi nasii vychovanim sv. Vacslava ziskala 
sobé sy. Lidmila velikych zdsluh o narod 
na8; kterézto zasluhy tim vétSi nabyvaji 
ceny, uvdzimeli ty ndtisky a protivenstyvi, 
které% sndSeti musila se strany nepratel, 
vlastni nevésty své a matky Vacslavovy, 


Drahomiry a v&Sech s touto -spoléenych 
pohant. 

Podobnym zptisobem ziskala sobé i 
Maria Panna velikych zdsluh nejen tim, 
ze skrze ni vzelo syétu spaseni — Kri- 
stus JeZis, ale hlavné tim, Ze tohoto BoZ- 
ského Spasitele svétu odchovala, a na Jeho 
spasitelském dile nejvét8i podil méla. 

OG v8ak dokonalejsi svétici byla Maria 
nad sv. Lidmilu, — 06 vzneSenéjsi a dile- 
zité}si jest uvedeni samého Syna BoZiho co 
Spasitele veSkerému svétu nad uvedeni 
viry jeho jedinému ndrodu, — oé vySsim 
a spolu i obtiznéjSim bylo povolani matky 
a vychovatelky Boz%ského Nevlearitels nad 
povoldni vychovatelky sv. Vacslava, pou- 
hého to uéennika Kristova: o to jsou i 
zasluhy Marie Panny vét8i zdsluh sv. dé- 
ditky Lidmily. — Predni zdsluhou Marie 
P. jest ta, Ze svolila byti Matkou Spasitele 
svéta, jak svédéi sv. Augustin, sv. Bernard, 
sv. Alfons z Liguori a jini. 

Nemysli nikdo, Ze cos lehkého to bylo, 
svoliti v poselstvi andéla Gabriele. Tézké 
jest samo sebou poyoldni matky v pravém 
smyslu slova; daleko:téz8i bylo véak povo- 
lani Marie Panny, jelikoZ matkou ne oby- 
éejného, ale Bozskeho Syna stati se méla, 
— Syna to, o némzZ na zdkladé proroctvi 
starozdkonnich predvidala, Ze pro spaseni 
svéta bude musit trpéti a umfiti. 

Proto také, jak vykladaji sv. otcové, 
neprikazal Bah Marii vyslovné, Ze se musi 
matkou Spasitele stati, ale Zddal jejiho vy- 
slovného k tomu syoleni. ,SlySeli jste dnes 
— tak mluvi sy. Petr Chrysolog k poslu- 
chaétim svym o zvéstovani M. P. — an- 
déla o vykoupeni lidské se Zenou jedna- 
jiciho. SlySeli jste jednati o to, aby élo- 
vék touz cestou, kterou% propadl smrti, na- - 
vratil se k Zivotu. Vyjednava, ano s Marii 
vyjednava andél o spaseni, ponévadzZ s 
Evou andél (padly) vyjednaval 0 znigeni.“ — 

‘A sy. Bernard v rozjimdni svém o 
tomtézZ tajemstvi mluvi k Marii P. takto: 
yolysela jsi, 6 Panno, Ze potneS’ a porodis 
Syna, ne skrze élovéka, alebrZ pisobenim 
Ducha svatého: viz, Ze andél Geka na tvou 
odpovéd; neb jiz ¢as, aby se navratil k 
Beh; kteryZ jej poslal. I my, 6 Pani, Ge- 
kame na slovo smilovani tvého... Hle, 
tobé se podava cena vykoupeni naseho, a 
jak mile privolis, budeme i hned vykou- 
peni. Promluv toliko slovitko, a povsta- 
neme k noyému Zivotu... Od slova tyého 
zavisi potéSeni bidnych, vykoupeni véznt, 
osvobozeni zavrzenych, ano spaseni vSech 
syntt Adamovych, veSkerého pokoleni tvé- 
ho... Aj, pravi Maria, j4 dévka Pané; sta- 
niZ mi se podle slova tvého.“ — ,O mocné, 
cti a slavy hodné slovo: StanizZ se!“ — 


— 218 — 


vola sv. Tomas’ z Villanovy, ,prvnim: Stati 
se! stvoril Bah nebe i zemi; ale timto: 
StaniZ se! stal se Bih z lasky ¢lovékem.“ 
Pro tuto pritinu mize Maria, jak vyklada sy. 
Alfons z Lig. i spasitelkou svéta zvdna 
byti, anaf svym svolenim spaseni nam zpt- 
sobila. — 

Byloli vsak zdsluhou Marie P. jiz to, 
Ze svolila stati se Matkou Spasitele svéta, 
tim vétsich zdsluh dobyla si pak, ana sku- 
tetné Matkou Pané se stala? — Ktera 
matka lidska miZe rovnati se Matce Bozi 
v jeji nesmirné lasce a pédi materské, s 
jakouz vychovavala a oSetrovala Syna své- 
ho — pro nas? Kdo vypise a pochopi 
vsecky ty starosti a uzkosti, krize a pro- 
tivenstvi, bolesti a muky, kteréZ snaseti 
musila pouze proto, Ze byla matkou Spa- 
sitele — a tudiZ je snaSeti musila pro nas? 
— Uvazmez velikou ouzkost jeji, kdyZ 
majic poroditi hledala noclehu v Betlémé; 
kdyZ koneéné v bidném chlévé porodivéi 
Syna, neméla ¢im nahotu Jeho prioditi, 
neméla kam Je} poloziti; uvazme velikost 
lasky jeji k padlému Glovééenstvu, kdyz 
‘Syna svého 40. den po Jeho narozeni v 
chramé Bohu obétovala. Svati otcové velebi 
toto obétovani narozencho Krista co jednu 
z nejvétsich zasluh Marie Panny. Sy. 
Alfons z Liguori vyklada takto: ,,Docela 
jinym zptsobem, neZ jakym jiné matky 
ditky své v chramé obétovaly, piinesla 
Maria JeziSe svého Bohu v obéf. Ostatni 
zeny obétovaly sice také ditky své Bohu; 
avsak védély, Ze jest to pouhy obrad za- 
kona, a Ze jim ditky jejich po slozeni vy- 
kupné ceny zase vraceny budou. Maria 
vsak prinesla skuteéné Zivot Syna svého 
za obét; ona védéla jisté, ze ta obét, kte- 
rouz v Zivoté Syna svého Bohu prinaii, 
jednou na oltati ktize dokonana bude. Po- 
névadzZ ale Maria Syna svého neskonale 
milovala, tudiz miZeme fici, Ze s touto 
obéti i sebe samu obétovala.... A jako 
Buh nechtél, aby Bozské Slovo synem Ma- 
rie se stalo, prvé neZby tato svolila, tak 
také nechtél, aby Jezis bez svoleni Marie 
Panny Zivot svij za spdsu lidi obétoval, 
aby srdce matky spolu obétovdno bylo s 
zivotem Syna.“ — A proto% co di sy. Pa- 
vel o veliké lasce Otce nebeského, Ze ,ani 
vlastniho Syna neuSetiil, ale za nds za 
-viecky Ho vydal* (Rim. 8, 32.), plati po- 
dobnéi o Marii Panné, obétujici za nds Syna 
svého. — Uvazme dale izkosti jeji pri utéku 
pred katy Herodesovymi a na celé cesté 
do Egypta, jako% pak 1 ty strasti a nesndze, 
je% snaSeti musila, ubirajic se opét do Na- 
zareta; — uvazZmeZ mnohé ty péée a sta- 
rosti, kteréZ zptsobilo Marti vychovani 
Pana Jezise, a to tim vice, anat rodina 


P4né ve veliké své chudobé nucena byla, 
vy potu tvdti dobyvati sobé chleba svého; 
— uvazme bolest a leknuti Marie P. pri 
ztraté a hledani dvanactiletého Jezise. Jiné 
matky lidské téSi se ve svych_starostech 
a pracech materskych tim, ze ditky jejich 
az dorostou, jim se odméni, aneb Ze u nich 
v stati svém dny své pokojné traviti budou. 
Maria neméla této utéchy. Umuéeni a smrt 
Syna svého méla zajisté neustale pred o¢ima; 
a tim vice dortstal Jezi8, tim bolestnéjSi 
bylo pro ni vzpomenuti na blizici se roz- 
louéeni s Nim. 

»Kdy% Abraham zvédél, Ze syna syého 
Isdka ztratiti ma — pravi sv. Alfons z 
Lig. — jak velika byla bolest jeho v téch 
trech dnech, které jeSté sesynem svym travil. 
Aviak, 6 Bo%e mtj! Maria ne tri dny, ale 
tricet tri leta podobnou bolest snaSeti mu- 
sila. Ale, co dim, podobnou bolest! bolest 
jeji o to byla vét8i, o¢ Syn Mariin svou lasky 
hodnosti predéil syna Abrahamoyva.“ Uvadz- 
me dale jeji samotu, kdy% Jezis opustiv ji, 
v Nazareté konal dilo své spasitelské chodé 
po vsi zemi Zidovské co BoZsky uéitel; — 
uvazme jeji trdpeni, kdyz svédéila, kterak 
Syn jeji pravdu nebeskou hldsa a_nevéri 
se Jemu; jak dobre Gini vsem a odporuje 
se Mu; jak Jej mnozi nendvidi, jak nej- 
vy88i knéZi, zikonnici a fariseové Jej tupi, 
tklady Mu stroji, a zahubu Jeho vyhleda- 
vaji; — uvazme bolesti jeji, kdyz zvédéla, 
Ze Jezis zrazen, jat, ukrutné tryznén, biéo- 
van, trnim korunovan a koneéné k smrti 
odsouzen. bie 

Jaka to velika fada utrpeni a bolesti, 
kteréZ s podivuhodnou stalosti, odevzdanosti 
do vile BoZi a trpélivosti sna8ela pro Syna 
svého co Spasitele svéta, a tudiz i pro nds 
za nase hrichy, za nase spaseni. Milovalat 
co nejvroucnéji Syna svého, a v Némis 
Nim veskeré pokoleni lidské; a tudiz vée- 
liké ty strasti a bolesti trpélivé sndsela 
nejen z lasky k Nému, ale i z lasky k 
élovééenstyu. 

Uvazme posléze tu obét nesmirnou a 
prebolestnou, kterou Maria za spasu nasi 
prinesla, stojic pod ktizem Syna svého. 

Sv. Jan Zlatousty pravi, Ze na hore 
Kalvarii dva oltate se nalezaly, na nich% 
dvoji velika obét Bohu pyineSena_ byla: 
jeden v téle Pana Jezise, a druhy v srdci 
Panny Marie. 

»Mezi tim, co Jezi8 ducha svého ode- 
vzdaval— pravi sv. Alfons Liguori — pri- 
nesla Maria Otci yéénému smrt Syna svého 
v obét za nae hrichy; sndSejic pri tom 
muky smrtelné, a vét8i bolesti, nez kdyby 
byla sama tu nejhroznéjSi smrt podstou- 
pula.“ — Sy. opat Arnold 2 Chartresu di: 
»Maria pri smrti Jezike Krista sjednotila 


— 219 — 


vili svou tak uzce s vali Syna svého, Ze 
oba tutézZ obét prinesli, a tudiz netoliko 
Syn ale i Matka vykoupeni lidi zpasobili: 
Jezis, an co Bth za naXe htichy zadost 
uéinil; Maria, anat té milosti dosdhla, Ze 
toto zadostutéinéni nam bylo privlastnéno.“ 

Bylat pak obét tato Marie Panny na 
hore Kalvarii nesmirné ceny nejen proto, 
Ze Nesmirny byl ten, jehoz v obét prinesla, 
ale i proto, Ze pri ni nesmirnych bolesti a 
muk vytrpéla. Cirkey sv. sama obraci na 
Matku bolestnou slova proroka Jeremidse: 
yKomu_ prirovndm tebe, anebo komu pfi- 
podobnim té, dcero jerusalémska:... nebo 
veliké jest jako more potteni tyé.“ — A 
79 vy ysickni, kteriz jdete cestou, pozo- 
rujte a vizte, jestli bolest jako bolest ma.‘ 
(Plaé Jerem. 1, a 2). 

»rravem jmenujeme Marii krdélovnou 
mutenniktii — pravi sv. Alfons Lig. — 
nebot an jeji Syn na k¥izi pnél, trpéla 
Maria vice ne% ve&Skeri muéennici.“ 

Podobné tyrdi i sv. Ildefons a sv. 
Anselm a jini svati. Muéennici trpéli na 
téle, Maria ale v du&i své, jak ji to byl 
Simeon predpovédél; muéennici obétovali 
Bohu Zivot svij, Maria vSak obétovala Bohu 
Zivot Syna sveho, jen% ji byl daleko mi- 
lej8i nez vlastni Zivot jeji. A tuto obét 
svého velikého muéennictyi prinesla Maria 
z dobré vile své; mohlat zajisté mezi tim, 
co Syn jeji souzen, tryznén a krizovan byl, 
mohlaf pri smrti jeho v pribytku svem 
zustati, a tak si bolesti umeniti. NeuGéi- 
nila toho, alebrZ provazela Syna svého na 
misto poprayné, spolu s Nim trpéla hanu, 
potupu a muky vieliké, a setrvalau Syna 
svého az do posledniho okamZeni Jeho Zi- 
vota, aby zvédélo lidstvo, ze dobrovolné 
prindSi v obét Syna svého za vykoupeni 
nase, Ze prinasi obét tuto nesmirnou z lasky 
k Otci nebeskému, aby spravedlnosti Jeho 
bylo zadostuéinéno, a z lasky k padlému 
élovééenstvu, aby spaseni vétného dosd- 
hlo. — Nuze, vykoupenée Kristitv, uvaz 
neprehlednou tu radu utrpeni, jez s Kpoee 
vuhodnou stalosti a trpélivosti snaSela Maria, 
co matka Spasitele svéta, uvazZ neoceni- 
telnou tu obéf, kterou prinesla na Golgoté 
za spaseni lidstva, uvaz velikost lasky Jeji 
k nam, s kterouZ co Matka Spasitelova 
vsecky prace a poyinnosti, strasti a bo- 
lesti s materstvim spojené podnika a snasi: 
a zajisté uznd8, Ze Maria nejvétsich po 
Kristu zasluh o vykoupeni lidstva si vy- 
dobyla. — 

Z toho viak jiz dvoje nauéeni pro tebe 
vyplyva; predné: cti_a miluj po Bohu nej- 
vice Matku svého Spasitele; kaze ti to 
ydéénost nejen za premnohé ty zasluhy, 
jich% sobé o spdsu tyou ziskala, ale i za 


neskonalou lasku, s kterou% vice neZ vlastni 
matka tebe milovala a posud miluje; — 
za druhé: ponévadzZ dle uéeni Cirkve nejen 
na zdsluhach Kristovych, ale i na zaslu- 
hach vsech Svatych, a tedy i na zdsluhach 
Marie Panny viickni v Cirkvi podilu bé- 
reme, a pro tyto zdsluhy Bah neskon- 
éenych milosti ndm poskytuje (jako%Z na 
pr. i odpustky z pokladu zdsluh Kristo-. 
vych, Marie P. a viech Svatych vyply- 
vaji), uZive} kaZzdy milosti téchto ku svému 
zdokonaleni a spaseni, aby ctnostnym Zi- 
votem dal Marii nahradu za bolesti, jez 
pro tvé spaseni sndSela; — a za treti: 
utike] se ye vSech souZenich a pottebdch 
svych s peynou divérou k Marii Panné, 
matce milosrdenstvi; umif ona oceniti z 
viastni zkuSenosti vielikou strast a bolest, 
vseliké uzkosti a muky. 

»Netrat o hrisniée!“ napomina sv. Ba- 
silius, ,netrat divéry, nybrz ve vSech svych 
uzkostech k Marii se utikej}. Vzyvej ji 
0 pomoc; vZdy ji shled48’ ochotnou tobé 
prispéti, nebot jest to vile Bozi, aby po- 
tmahala v nouzi véeliké.“ — (Dokonéeni.) 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 
Aly. 


Stika s Marii vyjedndval soukromé. 
Ptal se ji, co udéla? Ztistane v Pavinci 
anebo se prestéhuje do Lusténic? Bude se 
vdayvat anebo setrva svobodna? Syéri spravu 
svého statku zase jemu anebo si k tomu 
vyvoli nékoho jiného? 

Chtéla, aby se prozatim nic neménilo. 
Musi si napred ve svém zamku zyiditi 
slu’né obydli. Povola k sobé svou byvalou 
vychovatelku. ZkdZe staré Alzbété. Najme 
sluzebnictvo. 

Stika se nabidl, Ze pro ni zamek sdm 
opatri vSim potrebnym a ona mu k tomu 
dala plnomocenstvi, nebot prijimal a mél 
v rukou jeji jméni. 

Smi se ji také starati o Zenicha? 

Nechtéla k tomu svoliti, vymlouvajic 
se, Ze otec brani, aby se vdavala, a tyrdic, 
ze to ani jeji neni vile. 

Nedbal na to a predce k ni Zenicha 
poslal, bohatého, mladeho, hezkého, o némzZ 
jizZ diive ji byl povédél. Mimo toho pfi- 
jizdéli a dopisovali .také jini. Vedral bdél 
a daval pozor, aby se Marie se Zddnym 
bliz neseznamila. Kdyz obdr%ela list, chtic 
nechtic mu ho musila ukdzati, sice ji ne- 
dal pokoje a on vzdy uréil odpovéd, hané, 
tupé, domlouvaje a nuté, a% u¢inény navrh 
zamitla. Kdo se odvazil a% do Pavince, 
toho zapuzoval sim a Zenicha vyslancho od 


— 220 — 


ana Stiky div z domu nevyhodil, tak mu 
al protivny. F 

Byl syn statkdrtiv, jmenoval se Lapil 
a poucen od Stiky nedal se zastraSit ani 
odvratit, kdyZ ho Vedral nezdvorile prijal. 
Poméhal, mu také strye Sklenka, na néjz 
mél od Stiky odporuéeni a opét a opét si 
vydobyl pfilezitosti, mluviti s Marii. Vy- 
hledal si ji, kdekoliv byla, at se Vedral 
mratil, af ho urdZel, laska véecko snesla 
ata pry jediné fidi jeho jedndni. Usta- 
viéné se odvoldéval na lasku. Marie pry 
ho okouzlila hned, jak ji ponejprv spatril. 
Dal by za ni Zivot. Nezada s ni bohatstvi. 
Vzal by si ji, kdyby pranic neméla. 

Takova feé lichotila nezkuSené divce, 
byla prijemna a sladkdé a celou ji pobou- 
fila. Pan Lapil se ji libil, atkoliv ji néco 
jakousi nechuti proti nému napliiovalo, co 
si-neuméla vysvétliti. Sliény byl, rad ji 
mél, hluboce si ji vazil, to bylo pravda a 
ona se domnivala, Ze k nému také citi 
lasku, ji% ji tak ohnivé litil a vychvaloval. 
Laska ji byla posud neznama, slySela jen 
o ni a nyni si ji dle vlastniho zptsobu vy- 
kladala. Jsouc nesméla a ostychava varo- 
vala se poddati se ji celym srdcem a to 
tim vice, Ze ji dobre ani nerozuméla. 
Hrozby otcovy ji také zdrzovaly a Lapil 
sim ji daval pricinu, byti opatrnou. Chtél, 
aby se otce odtéekla a zasnoubila se s nim 
proti jeho vali. Je svou pani. Nemusi se 
na nikoho ohlizet ani vazat. Otec ji ne- 
preje, ji Cini natisky, ji kazi Stésti. Musi 
se z moci. jeho vybavit, sice zistane otro- 
kem a Zddnych radosti na svété nezadije. 

Zdalo se ji, Zeby tak mohla a sméla 
uéinit, i doktor Stika a stryc Sklenka ji 
to radili; ale predce zistane otec, a chy- 
bila by, kdyby se mu protivila. Kyz ho 
mize obmékéit, kyZ si ziska jeho prizné! 
Dobrou vali s nim zakoupila by za ja- 
koukoli cenu a Zddnad obét by ji nebyla 
tuze tézka. 

I predstoupila pred néj a chtéla se s 
nim smirit. Tazala se: Co proti ni ma, co 
od ni Zadd? 

Pravil: ,,Jsi ty dcera, kdy% cizim véris 
vic neZ otci? Mas Lusténice a ziskuchtivy 
advokat ti je spravuje. Co% nejsem ja 
prvni, jemuzZ tato prednost patti?“ 

Chtéla se vymlouvat, ze nebozka ba- 
biéka sama doktora Stiku k tomuto tfadu 
ustanovila, otec ale rekl: ,Ustanovila, ano, 
ale jen detud, dokud ty nebude¥ _plnoleta. 
Nyni ji jsi a doufal jsem, Ze mne nebudes 
zavrhoyat jako déd a baba. Ty viak néa- 
sleduje’ jejich ptikladu a ja ti nejsem nitim. 
Jsi nezdirnd dceera a sama ruSi8 pokoj a 
lasku mezi nami.“ | 

Lekla se toho a ptala se: ,Co mdm 


ucinit, abych pokoje alaskys vami si ziskala 
a zaslouzila ?“ 

Prohlasil: ,Uznej mne za otce a co 
otci mi svér Lusténice, jimizZ advokat a 
spravec vldédnou.“ 

Odhodlala se k tomu, aby otce udo- 
btila a podepsala plnomocenstvi, jeZ sam 
vyhotovil a ji ied o&il. 

Vedral byl spokojen a hned v Lusté- 
nicich zaéal hospodarit. Doktor Stika ztratil 
na né vSecken vplyv a vSecko pravo. Spra- 
vec dostal vypovéd a pryé se odstéhoval. 
Oba musili skladati uéty. Bylo patrno, Ze 
uZitek, co LuSténice davaly, z vétSiho dilu 
Sel do jejich kapes. Vedral se s nimi. 
soudil a k odpovédnosti je potahoval. Vsak 
nedokazal jim niéehoz, jeden kryl druhého 
a podrzeli, co méli. I Safar a poklasny 
byli vinni, i druzi slouzici koristili, dokud 
mohli a nyni vSickni prisli o sluZbu od 
prvniho az do posledniho. 

Nicméné zbylo mnoho usporenych penéz. 
Otec je prevzal a ulozil ku svym pokla- 
dim a dcera — vysla s prazdnou. 

LuSténice vyndsely mnoho. Vedralovi 
véecko nestaéilo a proto vydiral a pustosil 
mily statek, aby mél zisk a rozmnoZil své - 
bohatstvi, neZ ho Marie odevzda jinym ru- 
koum. Hledél, aby se to hodné dlouho pro- 
dlou%ilo, ano pral si a staral se, aby se to 


nestalo nikdy. Dokud se Marie nevda, 


nestane se to a aby se nevdala, prekdazel, 
branil a zamezoval. On ani nedopustil, aby 
se s nékym seznamila, hlidal ji, zrazoval, 
moci se ji protivil. Zeni8i nesnesli jeho 
urdzek a jeho hrubosti a jeden po dru- . 
hém couvali nechtice se s nim o dceru 
haSterit a hadat. 

Jen Lapilvytrval. Byl potupen a predce 
zase priSel. Dostal od otce ditku; nedélal 
si z ni nic. Byl mu zakazdn dim; usta- 
viéné ho navStéyoval. Vedral jiz hrozil, Ze 
po ném stieli. Nadbihal Marii, kdyz si 
vySla na prochazku; zastavoval ji, kdyzZ 
krdéela do kostela; byl ptitomen, kdyz 
nékam ystoupila do domu; posilal ji psa- 
ni¢ka, zkazoval, pozdrayoval, premnoho 
lidi mu slouzZilo. 

Doktor Stika a strye Sklenka byli La- 
pilovi divérnici, odporouéeli, namlouvali ho 
Marii. Jednali tak zvla8t ze zlosti na Ve- 
drala a chtéli ho z Lu&ténic vypudit, kde 
panoval proti jejich vili. Mrzelo a hnétlo 
je, Ze mu je Marie odeyzdala a bylo jiz 
pozdé, kdyZ ji proto karali. I jini lidé 
Vedralovi se mstili nadhanéjice Lapilovi a 
tento pomoct jejich stal s Marii v ustavid- 
ném spojeni. 

Divila se jeho stdlosti, jiZ méla za 
lasku a pokdd vic a vic se mu naklowiovala. 
Chtél ji vysvobodit z bidného postaveni, 


— 221 — 


sliboval ji Zivot plny rozkosi, bude ji nosit 
na rukou, kaZdé pfdni jeji mu bude zako- 
nem, da ji penéz, co bude chtit, mize jimi 
Ginit dobte, vynakladat je na Slechetné 
skutky, o LuS&ténice nestoji, af si je otec 
necha, jen jeji osobu, jen jeji ruku kdyz 
obdrii. 

Vérila mu a jsouc doma souzena, Ze 
to jiz nemohla vydrzeti a majic skuteénou 
nouzi,*chtéla se uteci pod jeho ochranu. 
Otee zufil, ji proklinal, ona neminila jednati 
mu na vzdory a Zaddala o jeho svoleni. 

Nedal ji ho. Lapil touZi po Lu&ténicich, 
chee ho oloupit, okrast, 0 nic jiného se mu 
nejedna. 

»Neni pravda,“ fekla, ,on Lu&ténic 
neni Zadostiv a vzal by si mne, kdybych 
jich ttebas neméla. “ 

‘ yledy jich nepottebujes,“ dokazoval 
otec, 

yPro Lapila nikoliv,“ odpovédéla mu. 

yledy mi je nech,“ Zaddal uréité. 

»Budete potom ke mné laskay ?“ ptala 
se. ,ochvalite stiatek mij s Lapilem? Date 
nam poZehnani ?“ 

s0 uéinim,“ pripovédél ji a ona pra- 
vila: ,,Staii se tedy, Lusténice budou vase!“ 

Nez Marie s nékym jinym o tom pro- 
mluvila, prekvapil ji otec s listinou, Ze mu 
Lu&ténice postupuje a tu musila potvrditi 
svyym a dyou svédki podpisem. 

Prisel Lapil, Vedral ho pfivital vlidné 
a dovolil, aby za manZelku pojal Marii. . 

Lapil plesal, byl blazen, ale feklo se 
mu, Ze LuSténice podrzi otec a on — vzal 
slovo nazpatek. 

To byla rana, jiz utlocitnd divka se 
nenaddla. Tedy ji Lapil nemiloval? Co 
byly jeho krasné reti? Na syété snad pravé 
lasky ani neni. Je oklamana, podvedena, 
od svéta jiZ nic neotéekavd a vrati se do 
svého utocisté — vy klaStere. (Pokraéovani). 


Dopisy. 
Ve St¥ib¥e, 4. kvdtna 1865. 
(Generalni visitace.) 

Jeho Eminence, nejdtst. vrchni pastyr 
arcidiecése Prazské, nayStivil za dni po- 
minulych staroslavné mésto nase, by zde 
i v jinych mistech stiidnictvi téhoZ jmena 
svaté birmovdni udilel a ostatni prace ge- 
neralni yisitace ku vzdéldni lidu véticiho 
vykonal. Slayné bylo piivitani naméstka 

ristova se strany zdejsiho méSfanstva. 
Dne 22. dubna pred 9. hodinou veéerni 
bylo slySeti z blizkého vrchu rany z hmoz- 
dita, znameni to, Ze nejdist. arcibiskup za- 
vital v tzemi mésta. ten éas potalo se 
ve Zivéji pohybovati. Stielci i kovkopové 


stojici na ndmésti, radili se muZ k muZi a’ 


roztrouSeny, semo tamo ve skupenich ho- 


vorici lid jal se v dlouhych faddch postu- 
povati tam, kde by vrchniho pastyfre spa- 
thiti a pozdraviti mohl. V oknéch domi 
na namésti horela tetnd svétla, jakoZ iv 
ulicich, kudy se slavny privod k okrdéle- 
nému chramu Pané ubirati mél. — Konetné 
prisel dlouho otekdvany mezi ditky své; 
u brany, kterd jemu ke cti na poédtku 
ulice na ndmésti a k domu Bozimu vedouci 
postavena, Getnymi praporecky a ndpisem 
»sldva vzneSenému knizeti cirkevnimu“ 
opatrena byla, sestoupil a krdéel s ducho- 
venstvem zde éekajicim spolu se Skolni mld- 
de#i pri zvuku hudby a himéni hmozdiri 
do chramu Pané. Z kostela, kdezZ ,Svaty“ 
zazpivano a pozehnadni udéleno bylo, ode- 
tial se slavnostni privod na dékanstvi, 
byvaly to klaSter, coz dosvédtuje budova 
sama i obrazy Svatych, po sténdch dlou- 
hych, Sirokych a svétlych chodeb rozvéSené. 

Rano v8 hodin mél nejdistojnéjsi arci- 
pastyr kdzani, jehoZ predmétem bylo na- 
znaciti uéel jeho vy mésté pobytu, pak slou- 
Zil mi sv., pri nizZ vice duchovnich pfislu- 
hovalo, po té bitmoval vice neZ 1200 vé- 
ticich, malych i velkych. Odpoledne, ja- 
koz i 28. a 29. dubna byla zkouSka hlavni 
a realni Skoly, pak dvou zde mimo hlavni 
Skolu stavajicich trid divéich a ditek ves- 
nickych, které se ku zkousce do mésta do- 
stavily. Ku konci zkouSky raéil J. Emin. 


pred zaky redlni Skoly uplnou spokojenost _ 


svou slovy priznivymi projeviti, zvlasté pak 
podotknouti: ,, V téchto dnech jsem ve Stribre 
mnoho dobrého vidél a od vas slySel.“ 
Krasné poéasi souhlasilo dokonale se zele- 
nou domitv okrasou. Jako% pak laska a ve 
zboZné vite zalozena tucta lidu vzneSeného 
kniZete cirkevniho vroucné prijaly: rovnézZ 
jej chtéli pri odchodu jeho provazeti, kdyz 
dne 29. dubna nds opoustél, aby v jiné 
éasti téhoZ% sttidnictvi totéZ svaté dilo ko- 
nal. Pp. okresni prednosta, dékan, méSta- 
nosta a mnozi jini pani stavu duchoyniho 
i svétského provazeli Jeho Eminenci. Na 
vsech stranach, v pravo i v levo kleéeli pri 
odchodu vérici, aby se jim dostalo posled- 
niho ,S Bohem“ a svatého pozehnani od 
arcipastyre. Na pomezi panstvi Kladrub- 
ského oéekaval vzneSeného pana, svého pti- 
buzného, knize Alfred Windischgritz s mno- 
hymi uredniky a zastupci mésta Kladrub. 
Tam sjelo se mnoZstvi voz, které pak pred 
povozem nejdist. arcibiskupa do mésta Kla- 
drub hréely. Hospodin zachovejZ arcibi- 
skupa naseho! F. M, 


Z Nového Kolina dne 10. kvétna 1865. 
(Prisaha uditeliv.) 


Jak, zndmo, jest synodou narizeno, by 
ucitelstvo, v uradu svem vys. mistodrzitel- 


— 222 — 


stvim potvrzené, slavné v chramu Pané 
Tridentské vyznani viry a prisahu slozilo. 
Ctyti pp. utitelové vys. mistodrzitelstvim 
u nds potvrzeni, shromazdili se dne 7. t. 
m. pred Skolni mii sy. v kostele dékanském, 
by na¥izeni onomu zadost utinili. Diive 
promluvil veled. p. dékan a vikdar stiid- 
nictvi Novo-Kolinského, J. Lindner, o dt- 
leZitosti viry sv., bez kteréZ vyucovani 
k¥estanského uéitele marné, ni¢emné a za- 
hubné jest; pripominal pp. uéitelim, by 
védy vyutovani své duchem krestanskym 
oziviti se snazili, povinnosti své horlivé a 
svédomité vykondvali a ve v8em vyborny 
priklad nevinné mlddeZi davali. Napomi- 
nal roditi, by si pp. uditeli_ co dobrodinci 
ditek svych vazili, je ctili, a vespolek jim 
pomahajice, téZ na vzdélani ditek svych 
pracovali. Ditek povzbuzoval, by uéitelé 
svych milovaly, jich poslouchaly, ctily a 
za né se modlily. — Nato slozili pp. utite- 
lové vyzndni viry a prisahu. — Oltar byl 
slavnostné ozdoben a naval lidu byl ne- 
smirny, tak Ze veliké budova chrdmu sotva 
mohla pojmouti v sebe to mnoZstvi, k ée- 
muZ to nemdlo prispélo, Ze v_ klasternim 
chrdmu toho dne sluzby BoZi slouzeny ne- 
byly. Dojem, jakyZ slavnost ta na lid uéi- 
nila, byl znaény; neb zde nahlédli mnozi 
kratkozraci rodiéové, Ze neni utitel jejich 
sluhou, nybrZ jejich a ditek jim svérenych 
dobrodincem: toto v8ak doda jim poznani 
o postaveni a uéinkovani jeho, z kteréhoz 
opét vaéznost k uéiteli a k nakizenim jeho 
vzejde. — Toho docili se jisté kazdou ta- 
kovou slaynosti a to jest téZ mocny pro- 
stredek, ptisobiti na rodiée a ditky. Dobie 
by bylo, by vady uéitel tuto slaynost tam 
odbyval, kde ucinkovati ma jako na pr. 
farat jen v tom kostele imitalovan byva, 
kteryZ mu v spravovani se odevzdava. 
Viens 


Z Pisy na den Nalezent sv, Krize 1865. 
(Neapol. Pompeji. Rim a sv. Otec. Civita Vecchia, Nunziatella. 
Livorno. Pisa.) 

Nemél jsem jizZ v umyslu psati jesté 
z cesty své Blahovéstu; ale jsem pravé v 
Pise nékolik dni na zahalee, — éekam zde 
totiZ na veledist. p. kan. Pruchu, jenz s fard- 
rem Webrem z Rima uéinil vylet do Neapole 
av jeho% vzacné spolecnosti téSim se a 
nati dalsi cestu do viasti ; — a jelikoz% upo- 
minky dneSniho dne tahnou mysl mou do 
milé otéiny, kdeZ pred dvéma lety na tento 
den jsme méli slayné svéceni nového krize 
v Starém Koliné: chei tedy pobaviti se s 
Blahovéstem povidaje mu prosté, co se 
mnou se délo od té doby, co jsme spolu ne- 
mluyili. 

Mél bych tedy nejprvé povidati o Nea- 


poli, nejvétSim to a nejkrasnéjSim mésté 
italském, na né%Z jsem ze tti rozli¢nych 
stran mél pobled preutéSeny, z more, od 
Vesuvu a s nayrsi, na ném% jest klaster 
Karthusiani a tvrz S. Elmo; tato posledni 
vyhlidka zvlasté, jeZ pred zrak_obdivujici 
rozestira nejen celou Neapol, ale i pobreZi 
az i Castellamare a Sorrent, a naproti stavi 
koufici Vesuv a ostatni pohori, tato vy- 
hlidka jest to, které uchvacuje mnohé k 
onomu vyktiku: Vidéti Neapoli a umfiti! 
— Mésto jest velmi vystavné a upravne, 
coz mé zvyklého na Palermo mile prekva- 
pilo. Stavby verejné, zvldésté paldc krdlov- 
sky nddherny; kostely, aé ne snad veliké 
ceny umélecké a staroZitné, jsou vesmés 
skyostné a bohaté ozdobené. Jeden z nej- 
novéjsich ‘jest basilika sv. Frantiska Pau- 
lanského, ndpodobeni Rimského Pantheonu, 
naproti palaci kralovskému, vyplnéni to slibu 
krale Heuer I., kdyz po zapuzeni 
Francouzi nabyl opét trinu svého; stavba 
ta trvala 14 let (1817—1834). Mimo vzacené 
obrazy- jsou tu obrovské sochy sv. étyr 
evangelisti, sv. Augustina, Athanasia, Am- 
broze, Jana Zlatoustého. 
thedralni sv. Januaria, kdeZ predni pozor- 
nost pouta kaple pokladu tohoto sy. patrona 
mésta Can di Tesoro di S. Gennaro), 
jez jest bohaty, nddherny.chrdm pro sebe, 
(stalaf pry uprava jeji vice neZ million du- 
katt): zminim se jeSté jenom o chrdmu sy. 
Klary, jenZ v éas svého poystani (1310) 
byl pry nejvét8i v celé Italii. Zde jsou 
hrobky kralovské, zde v postranni kapli 
odpotiva télo blahoslav. Marie Kristiny, 
kralovny Neapolské, matky nynéjSiho ne- 


Stastného zapuzencho krale. Prosty nahrobek 


a vzdy horici lampa znaéi misto, jeZ malo 
kdy prazdno byva od ctiteli ndboznych. — 
Byl jsem té% v Pompeji, tomto po 1700 L.zasy- 
panem mésté, které timto ne&téstim tak rka 
Pan Bth zachoval nynéjSimu pokoleni, aby 
se vidélo, kterak Zili, bydleli a stavéli lidé 
pred 2000 lety. BohuZel i té jejich veliké 
zkazenosti mrayni nalezajise tu mnohé stopy. 
V sobotu pred kvétnou nedéli pozdé 
u_veéer (pro pfrilisné mnoZstvi cestujicich 
zdrzeli jsme se totiz na hranici papez%ské 
pri prohlizeni past plné tti hodiny), pyixel 
jsem tedy, kam jsem tak dadvno touzZil, do 
svatého véténého Rima. A jiz na nadrazi 
milé uvitaéni; Gekal na mne totiZ ‘Vas Rimsky 
dopisovatel, vp. Jenik a pozdravil mé ée- 
skymi slovy, jeZ jsem byl nyni u% od né- 
kolika mésici’ neslySel. A druhého dne 
druhé a vétsi prekvapeni, pfijel totiz pan 
kan. Prucha; byli tu i jini dva farari z 
Cech, a tak jsme byli skoro jako doma. 
Abych Vam o Rimé néjaké vypisovani 
éinil, toho jisté nebudete ode mne Zadati; 


Mimo chram ka- 


— 223 — 


jsem v té véci malo znaly a jesté ménd 
umély. Mimo to Blahovést za poslednich 
tri let prindSel v nepretrZené tadé mnoho- 
stranné a zajimavé dopisy 0 vSem, co v 
Rimé jest a se déje pamatného; nad to 
vypis letoSnich slaynosti velikonoénich, jak 
doufam a se téSim, dostane se ¢tendiim z 
péra umélejsiho a distojnéjSiho nez jest 
mé. Vidite tedy, Ze byt bych to i dovedl, 
nepsal bych o Rimé; zatim bych to ani 
nedovedl, nebo jsem mnohé véci mohl shled- 
nouti jen zbézZné, nedokonale. Nebylt jsem 
Rima hoden: prvni tyden byl jsem dosti 
zdrav a tudiz jsem mohl téasten byti ve- 
likolepych obfadai sv. tydne; ale snad na- 
mahani téchto dni, snad zastuzeni v stu- 
denych kostelich, kdeZto venku bylo parno, 
zmohlo mé brzy, a takova slabost a zma- 
latnélost téla i mysli mé tiZila, Ze jsem ty 
dni po velikonocich jen malo mohl spatriti. 
Nez i to malo, co jsem vidél, jest tak 
mnoho, Ze mi to bude utéchou az do smrti 
a byt bych i delSiho dotkal se véku. Vidél 
jsem svatého Otce naSeho nékolikrate, a 
vzdycky vazil jsem ze svaté tvare tu uté- 
chu, tu blaZenost, kterou pohled jeho ptisobi 
v srdci kazdého, kdo jej vidi, at jest ka- 
tolik, nebo ne; presvédéil jsem se, Ze 
pravdu dél onen protestant, jenz patie na 
sy. Otce pohnut pry zvolal: O vy katolici 
musite byti Stastni, kdyz vidite papeze! 
A kdybych byl ve svatém mésté nic jiného 
nezazZil, nic jiného nevidél, neslySel, necitil, 
neZ ten jediny pievelebny okamiZik, kdy 
Svaty Otec s pavlanu (logsie) Vatikanského 
udéluje slavné poZehnani Urbi et Orbi (svétu 
a méstu), toto jediné jest vice neZ dosti, 
vice neZ jsem si smél od Pana Boha Zadati. 
Ohromné jest prostranstvi pred chramem 
sy. Petra na Vatikané, sto tisic lidi ma tu 
mista a nepreplni ho. Jaky to poskytovalo 
pohled némésti toto na Bozi Hod k poled- 
nimu, kdy% celé naplnéno nepoéetnym lid- 
stvem a okolni domy i strechy pokryty 
zastupy, jez nemély mista dole. Ve éeka 
touzebné, konetné rozezvuci se zvony sy.- 
Petrské na znameni, ze sv. Otec nese se 
na loggii. Ve hledi vzhtru, tu objevi se 
na trinu sy. Otec. Zvyony umlknou, a dole 
jakoby rukou a moci Bozi veleno, umlkne 
téz kazdy hluk, kaZdy Sustot; sta tisice 
lidi, a takové ticho posvatné, hrobové, ja- 
koby tu nebylo bytosti zivé, nikdo ani de- 
chem nepferusi svaté utiSeni. A v tom 
nadpYirozeném‘tichu s té vyse veliké ozyva 
se jasny plny zvuény hlas ndméstka Kri- 
stova, jenZ ve jménu Bozim Zehna svétu. 
O jest to moZna, pravil jsem sam k sobé, 
jest to moZnd, aby s takové vy8ky a v té 
dalce, kde stojim, tak dobre slySan byl 
hlas lidsky? Jest to moZna anebo jest to 


zazrak, jest to moc Bozi, Ze v té dalce 
dobre slySim a rozezndvam kazdé slovo 
tohoto sv. kmeta, z jeho% ust mné a celému 
svétu Zehna Kristus Pan, dnes z mrtvych 
vstaly? Ano jest to mo%na, odpoviddm si 
nyni, nebo jsem to slySel, ale jest to té% 
zazrak Bozi, ktery sili Pia IX. yzdor v’em 
ltisktim a Zddostem nepratel jeho. A kdyzZ 
pri slovech ,,Benedictio Dei omnipotentis“ 
svaty Otec se postavi na trinu svém a 
Siroce rozprostre ramena svaé proti celému 


svétu: ten pohled musi obmékéiti i srdce 


nejtvrdsi, v tom okamZeni musi na kolena 
klesnouti i nevérici, a jaky by to byl ka- 
tolik, jeho% srdce by v té chvili nechvélo 
se radosti, jehoZ% oéi v té chvili nezalévaly 
by se slzami, jehoz due rozplyvajic se 
blazenosti pengale by k Bohu ze viech 
utrob svych: dékuji Tobé, Boze mij, 
ze jsem krestan, Ze jsem katolik! Ano kdo 
vidél Pia [X., kdo ho vidél v takovémto 
okamzZeni, ten naudcil se ze srdce modliti: 
Hospodine, zachovejz ho, a obdziviz ho, a 
blahoslaveného jej uéifi na zemi a nevy- 
davej ho v ruce nepratel jeho! 

Bylo to posledniho, kdyZ jsme — totiz 
vp. J., jenz po triletém pobytu ve svatém 
mésté vraci se nyni do viasti a ja — je&Sté 
pred svitanim ubirali se ulicemi Rimskymi 
k nddrazi, abychom po 4. hod. ranni po 
draze odejeli do Civita Vecchia. S nami 
ve vilaku sedél knéz Frantiskén, Dalmati- 
nec, jenZ v Civita Vecchia mél vstoupiti 
na lod a plaviti se do svaté zemé, kdeZ 
co misiondét ma ztistati dvanacte let. Po- 
rucili jsme se jeho modlitbé na mistech 
pozemskym obcovanim Spasitele naSeho po- 
svatnych. V Civita Vecchia presedli jsme 
na veliky viz, péti kofimi taZeny, jenZ nds 
za Sest hodin prenesl do Nunziatelly, mista 
to jiZ piemontského, kdeZ zaéina draha to- 
skanska. Toho dne rdno prgelo, aé jen ne- 
patrné, a skoro cely den bylo poSmourno, 
coz oboje bylo ndm pravé vhod; destém 
skropen byl prach na silnici, a chladek 
byl nam te% vitany, nebot jsme sedéli na 
voze nahore. Byl to od poéatku dubna az 
do nynéjSka jediny kalny den, pred tim i 
po ném den co den krasné a teplo, slunce 
aZ% parné; oseni ovSem velmi jiZ prahne po 
de&ti a vldze. Na hranici italsky uradnik, 
jen% byl ostatné zdvorily, velel nam z ri- 
zenctt platiti dai, aé v knize své nemohl 
naleznouti Z4dnou rubriku, pod niz by byl 
vradil riiZence, a vzal tedy taxu_,,mercerie 
communi“ (zbo%i obyéejné). Z Nunziatelly 
az do Livorna jeli jsme po draze Sest ho- 
din. Draha vede skoro pordd po brehu 
mofském, a krdsnd jest vyhlidka na mote 
a blizké otrovy, z nich nas zajimaly nej- 
vice Elba a Korsika, Skoro %4dného zna- 


— 224 — 


menitéjsiho mista nedotyka se zde Zeleznice, 
jsout zde osady nejvice na prikrych a dost 
znatnych vrsich, co% ovSem krasné se pred- 
stavuje a odtamtud asi rozkoSnou posky- 
tuje vyhlidku, ale pro viedni Zivot to musi 
byti predce jen obtizno; nebot zdalo se mi 
pri nékterych, Ze ani neni:mozno s vozem 
dostati se nahoru; a predce vie, co k Zivo- 
byti patki, musi se tam dodavati z udoli. 
Pro mne by takové obydli nebylo, nepfi- 
Self bych pak asinikdy dale nez za humna. 

V devét hodin veéer byli jsme v Li- 
vornu, a s rychlosti presednuvSe na jiné 
vozy uhadnéli jsme dale do Pisy, kam jsme 
prisli o pil desdté. Pisa byl totiz cil dnesni 
nasi cesty z Rima. Mily soudruh mtj ode- 
jel druhého dne do Lukky, aby tam av 
jinych nékterych méstech stredo-italskych 
v knihovnach se poohlednul: ja pak v téchto 
nékolika prazdnych dnech hledim se vpra- 

_viti v ten zptisob, jak se to v Pise nejlépe 
zahali; nebot za jeden den prohlédne ilo- 
vék celé mésto dostateéné. 

Pisa bylo jednou mésto moené, slavné, 
jedno z prednich v Italii, mélo nejen bo- 
haty obchod, ale i moc a lodstvo valeéné, 
viddlo na Sardinii, Korsice, rozirilo pan- 
stvi své i na vychodé, a vitézné bojovalo 
se Saraceny a Normanny jihoitalskymi. Téz 
vysoké Skoly Pisanské pozivaly veliké po- 
vésti. Nyni z davné moci té nepoztstava 
ovSem niGeho. Pisa ma 22.000 obyvateli, 
jest pékné, vystavné mésto, ma siroké a 
dobre dlazdéné ulice, teka Arno jde pro- 
stred mésta a po obou brezich jest krasné 
nabrezi (Lung-Arno), ma mirnou povétrnost, 
éemuz ma co dékovati, ze na zimu se sem 
schazi ze severnich krajin mnoho cizinci, 
atizenych chorobami plicnimi: jest to ale 
mésto takrka mrtvé, mimo na ndbfeZi a to 
jen okolo prostredniho mostu, kdeZ vSechen 
Zivot mésta se soustieduje, jsou ostatni ulice 
prazdné a pusté. Ma ale Pisa-té% své zna- 
menitosti, které sem vedou mnoho cizinci; 
étvero pamatnosti, jez jsou vsecky na jed- 
nom misté na severni strané mésta, totizZ 
chram kathedralni, povéstnd naklonéna vézZ, 
baptisterium a tak zvany Campo’ santo. 
Vzacné jsou to a svého druhu jediné stavby, 
na nichZ nejprvé napadné jest mnoZstvi 
péknych mramorovych slouped, jez v mno- 
hych fadach a patrech uvnitt i zevnitt jsou 
umistény. Chram stolicnt z 11. stoleti ne- 
podava sice obraz jednoty slohu, uchvacuje 
ale syou mohutnou velebnosti. 74 mocnych 
sloupt déli chrém v pét lodi, stény vy- 
kladany jsou bilym a ¢ernym mramorem, 
strop jest plochy s pozlacenym trémovim, 
jakz to v basilikach byvad. Bohaté jest pra- 
éeli chraému s péti patry sloupett (54) a 
pamatnymi broncovymi dveimi. —— Bapti- 


sterium Gili kaple k¥estni, jest znamenita 
stavba z 12: stoleti vedle chradmu, viSak o 
sobé stojici. Vylohy sehnany jsou sbirkou 
mezi bohatymi tehddé méStany. Ctyero vcho- 
di vede do prostranné kaple, v nizto na 
sloupech a pilitich vand8i se vysoka kopule. 
StaroZitnd kftitelnice z bilého mramoru, ja- 
ko%to i kazatelna poutaji zde pozornost 
kazdého. — Na druhé strané chradmu stoji 
ona svétoznama naklonénd véZ, jest 142 stop 
vysoké, a naklonéni jeji obnasi 12 stop. 
Nahofe jest sedm zvoni, jimiZ se bez ne- 
bezpeti kazdodenné zvoni. Z horejSka jest 
krdsnd vyhlidka. — Il Campo santo, pt- 
vodné htbitov r. 1283 zalozeny ku pocho- 
vani muzai slaynych Pisanskych. Jest to 
étyrhranné do vnitr vkusnymi sloupy a Sti- 
hlymi oblouky ozdobené podloubi, jez uza- 
vird misto traévou porostlé, které pokryto 
bylo hlinou ze svaté zemé priveZenou. V 
loubi tom okolnim naleza se mnoZstvi star- 
Sich i novéjSich soch a pomnikd, a zvla8tni 
dileZitosti jsou hojné a zajimavé malby na 
chodbach téch, predstavujici nejvice pred- 
méty biblické. 

A ku konci jesté povim ¢tendttim, co 
mne prdvé dnes rdéno zde velmi potésilo. 

Jako v Lublani, v Bendtkach, v Pa- 
lermu, tak jsem i zde nalezl sv. Jana Nep. 
Sel jsem dnes rdno do kostela sv. Kate- 
riny, velikého aé se’lého chramu. WV levé 
lodi, vedle hlavniho oltdte, jest pékny oltar 
sy. patrona naSeho. Veliky obraz oltaini 
predstavuje sv. Jana pravé jako u nds s 
péti jasnymi hvézdami okolo hlavy, an vzna- 
Seje se k nebi prijat jest od Roditky Bozi 
a andéli, z nich% jeden drii list se slovy: 
Conservabat omnia verba haec in corde 
suo (zachovayal vSecka slova tato v srdci 
svém). Vedle obrazu na sténé vymalovani 
jsou po stranach dva andélé, z nich% jeden 
drzi palmu mutenickou, druhy ma prst na 
ustech na znameni miléelivosti. Dole na 
obraze samém jako v pozadi jest Prazsky 
most, s néhoZ% pochopové svrhyji do Vitavy 
sv. muéenika, Dale v pozadi jest té% zpo- 
véd krdalovny pfedstavena. Pod obrazem 
stoji napis velikymi pismeny: S. Joannes 
Nepomucenus, fama periclitantium patronus 
(Sv. Jan Nep. ochraénce téch, kdoz ktivé 
trpi na dobrém jménu). Pomodlil jsem se 
uprimné u toho oltdéte, aby ndm sv. Jan 
vyprosil Sfastny navrat do vlasti, do vlasti 
jeho i vlasti na&i. H, 


Ve Florencti, 9. kvéina 1865. 
(Siena. Slavnost sv. Kateriny. Florencie.) 
Neuplynul je3té tyden, co jsem Vam 
psal z Pisy, a opét nuti mne to, vziti péro 
do ruky a psdti, atkoliv se mi k tomu 
skoro nedostavé Gasu. Jsou to tentokrate 


— 225 — 


milé zpravy, svaté radosti, jich% ndm Pan 
Buh popral. Abych tedy v souvislosti psal 
s predeslym listem Pisanskym, nejprvé po- 
vim, Ze dist. p. kanovnik z Neapole az do 
Livorna jel po mo¥i ,vento secundo.“ Po- 
obdivovaySe se v Pise velebnym tém pa- 
matkaém stavitelskym, o nich% jsem se pYe- 
dele zminil, odjeli jsme v sobotu odpoledne 
po draze do Sieny, chtice tam shlednouti 
svétozna4my chram kathedralni, a doufajice 
spolu, Ze snad jeSté néco zastihneme ze 
slaynosti sy. Katetiny Sienské, jejiz oktava 
ae dochazela. A oboje oéekdvadni nage 

ylo vypInéno nekoneéné hojnéji nez jsme 
se nadali. Pdn Bih nds tak miloval, Ze 
jsme prisli pravé k slavnosti, kterd se kona 
vady v nedéli v oktévé. Aby se snad éte- 
nafové nemylili, pkipomindm, Ze slavnost 
tato meplatila té sy. Kateriné, kterd u nds 
v Cechach se slavi ku konci listopadu, jez 
jest panna a muéennice Alexandrijska, 
kdeZto sv. Katetina Sienskd, jejiz den pri- 
pada 30. dubna, Zila v 14. stoleti a slo- 
zivsi v tretim radu sy. Dominika slib pa- 
nensky, vedla Zivot takrka nadzemsky, 
takze nejen od papeZi a vlddci ve vécech 
dulezitych u ni rady hleddno, nybrz i pro 
mnohé zazraky, jeZ se s ni a skrze ni 
daly, jiZ za Ziva za svatou cténa byla. 
Zemrela v Rimé v 33. roce véku svého; 
hlava jeji a nékteré menki ostatky prene- 
Seny jsou z Rima do Sieny. Tak velice 
povysil tedy Pan Bih sprostou dceru bar- 
virovu, je4 neuméla Gisti ani psati, ze kra- 
lové a papeZove prali si ji vidéti a slySeti; 
ale co ovSem daleko vice jest, Spasitel sim 
éasto se ji zjevoval. A proto také mésto 
Siena v to klade prdvem svou slavu, své 
&tésti, Ze co svou dceru mize oslavovati 
tak velikou svétici. V nedéli tedy, dne 7. 
kvétna, celé mésto odélo se v slavnost. Z 
oken domi visely koberce, vztyéeny byly 
korouhve, ulice postlany listim vsude, kudy 
mélo se brati procesi. V privodu totiz, 
na némzZ podilu berou vsecky ustavy a 
hodnosti i cely magistrat, nese se po mésté 
stribrné poprsi sv. Kateriny, v némz dole 
zasazeny jest jeden prst jeji. Po navratu 

rocesi do chrdmu sy. Dominika, v némZto 
druhdy Bohu sloudivala sy. panna, Gini dle 
starodavného zvyku kazani neknéz, totiz 
jeden chovanec Slechtického ustavu zdej- 
iho, rodily ze Sieny, mladik to obyéejné 
asi 20 let majici. Po kadzani slouzZi se 
pontifikalni me. Po rozich yiude byly 
na barvenych velikych papirech nalepeny 
tisténé hymny ke ctisv. Kateriny, a veéer 
bylo v onom dilu mésta, kde jest jeji sva- 
tyné, bohaté osvétleni. Tak slavi Siena 
tento den. Nyni Vam ale je&té povim, jak 
jsme my ten den stravili. Rano Sli jsme 


nejprvé, obdivujice se tém premnohym 
y staroZzitném slohu uméle zbudovanym 
domtm a paldcim, do hlayniho, kathedral- 
niho chrému, o némZ%Z jsme jiZ z popisu 
védéli, Ze svou architektonickou dokonalosti 
a bohatstvim uméleckych dél jest jeden z 
nejprednéjsich v celé Italii. A shledali 
jsme, Ze chydla a pkednost tato neni ne- 
prava. Ustrnulif jsme v obdiveni, kdyzZ 
risedSe na prostranstvi chrdmové pozdvihli 
jsme zrakii svych. Tak bohaté nejrozma- 
nitéjSimi Fezbami a sloupci ozdobené a pfi 
tom tak umélecky dokonalé priééeli, ty tii 
portaly obklitené ne sloupei ale svazky 
sloupei rozliénych forem, cely chram z 
venti vykladany bilym a Gernym mramo- 
rem: jiZ tento zevnéjSek sam hldsal, Ze 
chram ten md asi malo soki sobé rovnych. 
Ale nebyl bych hotov, bych chtél vypisovati 
vsecko. Na podlaze mramorové jsou mosaiky 
atezby, jeZ ale pro uSetteni obyéejné jsou 
pokryty. V_ kostele a jesté vice v sakri- 
stii a vedlejSim sale kapitolnim. jest mnoZ- 
stvi nejvzacnéjSich obraztit na drevé v zlaté 
paidé ze ess zvané Pisano-Sienské, Ze 
jeden jediny byl by chloubou a vzacnosti 
kazdého chrdmu, kazdé obrazdrny. Zvlasté 
zraky nae poutal obraz sv. Bernhardina 
Sienského. Slouzili jsme zde m&i svatou 
a pak mimo jiné vidéli jsme kapli zvanou 
Libreria (knihovna), kde% jest 50 ohrom- 
nych liturgickych knih z davnych véki 
na pergamené s drahymi miniaturami, coz 
jest opét vzdcnost nejdrazsi. Na sténach 
této kaple jsou éerstvé krasné fresky v Zi- 
votni velikosti, sceny to ze Zivota papeze 
Pia II, (Enedse Silvia). Naplnéni v dusi 

redstavami nejkrasnéjsich uméleckych dél 
lidskych, kraéeli jsme odtud ozdobenymi 
ulicemi do chramu sv. Dominika, kdeZ se 
dne&ni slavnost sv. Kateriny soustredovala. 
A radost duSe, kterouZ nas naplnil chram 
kathedralni, ustoupila nyni radosti vy88i, 
svétéjsi, stdlit a kraéeli jsme nyni po téch 
mistech, kde se narodila, kde Zila, v tom 
chramé jsme byli, kde se modlivala, kde 
zjeveni mivala Bohem nad¥éna panna Sien- 
sk4. V postranni stribrem oplyvajici kapli 
byla dnes odhalend a k ucté vystavena 
hlava sv. Katetiny. Dlouho jsme ji s uctou 
pozorovali, tu svatou zachovalou lebku, v 
niZ je&té i zuby se vidi, a modlili se zde 
spoleéné na hlas z brevidte modlitbu a 
troje Steni o Zivoté jejim. Vidéli jsme i 
jiné men&i ostatky jeji, stdli jsme na tom 
misté, kde dle svaté povésti Kristus Pan 
sim ~~ svatou hostii nasytil sv. Katerimu. 
Vidéli jsme ty cihly ze staré podlahy, za- 
chované na tom misté, kde Kristus Pan se 
ji zjevil as ni Zalmy sttidavé se modlil, 
vidéli jsme napisem vy kamené pozname- 


— 226 — 


nand mista, kde dle sy. povésti Spasitel 
ji srdce vyménil, kde kiiz od ného pfijala, 
kde jej rouchem odéla. Viecko toto jest 
v kostele sv. Dominika. Nesmim zamléeti, 
kterak jsme zde nalezli laskavého privodce, 
jen% ndm véecko i zde i v domé sv. Ka- 
tetiny ukdzal a vysvétlil. Byl to rektor 
zdej8i university, zaloZené pry od naSeho 
Karla IV., uéeny, lidumilny a jak jsme 
sami vidéli ode véech ctény a milovany 
knéz Piarista P. Tomaso Pendula, ktery 
i oma témi misty rektora university 

alermské, s nimZ se domluvil a mile po- 
bavil o Palermu, pfivtélil si i pds, véda, 
ze jsme cizi knézi. Byli a jsme mu za 
jeho ldsku velice vdétni. V jeho spoleé- 
nosti jsme tedy s vrchu, kde stoji chram, 
sestoupili doli, kde stal a stoji dim otce 
svaté Kateriny, jeji pozemské obydli, které 
nyni proménéno jest ve tri krasné kaple. 

Nad prvnimi dvermi jest ndpis: Sponsae 
Christi Catharinae domus (dim Katefriny, 
nevésty Kristovy), nad druhymi: Vivens vidi, 
quem amayi (Ziva vidéla jsem toho, jejzZ 
miluji). Svétnice rodinnd a vedle mala ko- 
mtrka, kdeZ spdvala svétice na kamené, 
jenZ tam za mfizi se chova co jeji poduska, 
jest kaple prvni; kram otce barvite, jehoz 
dilna jest v sakristii preménéna, jest kaple 
druha, nejvétSi, v niz byla pravé slavna 
mse. A nahore jest kaple treti, kdez chova 
se na oltdri onen posvatny krucifix, z Pisy 
sem preneSeny, zného% sy. Katerina, jsouc 
v Pise, uchvacena milosti BoZi, obdrzela 
gameni péti ran Pané (stigmata), jez ji 
Kristus Pan na jeji prosbu nekrvayé uéi- 
nil. QO jak mnoho tu mist a véci posvat- 
nych! O jakou radosti oplyvalo srdce nage 
BS pohledu na vsecko to! Radi bychom 

yli dlouho tam potrvali, ale éas velel jiti 
dale. A tak i j4 réd bych Vam mnoho a 
dlouho psal o téch vécech, ale Gas veli udi- 
niti konec listu. Povim jen jeSté, Ze jsme 
byli odpoledne v kosteli¢éku sv. Bernhar- 
dina, druhého to svatého, jej% Cita a osla- 
vuje Siena mezi svatymi. Po ném ale malo 
jest zde pamaték, i klaster, v némz Zil, jest 
zrusen, i kostel sv. Frantiska, v ném% Bohu 
slouzil, obracen v magacin vojensky. Télo 
jeho odpodiva v mésté Aquile. 

Odpoledne jeli jsme po drdze do Flo- 
rencie. Domntvali jsme se, Ze po tom, co 
jsme vidéli vy Rimé, Pise a Siené, nebude 
mnoho co vidéti zde. A pyece i zde nas 
tak mnoho uchvatilo k obdivovani. Chram 
kathedrdlni, vé% jeho a baptisterium jest 
opét ve svém druhu jediny, vzdcny, krdsny. 
Ale o tom nyni neni kdy psati. Mnoho 
se zde pripravuje k slaynosti Danteho, z 
néhoz% chtéji mermomoci udélati, co on ne- 
byl, totiZ Italianissima, bez Boha a Cirkye, 


kdeZto on pél kraésné ody k Matce BodZi, a 
uméel co tid tretiho radu ndboZné v habitu 
Frantiskdnském. Zejtra ve sttedu 10. maje 
s pomoci Bozi pojedeme ptes Pisu, Speazii 
a Janov de Mildna. Pan Bih Vas i nds 
opatruy ! ‘ H. 


Kronika. 


Z Prahy. Porddek sluzeb Bozich o 
pouti sv. Jana Nepom. na hradé Pra%ském: 
Dnes v pondéli, 15. kvétna a) v metrop. 
chramu a sice w hrobu sv. Jana: Rano v 
6 h. mSe sy. s Geskou ranni poboZnosti, v 
8 h. slavné requiem za + udy Dédictvi 
sv. Janského; tiché mie sy. po celé rice 
ledne. U veéer od '/,5 zpévy éeské, v 5h 
litanie Geské a poZehndni, pak libdni sv. 
jazyka; v 7 h. pobo%nost némeckd. @) V 
kollegiatnim chramé u Véech Svatych ve 
3h. odp. neSpory a slavnostni matutinum 
konati bude JEmin. p. kardinal. — V utery 
v-zasvéceny svdtek sv. Jana Nep., 16. 
kvétna. V metrop. chramé wu sv. Vita: Od 
svitani m&e svaté, zpovidd a podava se. 
V 6 h. m&e sy. s éeskou ranni poboZnosti, 
v 7h. zpivand mSe sy. (Matura), pak do — 
10 h. tiché me sv. V 11h. bude slay- 
nostni mSe v nddvofi pred chrdémem (pod 
ambity); na konci m&e sy. udéli JEmin. 
p- kardinal apoStolské poZehnani spojené 
s plnomocnymi odpustky pro vsecky ty, 
kdoz svatost pokdni a nejsv. Svatost oltarmi 
hodné pfijavSe pritomni jsou té pontifikalni 


-m&i sv. TamtéZ (pod Sirym nebem) bude 


odpoledne po 3 h. éeské kazani; 0 Spatném 
_ vsak byloby v kostele u sy. Jifi. 

e 4 h. povede slavny privod k hrobu 
sv. Jana JEmin. p. kardinal. Od '/, 5—5 
budou Geské zpévy, v 5 h. Geské litanie a 
pozehmani, pak libani sv. jazyka u hrobu 
sv. Jana Nep., koneéné v 7 h. némecka 
poboznost. — U Véech Svatych bude na 
den sv. Jana Nep. rdno v 8'/, h. némecké 
kazani, o 10. h. éeské kazani, od 11—12 
tiché mSe sy.; ve 3 h. ie ig Sak pak 
ném. kazani. — Ve stfedu, 17. kvétna 
budou u hrobu sv. Jana od 5 h. z rdna po 
celé dopoledne tiché me sv., v 6 h. — té% 
po cely oktav — mie sy. s Geskou ranni 
poboZnosti; v 7 h. zpivana ranni (Matura), 
téZ po cely oktdv; v 8'/, slavné requiem 
za + zakladatele Dédictvi sv.-Janského, 
knéze Ant. Hanikyte; od 5—7 h. Geska 
veéerni poboZnost, a sice od 5h. & zpévy 
v 6 h. litanie a modleni, pak po%ehnani a 
libani sy. jazyka; koneéné v 7 h. némeckd 
poboraie Obé tyto pobo%nosti konati 

udou po cely oktav pp. kanovnici. — Na 
mosté u sochy sy. Jana kond se po cely 
oktav veterni pobogZnost jazykem éeskym 


— 227 — 


o 7. h., némeckym pak v 8 hodin. U ve- 
éer pred svatkem, v den slaynosti, v ne- 
déli a v posledni den budou ji konati pp. 
kanoynici metrop. kapitoly pod infulou, v 
ostatni dny farni duchovenstvo od sy. To- 
mdse. — Na sv. Vdcslavském namésti kona 
se u sochy sy. Jana veterni poboZnost tesky 
o 7. hod. od farniho duchovenstva wu sy. 
Jindricha. — U sochy sy. Jana na Fran- 
tigsku kon& veterni poboZnost v 8 h. p. 
faraér svy.-Duisky. — b sy. Jana na Skalce 
slavi se vyroéni pout poboznosti osmidenni. 

_*—* Vystava paramentt uréenych pro 
chudé chramy jest skvélé. Vystavenof v 
ustavé pro Slechtiény na Hradéanech 35 
meSnich rouch, nékolik pluviali, dalmatik, 
4 vela, baldachiny, 2 kalichy, 1 ciborium, 
mnoho kostelniho pradla, pol&tari, stroje- 
ného kviti, plaStitki na ciboria atd. Né- 
kterd roucha vyynikaji bohatou latkou, jind 
vkusnou tiprayou a uméleckym vySivanim. 
VSecko to snesla ldska Glen jednoty k 
ucténi nejsy. Svatosti. Spolek tento byl 
az posud odyétvim jednoty Videtiské, letos 
stane se samostatnym, roucha vystavena 
nebudou vice poslina do Vidné, nybrz roz- 
dana chudym kostelim po Cechach. Spo- 
lek dit&é 200 udi, ma v&éak dle stanov 700 
udti witi. 
12 kr. Ve jmenu naSich chudych chramié 
prosime o hojné pyistupovani. Zapis déje 
se vy dotéeném ustavé na Hradéanech, kdez 
vystavu jesté dnes a o zejtrejsi slaynosti 
sy.-Janské Ize jest vidéti. 

"*—* J. Vel. cisat Herdinand odebéfe se 
z Prahy na letni sidlo syé d. 20. a J. Velié. 
eisatfovna Maria Anna d. 23. t. m. Budou 
tedy i letos na slaynosti sy.-Janské. 

*—* Koncert ve prospéch jednoty sv.- 
Vitské odbyva se dnes o 4. h. odp. v zahradé 
Waldsteinské na Malé strané. — Udové téze 
jednoty pozyani jsou k-«yyroéni yalné schtzi, 
kteraz se odbyvati bude d. 18. t. m. o 4'/, h, 
odp. ve velké zasedaci sini vy radnici Staroméstské, 

*__* Proyincialem radu Milosrdnych bratii 
zyolen jest d, 7. t. m. opét nynéjsi provincial 
Med. a Chir. dr. Celestin Opitz. 

*_* Zkousce farni ¢ili konkursu v minu- 
lém témdni podrobilo se 13 knézi. 

*_* Slavnost vzk*igent na sy. poli Malo- 
stranském bude se konati letos jiz po 59té d. 
25. kyétna (Nanebevystoupeni Pané). V8 h. 
bude kazani ¢eské na hrbitové a némecké y ko- 
stele. V 9 h. bude pontifikalni mSe sy. a pri- 
vod po hirbitové. Odp. o 4, h. bude éeské ka- 
zani a sy. pozehnant. 

*—* V posledni den jubilea slozil kdosi 
na jedné zdejsi fate 200 zl. co prispévek pro 
sv. Otce. - 

*_* Duchovenstvo vyikariatu Kolinského 
yénovalo odstupujicimu p. vikati K. Huskovi, 


Nejmenii prispévek roéni obnasi’ 


dékanu Staro-Kolinskému z vdéénosti a na pa- 
matku_krasny st¥ibrny kiiZ a dva st¥ibrné syicny. 

*—* Z Kamenice nad Lipou., Odpoledne 
na zeleny étyrtek a velky patek zavedli nasi 
vel, duchoyni — hodinky, co% u nas diive ne- 
byvalo, Sly8el jsem je ponejpry odiikayati v 
¥eci ¢eské — z Kanciondlu vydaného Dédictvim 
sy. Jana, Bylo vidéti, jak piijemno jest lidu 
nasemu modliti se k Bohu y feéi materské. 
Lidu byl plny kostel po oba dny a spokojen 
ubiral se lid~ domi, vdééen jsa pastyiim svym 
za nové uyedenou poboZnost tuto a nyni, kdo 
jen mize, obstaraya si Kancionaly z Dédictvi 
Syatojanského, (Tabor.) 

*_* Z Hradce Kralové. J&xcel. nejdist. 
p. biskup hodl4 ve syém vysokém stati pokra- 
covati u generalni prohlidce osad a skol v 
okresu NovobydZovském a Hofickém, a sice v 
éervnu: dne 1, vy Chlumci, kamzZ na den 2. 
éeryna Mlikosrby pridéleny jsou; 8. v Luzcich 
(spolu Vrbice), 4. a 5. v Novém Bydzové (spolu 
Stary BydzZoy a dne 4. slaynost druhotin vele- 
dist. p. dékana Kneisla); 6. v Metli¢éanech, 7. © 
a 8. ve Smidarech (spolu Hlusce a Liskovice); 
9. v Chomuticich (spolu s Ohnistany), 10. v 
Chodovicich (spolu Mlazovice), 11. vy Miletiné 
(spolu Tremesna), 12. vy LanZové, 13. vy Hnévéevsi 
(spolu Jefice), 14. a 15. v Hoficich, 16, v Pe- 
trovicich (spolu Stracov), 17. v Nechanicich 
(spolu Dohalitky). ,,Skolnik.“ 

*__* Na opravu kathedralniho chramu vy 
Hradci Kralové daroval JExcel. nejd. p. biskup 
Karel Bor Hanl opét 1000 zl., uhrnem tedy 
jiz 9000 2). 

*_* Z Budéjovic. Svéceni knézstva bude 
udélovati nejdist. p. biskup d. 18., 20. a 23. 
éervence, | Syécencti bude 28. : 

Ze Styrska. Dne 27. dubna o 4. hod. 
odpoledni vypukl pozar v méstysi Admontu. 
Té% slavny klaSter radu sv. Benedikta, 
jehoz% Glenové vedou dnechovni sprévu v 
Mariecelli, lehl popelem. TéZ krasny kostel 
shorel, ico v sobé choval, drahocenné obrazy, 
vzaené varhany (po Solnohradskych_nej- 
vétsi vy Némecku), zvony se rozlily. Skoda 
pati se na ptl milionu zl. Reholnici jsou 
bez pristreSi, Kater Admont zaloZen byl 
r. 1074. Od té doby Zilo v ném 2000 fe- 
holnikt. 

ZULondyna. Arcibiskupem Westmin- 
sterskym jmenoval sy. Otec d. 30. dubna 
Msgr. Manninga, probo&sta kapitoly West- 
minsterké, tého%, jen% predchtdci svému, 
kard. Wisemannovi, pohtebni fet uéinil. 
Maning narodil se z roditéi anglikanskych 
a byl ped obrdcenim svym duchovnikem 
tého% vyznani a pfritel Puseyiv. Verejné 
listy nazyvaji jej ozdobou katol. Cirkve v 
Anglicku. 

Z Rima pike se o vyhlaseni za sva- 
tého bl. Josafata Konceviée, arcibiskupa 


—— $29Qr ee 


unittivy, jen% od schismatiktiv umuéen byl. 
Svatoreteni dojdou téz muéennici Gorkum- 
sti, poétem 19, jiz pred dvéma stoletimi za 
blahoslavené vyhldseni. Umuéeni byli v 
Hollandsku od Kalvineivy, Ze zapYriti ne- 
chtéli viru v prednictvi papeZiv, co vidi- 
telnych hlay Cirkve a viru v_ podstatnou 
pritomnost Krista Pana v nejsy. Svatosti. 
Byli vesmés osoby duchovni, — Zadroveh 
vyhlasen za blahoslaveného Jan Berchmans, 
(7 1621) Skolastik z tovarySstva JeZiSova, 
z diecése Malinské. * 


Literni oznamovatel. 


** .Posudtnd kazatelna,“ éasopis ka- 
zatelsky. Vydava B. M. Kulda, fara atd. Rod- 


nik II, Svazek 7% (¢ervnovy éili letnitni), Obsah :. 


Slaynost seslani Ducha Sy. I. Vyklad -sy. evang. 
II. Reé o ptsobeni Ducha sy. v kiestanovi a) 
v srdci, 5) v rozumu. Na pondéli svatodusni: 
Viry jest Clovéku k spaseni potiebi a kteraka 
byti ma, aby nam Zivot vétny zjednala. Ned. 
I. po sy. Duchu: Zavist jest nepravost dabelska 
a tudyzZ i ovoce jeji dabelské byti musi. Na 
slaynost nejsv. Trojice: I. Bih jest lasky plny 
a dobrotivy Otec nas. II. K éemu_prospiva 
nam tajemstyi nejsv. Trojice. Na slaynost sv. 
Antonina Pad.: Vysvétleni obrazu. Na slaynost 
Boziho Téla: Dilezitost svAtku toho. Ned. II. 
po sy. Duchu: Kdo nevéii, ze Cirkey sv. jediné 
ma pravo vykladati Pismo sy., nema vibec ZAdné 
viry. Na slavynost sy. Jana Kit.: Zivot sv. Ja- 
na a Zivot nas. Ned. III. po sy. Duchu: O 
nayraceni nalezenych véci. .Na sl. den sy. ap. 
Petra a Payla: O vyznamu znaki sy. Petra a 
Pavla. Na konci promluya a) k ditkam pied 
prvnim sy. piijimanim, 5) u mrtvoly mladence. 

*—* . Vénec homilit Jelinkovych pro cely 
cirkevni rok.“ Vydavaji Jan Savel, dékan Bu- 
déjovicky a Jan Rosypal, farar Pativsky. Sesit 
Ill, V !udéjovicich nakladem L. E, Hansena. 
Obsah: Homilie a kazani od ned. V. po Veli- 
konoci az do nedéle X. po sy. Duchu. 

*—* ,,Pisné na oslavu sy. Jana Nepo- 
muckého. Vyitiatek z Kancionaélu od Svato- 
janského Dédictvi vydaného. Sestayvil Vincenc 
Brada¢é, kanoynik pti metrop. chramu sv. Vita 
a feditel Svyatojanského Dédictvi. S povolenim 
nejdist. Ordinariatu. WV Praze 1865, Nakla- 
dem Karla Bellmanna, Frakturou stranek 30. 
Ohlasujice tyto ,pisné o sv, Janu Nepom. po- 
dotykame, ze vy knéhkupectvi B. Stybla na sy.- 
Vaclayském namésti k dostani jest knizecka: 
»Svaty Jan Nepomucky. Prispévky k vé- 
deckému Zivotopisu. Sepsal Tomas Novak, ka- 
plan v Radinéysi. Cisty vynos yénovan na ynitini 
uprayu chramu sy. Cyrilla a Methodéje vy Kar- 
ling. Stran 130 s barvotiskovym obrazkem. 


A 

*_* Dr. M. Haubera: Uplnd modli- 
tebni kniha pro osobu Zenskou.“ Stary pie- 
klad P. J. Hybla pro pdté vydani z novu 
opravil knéz Jan Heréik. Tisk a sklad B. Stybla 
vy Praze. Stran 568 slignou latinkou na pékném 
papite s mnohymi ocelorytinami. Predmluva str. 
3—11. jedna o modlitbé; nasleduji pobognosti: 
I. kaZdodenni, II. nedélni, Ill, pri zpovédi a 
sy. piijimani, IV. na nedéle a syatky cirk, roku. 
V. pro éas postni, VI. pro éas velikonoéni a 
svatodusni, VII. na, slaynost nejsy. Trojice a 
Boziho Téla, VIII, na svatky bl. P. Marie a ji- 
nych Syatych, IX. pro rozlitné stavy a pri- 
padnosti Zivota, X. vy souzenich a pokusenich, 
XI. pro nemocné, umirajici, jejich pratele a té- 
Sitele, XII. za zemielé. V_ oddéleni XIII. jsou 
nékteré znaméjsi pisné. Valné rozsitend a obli- 
bena kniha tato velice ziskala praci vp. J. Her- 
cika, jakoZ i Uhlednou upravou tiskarskou. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
WV Panu zesnuli: 

P, Siard Jiti Gruber, premonstrat Teplsky, realni 
administr, ve Vidéiné, 21. dubna (nar. 17. 
Geryence 1794, knéz od 15. srp. 1817) ; 

P. Flavian Jos. Sykora, knéz 7, kapuc., ném. 
kazatel a zpovédnik u sv. Josefa vy Praze, 
3. kyétna (nar, v Zatci 29, zati 1808, knéz 
od 23. ledna 1836). 

Ve spravé duchovni ustanoven jest: 

P. Amand Lang, premonstrat Teplsky a kaplan 
ve Vidéiné, za administr. tamtéz. — 

p. Eberhard Kulmiinzer, knéz diec. Kralohra-_ 
decké a b. notary, polni kaplan I, tiidy a 
sekretai polni konsistofe ve Vidni, jmenovan 


jest c. kr. polnim superiorem y Praze, 
Uprazdnéné misto: 
Kounov, fara patron. p. Jana Adolfa kniz. ze 


Schwarzenbergu od 10. kyétna. 


V diecési Kralohradecké: 

Vys. dist. p. Jan Nep. Rais, inful. dékan 
kathed. chramu a kapituly, pfedseda b. kon- 
sistofe, manz, soudu atd. ustanoven jest od 
JExcel, p, biskupa generalnim vikdfem. 

V diecési Budéjovické: 
V Panu zesnul: 

p. Frant. Jechl, kanovnik pfi kathed. chramé 
v Budéjovicich, pfisedici b. konsistore, dr. 
bohoslovi, 7. kvétna (nar. v Besenicich 9. 
tj, 1810, posyéc. 25. brezna 1836). 

V diecési Litoméfrické. 
V Panu zesnul: 

p. Frant. Marschner, farat v Dobranoyé, 2.t. m. 

(nar. 15. pros. 1812, posvécen 3. srp. 1837). 


Milodary. Na pomnik arcib. Arnosta z 
Pardubic: vp. Jan Hayli, kapl. u sy. Stépana Iz). 
Do Jil. Lépe o tom mléeti. — Nékt, dopisy 
piisté v cisle 15. ,,Blah.‘, jez vyjde d. 24. t. m. 


———eeeeeeeeeeeeeeeeeaeaeaeaq=Qaaaaaeeeeaaaae eee 
TLisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV, 


WVydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
Redakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I, 


Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
Ib. Stybla, 
na sv.- Vaclavském 
namesti, cis. 786—Il 
Nedosgla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


aaa 


V Praze dne 25. kvétna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 15. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 
knihkuped 
na rok: @ 1. SO kr. 
napilr.: @ xl. BO kr. 


Po posté: 
Celorocué: B zl. — kr, 
pilrocué: @ al. SS kr, 


we 


neprodayaji. 


LDL LOLI 


»Spravedlnost zvySuje narod, ale hfich bidné éini narody." (Prisl. XIV, 34.) 


Hod Bozi Svatodusni. 


I. Proé poslan jest Duch svaty.*) 


1. Ja prositi budu Otce, a jiného 
Utésitele da vam, Ducha pravdy, jeho% 
svét nemuze prymoutri. Jan 14. 
Prvni, proé poslan, jest, aby potésil 
ty, ktetiz Ho obdrzi. Proto nazyva se 
Utésitel. Dava ale utéchu tim, ze jest 
Duch pravdy a uéi rozeznavati klam 
od pravdy. Nehody, které nas potka- 
-yaji, trapeni, které nas rmouti, oby- 
cejneé se jen zdaji byti néco zleho, my 
si je co zlé piredstavujeme, a zatim 
-snad jsou k nasemu dobrému. MHled 
jen vzdycky odkryti si pravdu, proé 
na tebe piichazeji, a pravda ta ti za- 
jisté prinese utéchu; ponévadz poznas, 
ze jsou to jen prazdne stiny, které 
muzes obratiti ku svemu_ prospéchu. 

2. Kdyz pak prijde ten Duch pravdy, 
nauct vas vseliké pravdé. Jan 16. — 
Druhé, proé prisel Duch svaty, jest, 
aby na pamét uvedl apostolim vse- 
likou pravdu, aby jim udélil védomost 
vsech téch véci, kterym Kristus ziejmé 
i v tajemstvich vyuéoval; nebot oni 
-celé jeho uéeni méli sloziti v Cirkvi 
svaté. Ejhle, jak velmi pecovala pro- 
zretelnost Bozi, aby mysli hlasatelu 
Kristovych sprostény byly vselikych 
bludi. Rozum to jest, ktery vodi 


oe 


aneb svadi vali; jak mnoho tedy na. 


tom zalezi, aby rozum lez a klam 
poznal a zavrhnul, aby zasady a pied- 


*) Z ,Avancina.“ Viz ,,Blah.“ r. 1864 Gis. 13. 


pisy pravdy zachovavaje vali nesvedl 
k zlému podle zasad téla svého aneb 
tohoto svéta! Které jsou zasady tveho 
jednani? jak se srovnavaji s pravdou? 
O pros za ducha praydy, aby té nauéil 
vseliké pravdé! 

3. On prijda, trestate bude svét z 
hrichu a spravedlnosti a ze soudu. Jan 
16. T¥eti cil seslani Ducha svatého jest, 
aby skrze apostoly trestan byl svét a 
se polepsil. Proé se tuto uéad trestani 
pripisuje Duchu svatému, jenz jest 
Duch lasky? Proto, aby vseliké karani 
a napominani délo se v duchu lasky 
a vlidnosti. Dobie si toto hled vsti- 
piti do srdce svého. Rozvazuj tii ony 
véci, z kterych karati bude svét. Z 
h¥tchu, ponévadz neuvérli v Krista. 
Ze spravedinosti, ponévadz neuznal svét 
spravedlnost Kristovu, ale sebe pova- 
zuje za spravedlivého. Ze soudu, po- 
névadz knizetem tohoto svéta ¢ini dabla, 
nevérice, ze tento jiz souzen jest a 
vyvrzen ven. Pozoruj, jaka jest vira 
tva? Jsili dosti petliv skutky ji oziviti 
a upevniti? Jaka jest tva spravedlnost? 
Neklames se také maje se za spra- 
vedlivého? Zdali u tebe jiz jest souzen 
a vyvrzen dabel, Gi jesté poslouchas 
na jeho navadéni? Pros Ducha svatého, 
aby i tebe trestal k polepseni. 


II. Co pisobil Duch svaty v apoStolich. 


1. Vy pokrténi budete Duchem 
svatym. Sk. ap. 1. — Udéleni Ducha 
svateého nazyva Pan Jezis kitem, aby 
tim naznatil, ze skrze Ného dostane 

15 


— 230 — ‘ 


se apostolim vsech udinki kitu sva- 
tého; on udéli jim odpusténi hiichu, 
prominuti tresti, milost, dokonalou 
lasku, spojenit s Bohem a ysecky ctnosti 
nadpiirozené. O blahoslaveny stav apo- 
Stoliv, kteti vsecky ty dary zachovali 
az do konce! NeStastny ale jest osud 
tvuj! mnoholi z nich se jiz tobé nedo- 
stava! Hled, co jsi ztratil opét vyna- 
hraditi, a modli se: Piijd, svaty Duse, 
napln nebeskou milosti srdce mé, kteréz 
jsi stvofril. - 

2. Laska Boz rozlita jest v srdcich 
nasich skrze Ducha svatého. Rim. 
5. — Laska tato zalezela v horlivosti 
pro slavu Bozi, kterouz naplnéni byli 
apostolé a vysli obratit cely svét. Kteri 
se diive jiz hlasu devecky lekali, kteti 
se prvé ze strachu pied smrti rozpr- 
chali, ti se nyni neobavaji ani nebez- 
pecenstvi, ani muk, ani nejtrpsi smrti. 
- Jaka jest tva horlivost pro slavu Bozi? 
hledas i ty obraceni a spaseni duse 
své i dusi svych bliznich? Zdaz i ty 
v horlivosti pro éest Bozi vytrvas vzdor 
obtizim rozli¢nym? Zdaz prekazky pre- 
mahas a na Gasné nebezpeéenstvi nedbas ? 

3. Pocali mluviti rozhénymi jazyky. 
Sk. ap. 2. — Aby mohli zvéstovati 
evangelium veskerym narodtm na zemi, 
dal jim Duch svaty dar vsech jazyki. 
Dal jim tedy milost, které potiebovali, 
aby mohli zadost u¢initi povolani svému. 
Takto naklada Pan Bth s nami se 
vsemi. Kazdemu dava, éeho potiebuje 
k spaseni. Koho povola, tomu da i 
prostiedky potiebné k tomuto povolani. 
I ty dojdes cile uréeni svého, jestli 
jen dobie pouzivati budes prostiedki, 
které ti udéluje Hospodin. Jak jsi 
doposud jich uzival? V tomto obyéejné 
spotiva chyba a vina nase, Ze nepravé 
upotiebujeme prostredki, které nam 
maji napomahati k spaseni. Jak bys 
se stal dokonalym, kdybys vizdycky 
patiiéné jich uzival! 

Kdyz sbor svatych apostoli 
trval na modlitbach spolu: 
prisel Tésitel y jich bolu, 
Pyijd i v nas, Ty Duse svaty! 
a ten ohefi z Tebe zitaty 
racizZ i nas rozZehati! © 


Laska ku Spasiteli. 


K nebestim ze skaly prosté 
diyny strom se vypina; 

y nachu jasném na ném roste 
kvitek, kras8i rubina: 

Spasitel to, lasky rize, 
jenz si zvolil tu své lize. 


S nebe pfislo toto kvitko, 
od yéénosti zplozeno; 
yzeilo y téle jako ditko, 

z Panny divné zrozeno: 
rouchem téla Buh se odil, 
‘aby padlé k nebi vodil. 


Trni ostré od mladosti 
kroky jeho bodalo, 
nouze, hladu, Zizné dosti 

vy utrobach jej hlodalo; 
mysl jeho bohomila 
Otci vsecko poruéila. 


Vékem dospéy, ctnosti vnady 
krajanim svym zjevoval ; 
daval zakon, daval rady, 
by je nebi odchoval: 
laéné krmil, choré hojil, 
laskou BoZi hrisné kojil. 


Skutki jeho viné ¢ista 
zbozné mysli jimala ; 

byla ona znamka jista, 
Ze ji laska dychala; 

ale zloba hiignych dusi 
premyslela, jak ho zrusi, 


Rize rajsk& volné klesla 

vy hnusné ruce hii8nikd, 
aby sebe v obét nesla 

k spase padlych vinniki: 
vitépila se v direvo kiize, 

vzaysi na se hfichu tize, 


Slunce zlaté mocné plaje 
na blankytné vysosti, 
Spasitel jiz k smrti zraje, 
hrozné trpé tézkosti, — 
Jiz se hlava k spanku sklani, 
z néhoz vyslo smilovani. I 5 


Uceni viry o Marii Panné. 
(K ,,Majové poboznosti* podava W. Polanecky.) 
(Dokonéeni.) 


VII. Nanebevzeti bl. Marie Panny. 


Bl. Maria Panna nejen dle duse, ale i 
dle téla od Boha do mele veata jest. Tot 
sedmé uéeni, jez k véreni ndm predklada 
Cirkev sy. o bl. Rodiéce Boii. 


~— 231 — 


-»Vzata jest Maria do nebe, raduji se 
andélé a chvdlu prozpévujice blahoslavi 
Hospodina.* Témito slovy prozpévuje Cir- 
kev sy. ve svych hodinkdch o bl. Marii 
Panné, hldsajic zrejmé uteni své o nanebe- 
vzeti Matky Pané. SlusSi vSak znamenati, 
Ze dvoji se rozezndvé nanebevzeti bl. Ro- 
diéky Bo%i: prvni dle duSe, druhé dle téla, 

Co se prvniho tyée, nepochyboval za- 
jisté nikdy nizddny vérici krestan, Ze duSe 
Marie Panny pfi jejim blahoslaveném sko- 
nani, vSeho i toho nejmenSiho h¥ichu jsouc 
prosta, a nad to ve8kerymi bohumilymi 
ctnostmi a nesdislnymi zdsluhami ozdobena, 
jak mile z téla vySla, ihned od Boha do 
nebe vzata a tam sldvou nejvyS8i nad 
véecky andély a svaté pocténa jest; jakoz% 
pele o ni Cirkev: ,VyvySena jest svata 

ozi Roditka nad ktry andél& vy Hi ne- 
beské.“ — ,Nebot* — vyklada sy. Jan Da- 
mascensky — ,dili Kristus, Zivot a prayvda: 
Kde jsem ja, tu i sluzebnik mij bude, ne- 
budeliZ tim spiSe s Nim matka jeho?* — 
yJako% pak,“ pravi sy. Bernard, ,obdrzela 
Maria milost prede vSemi, podobné i na 
nebi dosdhla zylastni slavy. Jeslize oko 
nevidalo, ucho neslychalo, jestlize na srdce 
lidské nevstoupilo, co Bah ptipravil tém, 
kteriz Jej miluji (I. Kor. 2, 9.): kdo pak 
vypravi, co pripravil té, jenz Ho porodila, 
a kteraz — coz jisto jest — Jej vice nex 
vSecka srdce milovala?“ — 

SlySeli jsme, Ze Maria P. po Bohu nej- 
vétSich zdsluh o vykoupeni lidstva sobé 
ziskala; kdo vsak nejvétSich zdsluh si ziskal, 
a nejvice ctnostmi se stkvél, zasluhuje a 
od Boha nejvy8 spravedlivého, jen% odplaci 
kazdému dle skutkt jeho (Mat. 16, 27.), také 
zajisté dosahuje. nejvyssi slavy v nebesich. 
ProéeZ di sv. Idefons: ,Jako% se neda k 
niéemuz prirovnati, co (Maria) konala, anizZ 
se da vypraviti, co obdrzZela: podobné se 
i ned& pochopiti odména slavy, kterouz 
zaslouzila.“ — ,Mézemef si pomysliti* — 
doklada sv. Alfons z Lig. — ,kteraké pfi- 
jeti pripravil véény Otec dceti své, Bozsky 
Syn matce své, a Duch svaty choti své, 
Otec ji korunoyal dada ji podil na své moci, 
Syn na syé lasce, a Duch svaty ji uéinil 
uéastnou své moudrosti. VSecky tri Boz- 
ské Osoby prohlasili ji za kraélovnu nebes 
a zemé, vykazavSe ji misto na pravici Kri- 
stové, prikazavse spolu andélim a vSemu 
stvoreni, aby ji co svou krdlovnu poslou- 
chali a ji slouzili.“ — A podobnym zpi- 
sobem mluvi o bl. Rodiéce B. v&ickni sy. 
Otcové, nazyvajice ji, Pani andéli, Panov- 
nici a Kradlovnou nebes i zemé, korunou 
svatych, a podobné. A sy. Cirkev od pra- 
davnych éasi vola v litanii loretanské k 
Rodiéce Bozi: ,Kralovno.andéli — Kraéloyno 


véech Svatych — oroduj za nas!“ a v ho- 
dinkach o slavnosti Nanebevzeti bl. Marie 
P. obraci na ni slova korunovaného pévce: 
yotala kralovna tobé po pravici v odévu pozla- 
ceném ozdobend roalitnosti.§ (Zalm 44, 10.) 

Cirkey sv. uéi vSak, Ze bl. Maria P. 
netoliko dle duSe na nebe vzata jest, nybrz 
i dle téla. Pismo sv. ndm ovSem nepodava 
Zadnych o tom zprav; to v8ak nikoliv nds 
myliti nemiiZe, uvazZime-li, Ze neni v Pismé 
ani vSecko to psdno, co uéil a Ginil P. Jezis, 
aco se za Jeho Zivobyti dalo, uvdzimeli, 
dale, Ze sy. apoStolové pri své horlivosti o 
rozSireni viry Kristovy a o spdasu duSi ani 
éasu neméli, aby své vlastni pribéhy a 
véecky osudy Cirkve zaznamenali, jakoZ i 
posléze, Ze zajisté i nejeden spis apostolsky 
v ztratu prixel, jako na pr. list sv. Pavla 
k Laodicenskym. Mimo to vime, Ze pravé 
pro tuto nedostateénost pisma sv. mad Cirkey 
sy. jiny jekté pramen, z néhoZ Cerpa uceni 
viry Kristovy, totiz: tradici ¢i ustné podani. 
A toto pravé stvrzuje nanebevzeti bl. Marie 
Panny i dle téla jejiho. 

Jak dosvédéuji sv. otcové Jeronym a 
Augustin, konala se v Cirkvi slavnost Na- 
nebeyzeti bl. Marie Panny jiz ve 3. stoleti; 
mimo tyto sy. otce potvrzuji, Ze Maria P. 
i dle téla na nebe vzata jest, i sv. Epifan, 
sy. Athands, sv. Rehor Touronsky, sv. Jan 
z Damasku, sv. Ildefons, sv. Bernard, sv. _ 
Tomas Aquinsky, sv. Anselm, sy. Petr Da- 
mian a mnozi jini. , 

StijZ tu, co vypravuje sv. Jan Damas- 
censky (jen% Zil ku konci 7. a v 8. sto- 
leti): ,Ze starobylého podani pfijali jsme, 
ze v Gas slavného zesnuti blahoslavené 
Panny viickni sy. apoStolové, kteriz po 
celém svété pro spdsu narod chodili, v 
okaméZeni seshi jsou se v Jerusalémé; a kdyz 
tam byli, spatiili jsou vidéni andélské a 
uslySeli chvalozpév nebeskych mocnosti; a 
tak s bozskou oslavou odevzdala (Maria) 
duSi syou svatou v ruce Bozi. Jeji pak 
télo, kteréz bylo nepochopitelnym zptisobem 
Boha poéalo, pri chvalozpévu andéli a 
apoxtoli z pribytku vyneSeno a do hrobu 
v zahradé Jetsemany polozZeno jest, kdezto 
po tri dny trval zpév andéli. Kdy% pak 
po trech dnech andélsky zpév utichnul, 
tuf sv. apoStolé, vesmés pritomni Jsouce, 
(Tomas, jen% (bl. smrti Marie P.) pritomen 
nebyl, po trech vsak dnech prisel, aby poctil 
télo, kteréz Boha poéalo) otevreli hrob; 
ale svatého téla nizidnym zpisobem najiti 
nemohli. NaleznuvSe toliko roucha, jimiz 
bylo ovinuto, a nevyslovnou vini, kteraz 
z nich vychazela, pocitivse zavreli opét hrob. 
U podiveni nad zdzrakem tohoto tajemstvi 
jen to jediné mysliti sobé mohli, ze Tomu, 
jemuz se zalibilo, z Marie Panny télo na 

15* 


— 232 — 


se vziti, tlovékem se stati a naroditi, jenz 
jest Bah Slovo a Pan slavy, a jen%Z po po- 
rodu neporusené zachoval panenstvi jeji, 
téZ se zalibilo i jeji nepoSkvrnéné télo po 
smrti neporuSené zachovati, a nanebeyzetim 
poctiti pred vSeobecnym véech lidi vzkri- 
senim.“ — 

Tak svédéi sv. Jan z Damasku (v 2. 
reci o zesnuti Roditky B.) O nanebevzeti 
M. P. svédéi dale i ta okolnost, Ze nikde na 
celém svété nenalezaji se télesné ostatky jeji. 

Cirkev sv., jenz u veliké uctivosti chova 
ostatky vSech svatych, zvla8t pak sv. apo- 
Stoli, jenZ posud chova ve veliké ucté i 
ostatky sv. Krize, kopi a hrebti Pané, okovy, 
jimiZ spoutan byl sv. Petr, a zvlast také 
ostatky sv. apoStola Jakuba a sv. Stépana, 
kteriz oba pred zesnutim bl. Marie P. v 
Jerusalémé smrti mutéennickou se svyéta 
se&li, bylaby zajisté peclivé uschovala i 
ostatky bl. Roditky Bozi, kdyby byly na 
této zemi pozistaly. 

Musif koneéné i rozum na8 uznati, Ze 
nesluSelo, aby télo bl. Marie Panny sprach- 
nivélo, anot télo JeziSe Krista, z ni vzateé, 
na nebi slavou Bozskou priodino bylo; to 
tim méné, jeZto Maria hrichem prvotnym 
poSkvrnéna nebyla, a zdkonu poruéeni téla, 
jenz jest pokutou pryniho hfichu, podrobena 
byti nemohla. 

Proto di sv. Toma’ Aquinsky: ,,Tato 
kletba jest muzim i Zendm obecna, Ze se 
' méli v prach obratiti, z kterého vzati jsou. 
Ale i této kletby byla Maria zprosténa, 
jeato s télem i s duSi na nebesa pojata 
jentie, = 
: Naryidilli Bah MojzZi8ovi (II. Mojz. 25, 10.), 
aby archa umluvy, v nizZ uschovana byti méla 
manna z pousté adesky zdkona, zhotovena 
byla z diivi Setim, kteréz nezéervotodi, aniz 
zetli, a aby oblozena byla zlatem tak, aby 
niZadného poruSeni vziti nemohla: mobl-li 
pak dopustiti, aby propadla hnilobé a Ger- 
vim daleko posvatnéjsi archa nové umluvy, 
bl. Maria P., v nizZ spodéival sim Syn Bodi? 

Zemfela oysem Maria, nebot i Syn jeji 
umfrel, a ona ve v8em podobnou Mu u¢inéna 
byla; zemrela, jak se domnivd sv. Alfons 
z Lig., z vile Bozi i proto, aby dan byl 
nam priklad blahoslavené smrti, jizto pri- 
pravuje Bih spravedlivym svym; zemfrela 
posléze i proto, aby télo jeji, jeZ neslo na 
sobé znadmky velikych bolesti a hlubokého 
utrpeni, proménéno bylo v jiné mnohem 
krasnéjsi a slaynéjsi i nesmrtelné, tak jako 
proménéno bylo i télo Kristovo, a jako 
proménéna budou i téla nase pri naSem 
vzkriseni. Jako véak Kristus Jezis tretiho 
dne po své smrti z mrtvych vstal, tak i 
tretiho dne po pohtbu nalezen jest hrob 
Matky Pané prazdny, anat zvlastni moci 


Bozi vzkiiSena a na nebesa vzata jest. — 
Cirkey sv. konajic slavnost Nanebevzeti bl. 
Marie P. velmi se raduje a ples z povySeni 
jejiho a vyzyva véticich, aby i oni se ra- 
dovali, volajic p¥i po¢aétku mée sy. v ten den: 
,Radujme se vsickni v Panu, vzneSenou 
konajice slavnost ku pocté nejblahoslave- 
néjsi Panny Marie, z jejihozto nanebevzeti 
raduji se andélé a velebi Syna Boziho!“ — 

Raduj se tedy z nanebeyzeti Marie P. 
ty vérny ctiteli a sluzebniée jeji, jenz nejen 
neopomijis ka%dého dne u vrouci modlitbé 
ji pozdraviti, a o slavnostech jejich nabozné 
ji poctiti, alebr% i vSemoZné hledi8 prikladu 
jejiho v Zivoté ndsledovati a uctu jeji mezi 
kresfany &ititi; raduj se, nebot velika jest 
slava a moc jeji na nebi tak, Ze vyplni 
zajisté vali jeji Kristus Jezis, kdyZ ona 
tebe co vérného sluhu svého predstavujic 
Jemu propovi: Synu m&j, chei, aby, kdez 
jsem ja, byl i sluzebnik mtj! — 

Raduj se z toho i ty hiiSniée, jenz 
spravedlivého Soudce na nebi se hrozis! 
preveliké jsou seins jichZ sobé vydobyla 
Maria o vykoupeni lidstva, pro néZ% také 
povysena jest od Boha nade vkecky svaté; 
pro tyto zasluhy jeji pros Jezise Krista za 
odpusténi hricht a milost setrvani v dobrém; 
a On ro lasku svou k Matce vysly8i vo- 
lani tvé, a da ti té milosti, abys Jej i kra- 
lovnu nebes mohl pak sesbory andélskymi 
na véky oslayovati. — 


VIII. Moena& primluva bl. Marie Panny. 


Bl. Maria Panna v nebesich u Boha 
za nds se primlouva, a primluva jejt velmi 
jest mocnd. ‘Tot osmé a pro nas, pokud v 
slzavém udoli pozemském Zijeme, spolu to 
nejutésenéjsi uéeni viry o bl. Rodiéce BoZi. 

Cirkev sy. uéila vZdy na zdkladé pisem 
svatych, Ze dobré jest a prospé’né, Svaté 
v nebi ctiti a vzyvati, protoze jsou pratelé 
Bozi a za lidi u Boha prosi. Sy. sném 
Tridentsky natizuje (v sez. ee vsem bisku- 
pum a tém, kdoZ% trad uéiteli a pastyra 
duchoynich zastupuji, aby dle obyéeje ee 
tolické a apo&tolské Cirkve od prvnich dob 
viry krestanské pfijatého, i dle souhlaseni 
sv. Otel a ustanoveni posvdtnych snémf, 
vérici lid bedlivé pouéovali o primluvé a 
vzyvani Svatych, o ucté ostatkii a pravém 
uZivani obrazi, vyutujice jich, Ze Svati, 
spolu s Kristem kralujice, své modlitby za 
lidi Bohu obétuji; a Ze dobré i pro- 
penne jest, prosebné jich vzyvati, ak 
obdrZeni dobrodini od Boha, skrze Syna 
Jeho JeZi8e Krista, Pana naSeho, jenz jediny 
na& Vykupitel a Spasitel jest, k jejich pri- 
mluvam o pope a pomoc se utikati. — 
Nebot ,jestlize apostolové a muéennici,“: — 
vyklada sv. Jeronym — ,dokud% se v téle 


— 233 — 


zdrZovali a sami o sebe pegovati musili, 
za ostatni se primlouvati mohli: ¢im vice 
pak, kdy% jiz obdrZeli koruny, palmy a 
vitézstvi! Jediny muz MojZi8 obdrzuje Sest- 
krat sto tisichm odénct, prominuti od Boha 
iu Moj%. 32, 31.); a Stépdn nasledovnik 
ana svého a prvni muéennik v Kristu za 
milost prosi prondsledovnikim (Sk. ap. 7, 
59.): a kdyZ s Kristem byti potnou, pak-li 
méné vymohou? Apoktol Pavel pravi, Ze 
dvé sté Sestasedmdesdte duSi v korabé pro 
ného bylo zachovano (Sk. ap. 27, 21.): a 
kdyz rozdélen byv s Kristem byti poéal, 
pak snad ust svych uzayvie a ani slivka ne- 
ronese za ty, jenZ po vSem syvété v jeho 
fea ného hlasané) evangelium uvérili?“ — 
K slovim témto dolozme: Pyimlouva- 

lali se Maria u Syna svého za lidi pomoci 
Pané pottebujici jizZ zde na zemi, jakoz toho 
dikaz mame na syatbé vy Kani Galilejské 
(Jan 2, 3): tim spi8e ptimlouva se nyni 
za nas na nebi, anat tam laska jeji nejen 
k Bohu aleik lidem je&Sté vy8si jest a do- 
konalejsi! Ptimlouvalali se zde z pouhé 
znamosti a lasky pratelské: Sim vice toho 
Gini nyni co matka nase, anaf pod ktrizem 
na slovo JeZi8e Krista v apostolu Janovi 
nas vSecky za ditky syvé pfrijala! Prosilali 
Syna svého, aby vSemohoucnosti svou pfi- 
spél lidem v potrebdach vezdejsich; tim vice 
ji na srdci lezeti musi potieby nase duchouni! 
— Orodovalali u Krista, an ji byl nikdo za 
to neprosil: vice toho uéini, kdyz ji vroucné 
yzyvati budeme! — jak sy. Bernard di: 
»Maria, pravim vam, Nejmilejsi, budeli od 
nas pobozné prosena, vyhovi potrebé naii, 
ponévadZ jest milosrdna a matka milosr- 
denstvi. JeSto se smilovala nad osudem 
onéch, od nich% byla pozvdna (na svatbu): 
tim spiSe slituje se nad nami, budeli na- 
bozné vzyvana ;“ — nebof, jak doklada sy. 
Augustin: ,neni pochyby, Ze ona, jenzZ za- 
slouzila cenu k naSemu vykoupeni (JeZiSe 
Krista) poroditi, tim spise mize véem vy- 
koupenym ochranu obétovati.“ — Sy. Alfons 
Lig. pak pravi: ,'T'a utrpnost, kterouz Ma- 
ria s naSi bidou ma, a ta laska, kterou k 
ndm choya, jest tak velika, Ze neustdle za 
nas oroduje, a vZdy znoyu zacéind a nikdy 
neustavéd nam svou pfimluvou milosti vy- 
jedndvati a nds pred tim zlem chraniti, 
teréZ ndm hrozi.“« — Nelze tudiz pochy- 
bovati o tom, Ze Maria u Boha ustaviéné 
za nas oroduje, modlitby naSe Panu Bohu 
a Synu svému pfednasi, a primluvou svou 
ndm spomaha. Dfikaz toho podava nam 
Cirkey sv. tim, Ze od prvnich dob kiesfan- 
skych po viecky véky utikala se k Ro- 
diéce Bozi s prosbou za primluvu jeji, vé- 
Ficich pak vybizi, aby kazdodenné Marii 
Pannu za pomoc vzyvali. Jiz v oné pra- 


staré liturgii, kterd% dle podani pochazi od 
sv. Jakoba, apoStola Pané, nalezdme tato 
slova: ,,Slavme pamatku nai nejsvétéjsi, 
neposkvrnéné, nejslavnéjsi a poZehnané pani, 
Marie, Matky Bozi a neporu’ené Panny — 
abychom skrze primluvu jeji vSickni milo- 
srdenstvi dosahli;“ — natez ndsleduji slova 
andélského pozdravent: ,Zdrdvas Maria, 
milosti plnd atd.“ — Dtikaz to, Ze jiz ve 
yéku apostolském vérici Marii Pannu za 
primluvu Zddali. — Slusi v8ak védéti, nejen 
ze bl. Maria P. u Boha v nebi za nds se 
primlouva, ale i Ze primluva jeji velmi jest 
mocna, ano nejmocnéjsi z primluv Syatych 
a vyvolenych BoZich, tak ze Maria jako 
zde na zemi ctnostmi a zdsluhami svymi 
nad vsecky svaté vynikala, nyni pak na 
nebi slavou a vzneSenou distojnosti svou 
vsecky prevysSuje, podobné i primluvou 
svou nad viecky andély a svaté predéi, 
Ze velika jest moc primluvy vibec, vysvita 
ze slov sy. apoStola Pavla (I. Tim. 2, 1—3.): 
»Prosim pak predevsim, aby Ginény byly 
prosby, modlitby, Zadosti, dik&i Ginéni za 
vsecky lidi, nebo to dobré jest a vzacné 
pred Spasitelem naSim, Bohem.“ — Mali 
vsak primluva u Boha platnd byti, trebat, 
aby ten, kdo ji kona, spravedlivy byl pred 
Bohem, aby Gisté a nevinné bylo srdee jeho; 
jak svédéi sv. apostol Jakub, an di: ,Mnoho 
zajisté mize modlitba spravedlivého ustavié- 
na“ (5, 16.); av evang. sv. Jana cteme: ,, Vime 
pak, ze Bah hrisniki neslysi.“ (Jan 9, 31.) 
Proto% také tim spravedlivéj8i a ctnostnéjsi 
jest ten, kdozZ se modli, ¢im Gist8i a ne- 
vinnéjsi jest srdce jeho: tim wéinlivéjsi a 
mocnéjsi jest modlitba jeho pred Bohem. 
Kdo ale byl kdy z lidi mimo JezZike 
Krista spravedlivéjsim a ctnostnéjSim, kdo 
kdy ¢istSim a nevinnéjsim neZli Maria, 
Zreadlo spravedlnosti, Matka a Panna nej- 
Gist8i? Mimo to vime, Ze, ¢im milejii a 
vzdenéjsi jest primluyce tomu, jeho% prosi, 
tim jistéj&i jest také vyslySeni prosby jeho. 
Nuze, kdo jest Kristu Jezisi ze viech 
tvorii nejmilejsi a nejyzacnéj8i? Ne-li bla- 
hoslavend Panna, jizto si byl za matku 
svou vyvolil, a co dokonaly a dobry syn 
také vady ctil a miloval i ji poddan byl? 
A jestlize nelze dobrému synu lidskému, 
matce odepriti,zaé prosi, jako na pr. di- 
kaz mdme na Salamounoyi, jenZ vida matku 
svou s_ prosbou za Adoniase prichazeti, pra- 
vil: ,Zddej sméle matko md: nebot neni 
slusné, abych oslysel tebe“ (II. Kral. 2, 20): 
muzemeliz domnivati se, Zeby Jezis Kristus, 
tento nejdokonalejsi vzor vsech synt, s to 
byl, aby p¥emilé Matce své nééeho odeptel ? 
— Dfikaz da] Pan Jezis prvnim zdzrakem 
svym v Kani Galilejské. 
Proto uéi sv. Antonin, Ze nemozZno jest 


= $934 — 


aby Maria, kdy% za néco prosi, oslySena 
byla. Sv. Efrém vola k Marii Panné: ,Tys 
v pravdé Matkou Bozi, vse u Boha mizeé ;“ 
A jisty ndbozny muzZ di: ,Co Bth vali 
svou, to ty, 6 Panno, prosbou svou mizes |“ 

Totoli vSe nalezité uvazime, nemusi- 
meliz uznati, Ze pravé nazyva Cirkev sv. 
Marii Pannu ,pannou mocnou?  _ 

e primluva Marie P. velemocna jest 
u Boha, toho posléze dokazuji i déjiny 
Cirkve, v nich% zapsdny jsou nestislné divy 
a zazraky, jimiz Bah na primluvu Marie 
Panny spomohl vérnym ctitelim jejim, v 
potrebach svych o pomoc ji Zddajicim. 

At mléenim pominu to, co rukopis Kra- 
lodvorsky pravi o Matce Bozi, ktera divy 
éini, nevime-li, Ze 1. P. 1456 na primluvu 
Rodiéky Bozi krestané v Bélehradé oble- 
Zeni, aé poétem velmi slabi, slavného vi- 
tézstvi nad velikym yojskem tureckym do- 
sahli? — A odkud vzala ptivod slavnost 
»bl. Marie Panny Vitézné?“ Neli odtud, Ze 
r. 1571 na primluvu Rodiéky Bozi po vsem 
kresfanském svété tehddz zvlast poboznosti 
riizencovou vzyvané, yvojsko krestanské u 
Lepanta nad velikym lodstvem tureckym 
zvitézilo? — A proé zavedena jest po vii 
Cirkvi slavnost ,,Jmena P. Marie?“ neli na 
pamatku velikého vitézstvi nad vojskem 
tureckym r. 1683 u Vidné dosazenym moc- 
nou primluvou Roditky Bozi? — V8ak kdo 
jest s to, aby spocital vsecky na primluvu bl. 
Panny Marie uzdravené, v zarmutku a sou- 
zeni potéSené, v protivenstvich zachranéné 
a z okovtit vyprosténé, a hrisniky k ctnost- 
nému Zivotu obracené a na milost prijaté? 
Kdo sette ty zvldstni dary a milosti, jez 
vyprosila naboznym asvatym ctitelim svym? 
Kdo vypovi v8ecky ty divy ptimluvy jeji, 
jimiZ ziskala sobé G¢estnych ndzvi, jako: 
»Panna mocna“ — ,Panna dobrotiva’ — 
»Uzdraveni nemoenych* — , Utoéisté hiis- 
nikti“ — ,,PotéSeni zarmoucenych“ — ,,Po- 
mocnice krestani“ — ,,Matka milosrdenstvi* 
at. p. — O jak veliké to &tésti pro nds, 
ze mame na nebi Matku, jenZ za nds ne- 
ustale u Boha se primlouva, Matku tak 
mocnou, Ze prosbu jeji Bah nikdy neoslysi, 
a tak dobrotivou, Ze, jak di sv. Bernard, 
nikdy nebylo slychano, aby koho byla opu- 
stila, kdo se pod ochranu jeji utikal, neb 
ji 0 pomoc yzyval! Avira tato budiz tobé, 
mily étendri, pohnutkou, abys ve véelikych 
potrebach, duchoynich i télesnych, k ni se 
vsi divérou se utikal, ji o pomoc a ochranu 
proti vselikému nebezpeéenstvi, zvlast pak 
proti pokusenim téla, svéta a dabla vzyval, 
Jak té napomind sy. Bernard, an ptirovna- 
vaje Marii Pannu k hyézdé mofské pravi: 
»Pozdvihnou-li se vétroyé pokugeni, kdyz% 
yrzen budes na uskali souzeni, popatr k 


hvézdé, vzyvej Marii. Jsili zmitdn vinami 
pychy neb ctizddosti, utrhéni_aneb Zérli- 
vosti: popatt k hvézdé, vzyvej Marii. Otra- 
sdli hnévivost, neb lakomstvi neb rozko8 © 
télesna loditékou mysli tvé: popatt k Marii. 
Pakli ohavnosti provinéni podéSen, nahnét- 
kem svédomi sevren a hrézou soudu ustra- — 
Sen, jiZ jiz potinaS padati v hlubinu zar- 
mutku- a v propast zoufalstvi: vzpomem na 
Marii! V nebezpetenstvich, v uzkostech, 
v pochybnostech pomni na Marii, vzyve} 
Marii. Necht se nevzdaluje od ust tvych 
(jmeno jeji), necht se nevzdaluje od srdce: 
abys dosahl podpory jejiho orodovani. 
Ji ndsleduje nezbloudis, Ji vzyvaje nezou- 
fa8, na ni éasto vzpominaje nepochybis: 
pod jeji podporou neklesne’, pod jeji ochra- 
nou nebudeS se bati, pod jejim vedenim 
neunaviS se a jeji laskavosti dojde’ cile 
zadouciho.“ — 

Ty jsou tedy svaté pravdy, jimZto Cir- 
kev sy. o bl. Rodiéce Bozi uti, jez kazdy 
katolik pevné vériti, a pro né% bl. Pannu 
Marii ctiti, milovati a ndsledovati ma. K 
zavérku stijteZ tu slova poutnd sv. Bona- 
ventury: , obzvlastni laskou a poboz- 
nosti uctive} vZdycky blahoslavenou kra- 
lovnu nebes, Pana naeho Rodiéku; k ni 
se co k nejjistéjS8i ochrané ve vSech potie- 
bach, nebezpetenstvich a souzenich utikej; 
jeji pomoe a prispéni vzyvej]; — ji s ode- 
vzdanosti a divérou kazdou svou zadleZitost 
porué, neb ona jest Matka milosrdenstvi ; 
a k tomu prohlidej, abys ji kazdodenné né- 
jakym zvla8tnim zpisobem naboznost svou 
prokazoval. Aby pak tvé poboZnost mohla 
ji byti prijemnou a tva ucta libeznou, na- 
podobuj horlivé jeji Ccistotu a neporuSenost 
na téle i na du&i, bez poSkvrny se ucho- 
ve) a pokorné i skromné jeji Slepéje na- 
sleduj!“ — 

-Blahoslavena Panno, matko milosti! 

nedej v hiisich umfiti bez litosti; 

posledni af jsou sloya ma: 

Jezis, Josef, Maria! 


Lakomec a jeho dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 
XV. 


Ctihodné panny mély Marii v_ pode- 
zreni, Ze neni dosti stala a zarshalle se 
prijmouti ji do tadu, jimzZ byla, tak tikajic, 
aie Mélat svétské mySlénky, kdyz 
odchazela, zakladala si na bohatém dé- 
dictvi, chtéla se vdavat, snila o Zenichovi. 

Marie jim povédéla vSecko, co se stalo 
a ony z toho soudily, Ze vina neni na jeji 
strané. Uboha nepodivala prizné otcovy. 
Mél umysl zaviiti ji do klaStera, aby si 


mohl pfivlastnit jeji statek a kdy% mu ho 
zmarila, podved|l ji jinym zpisobem. Zenich 
také stal jen o jeji véno, atkoliv se odvo- 
laval na neziStnou lasku a kdyZ se vzdala 
Lu&ténic, opustil ji, Zidné utrpnosti s ni 
nemaje. Nyni teprv nahlizela, Ze ji opravdu 
nebyl mily. Nemohla si ho uptimné va- 
Ziti, ale omadmila ji jeho hladka slova, dala 
se pohnouti nucenim jinych, rdda by se 
byla zbavila velkého souZeni v domé otcoy- 
ském. Je politovani hodna, zkuSenosti, jich% 
nabyla, budou ji prospivat k budoucimu 
povolani a to teprv nyni pevné a jasné-se 
v-ni probudilo. Doufaji a otekavaji to, 
o své hodnosti je davno presvédéila, delSi 
dobu netihonné Zijic mezi nimi a nyni ji 
poskytnou éasu, prozkoumati a prozpyto- 
vati se, aby se neprendhlila. Zatim i samy 
dobre poznaji, hodi-li se k stavu, po ném% 
touzi a zdari-li se dle Zadosti jejich zkouska, 
jiZ se podrobi, nebude prekazky pfipustiti 
ji k slozeni slibt. 

Vedralovi to bylojedno, ztstane-li Marie 
doma anebo pijde-li do klastera. Chce-li, 
mize se trebas vdati, jiz k tomu svolil, 
neda ji nic tak nebo tak, dokud bude 
_ Ziv, — LuSténice jsou jeho. Predce nej- 
radéji vidél, Ze si Zivot duchovni vyvolila. 
Odbyde ji bez nesnaze a nikdo se s nim 
o jeji podil nebude hadat. Varoval se v 
kla&Stere se je8té ukazati, aby na ném ne- 
chtély zylastniho prispévku. Co se patrilo, 
to jim poslal a spolu se vyjadril, ze krok 
deerin schvaluje. ; 

Marie brzy dokazala, Ze to nebyla 
yvrtkavost anilehkomyslnost, co ji do klastera 
privedlo a chovala se tak prikladné, Ze z 
ni mély skuteéné potéSeni. Pozivala nyni 
uplného pokoje a uméla ho oceniti majic 
za sebou dny rozbroji a bouri. Bohaté 
dédictvi, veliké jméni ji do nich pfivedlo; 
toho se zbavila a ma po pokuSeni. Budi 
a roznécuje v lidech ndruZivosti a ya’né 
a i k neglechetnostem potouka, Sam otec 
se jim dal zaslepiti a zaprel a zavrhl 
deeru k vilinému. Lapila pohnulo k pod- 
vodu a klamu, lhal, Ze ji miluje a srdce 
jeji obelstil. Tak nazvana laska se ji tim 
zprotivila a zosklivila. Nechce se vydati 
v nové nebezpecenstvi a je rada, Ze ji 
proti vSem utokim chrani klaster. 

Zistala vy ném a kdyZ uplynul éas 

fipravny, slayné do radu ctihodnych sester 
ae prijata zadost udinivsi vsem vyminkdm, 
co se pozaduiji. 

Vedral byl vysoce spokojen, Ze mu 
dcera jiZ neprijde na krk a kochal se ve 
svém bohatstvi. Pavinec byl jeho, Lusté- 
nice mu také patrily, tisice a tisice mél 
na hotovosti. Podatilo se mu, co obmyélel, 
zvitézil nad nebo%tikem tchaénem a nebozkou 


— 235 — 


tchyni, jen% ho zavrhli a odstréili, posmiva 
se jim, ackoliv jsou jiz na véénosti a po- 
vazuje to za pomstu proti nim. Nedali 
mu nic a on ma viecko, je pdn a po- 
rouéi. Marie, jejich mildéek, postoupila 
mu, Gim ji obdatili. Tési se z toho a 
deeru ma& za mrtyou tak jako je. 

Co bude se svym jménim délat, kdyz 
to nepreje ani vlastnim détem? Do hrobu 
ho s sebou nevezme, komu tedy vie za- 
necha ? 

Na to mrzky lakomec nezpominal, nybrz 
hledél, aby mu je&té pribylo a tzkostlivé 
bdél nad svymi poklady. 

Vkéak mimo dceru mél také syna a 
vime jiZ, Ze tento z prizné a shovivavosti 
jeho se radoval. Jemu déd a baba neod- 
kazali Lusténic a proto ho mél rad. Neo- 
loupil ho jako deera, nybrz byl sdm oloupen. 
Pral mu tedy a maje ho co dité ustaviéné 
u sebe, privykl mu vic ne% Marii, jen% v 
mladi byla u baby. 

Adolf si mohl vSecko dovoliti, ano on 
smél i penize vyddvat, jeZ otec tak ndru- 
Zivé miloval. Vydaval je, dokud byl chlapec, 
na hratky a pamlsky a kdyZ vyrostl, nastaly 
mu jiné potreby. 

Adolf, jak znamo, uéil se doma, uitel 
kresfan a uéitel Zid k nému dochazeli. 
Kdyz tito jiz nevystadili se svym uménim, 
byl mu najat vychovatel, ale mdélo s nim 
poridil, ze ho neposlouchal, nalezaje v kazdé 
rozepri zastani u otce. 

Otec vychovatelim neby] naklonén drze 
je za darmozZrouty a tak malo jim platil, 
ze jim na sluzbé u ného nezdlezelo. Od- 
chazel mu jeden po druhém a mezi tim 
Adolf vzdy nékolik mésicti byl sam, délaje, 
co se mu libilo. Ze se neuéil, mizeme se 
domysliti a kdyz prisel novy péstoun, musil 
s nim zaéiti z nova. Byl-li hodny, nedal 
s sebou nakladati jako s éeledinem a brzy 
se poroucel. Byl-li spatny, Adolfovi vic 
Skodil nez prospival a otec se ZAdnym nebyl 
spokojen. Skoda penéz, co dostdvali a 
Skoda jidla, co jim daval! Dobre se véru 
neméli a on predce litoval, Ze ma s nimi 
utraty. 

. Kdyz Adolf nesetril, rozhazuje a hejfe, 
nebyl Vedral dosti silny, aby se mu pro- 
tivil, nybr% prominul mu to, ano poskytl 
mu k tomu jesté prostredkt. Byl jeho ma- 
zanek a co ho stal, usporil na jiné strané 
utrhuje délnikim, lichvate a Sidé a veda 
soudy, kdykoliv mu z toho kynul uZitek. 
Casto do ne&tésti schvdlné uvrhl élovéka, 
aby z toho sAm zisk inél a tédil se tim, 
kdyz musil platiti za Adolfa. Vzdyt ma 
také. Lu&ténice, jen%Z mu vynaseji vic ned 
Pavinec a dcera jiz nic nepotrebuje, jsouc 
zaopatrena v klastere. Mize tedy Adolfovi 


— 236 — 


poméhati a predce mu neubyde, ano prijmy ~ 


jeho jsou pokdd vét8i neZ vyddni a tak to 
bohda zistane. 

Adolf vyrostl, posledni vychovatel se 
propustil a v Lusténicich a v Pavinci byli 
dva pani, stary a mlady. Stary skrblil a 
lakotil, mlady marnotratil a plytval a oby- 
éejné prispévky otcovy mu jizZ nestatily. 
Hospodaistvi si nevSimal, tu starost po- 
nechal otci, ale jiného dila mél dost, jen 
ze nebylo k prospéchu. DrZel si koné a 

sy, jezdil a honil a malo kdy byl doma. 
Pidali se k nému jini mladi pani, pili a 
hrali a toulali se trebas kolik dni po sobé. 

Otec koné a psy synovy nenavidel, 


ale predce je Zivil nemoha se jich sprostiti. 


»Musim je mit, jini je také maji,“ rikaval 
Adolf a nedal si odporovat. 

Vedral brdnil kazdému, kdo na néj 
uvaloval bremena, jen naproti synovi byl 
slaby a ve vSem mu povolil. To tento 
poznal jiZ v mladi a pak se na otce neo- 
hlizel véda, Ze se mu nepostavi na odpor. 

Bydleli porad v Pavinci, Ze tam bylo, 
jak Vedral povidal, lacinéjSi Zivobyti, ale 
Adolf jiZ Gasto a dlouho zdrZoval se v 
Lusténicich, kde byl zamek_pohodlnéjsi a 
nabytek v ném_ lepii. Zitidll ho doktor 
Stika pro Marii a nyni ho uzZival Adolf se 
svymi spoleéniky. Méli tu pokoj pred sta- 
rym, jak Vedralovi fikali, a Adolf aby mél 
na potreby, prodaval, co bylo v zasobé, 
obili, diivi a starého se ani neptal. Musilo 
se mu dobye strojiti, objedndval si draha 
vina, pial sobé i svym pfrdtelim. Brzy 
se s nimi vydal také na cesty, Zil v Praze 
a ve Vidni, zajel si a% do PariZe a viude 
rozhazoval plnyma rukama. 

Otec posilal penize, hrozil, mrzel se, 
bédoval, nafikal, ale predce nic neodepfel. 
Pravy div to byl, Ze synovi takovou moc 
nad sebou Loess dm se zapiral, si 
utrhoval, nekoufyil, nepil, ani se nenasytil, 
nic na sebe nekupoval. Syn nosil Saty 
délané v ciziné, jeden obéd ho stdl, co 
otec neprojedl za mésic, jedno cigaro se 
mu potcitalo, zaé davaji pytel tabéku, za 
psy vyhazoval sta, za koné tisice, za ko- 
cary, natini, sedla, Ze za to mohl miti 
domy. 

Jesté hit bylo, Ze si délal zndmosti s 
vselijakymi Zenskymi, jen% na uéet jeho 
zily. Tyto, hry a sdzky dohnaly ho éasto 
k tomu, Ze si musil ptjéovati na sménky 
a kdy% dochazela jejich lhita, hledal po- 
moc u otce a vady ji naSel. Nejednou 
by ho pro dluhy byli zavteli, kdyby se 
ho otee byl neujal. Rozmyéglel se nékdy 
dlouho a koneéné ho predce neopustil. At 
si zajel trebas do Zivého, svého Adolfa 
vytrhl a musil vytrhnouti. 


Neprospélo, braniti se, vytykati, na- 
pominati, Adolf také nemléel a obyéejné 
zvitézil. Byl hruby, klel, vadil se, vzdo- 
roval; co neSlo po dobrém, prosadil po 
zlém. Muéil, tryznil otce, ale nejvét8i sou- 
zeni mu pripravoval tim, Ze ho privadél 
o milé poklady. 

Jako Vedral se Zenou a s dcerou jednal 
nyni syns nim a oplacel mu, im se na nich 
provinil. — (Dokonéeni.) 


Dopisy. 


V Ovenci Piedntm dne 17. kvéina 1865. 
(Novy kiiz, obnovena socha.) 

Den 15. kvétna t. r. co svatveter pred 
svatkem sy. Jana Nepomuckého, patrona 
nasi vlasti, byl pro osadu Oveneckou dnem 
slavnostnim, neb se tu konalo dvoje své- 
ceni, a sice krize od dobrodinc& vénovaného 
a postavencho na blizku chrdamu Pané, u 
prostted obce a u prostred zelenajiciho se 
stromovi — a pak sochy sy. Jana Nepo- 
muckého, ktera od obecni ka’ny vzata a 
pred samy chrdm Pané postavena a obno- 
vena byla, o¢ zvlastni zasluhy ziskal sobé 
obecni radni, p. Jindrich Legler, vlastnik 
domu v Prednim Ovenci. Svrchu udaného 
dne tedy ubiral se po 7. hodiné veéerni 
éetny privod z chrdamu Pané nejprvé ku 
k¥izi, kde vel. p. fardt po vykonaném své- 
ceni udinil priméfenou feé k lidu v ten 


rozum, Ze kriz svaty jest znamenim naseho...,..., 


spaseni a predmétem ucty nasi. Pak ode- 
bral se priivod k so’e sv. Jana Nepomuckého, 
kde po vykonaném posvéceni sochy pri 
osvétleni té étvrti obce modlili se duchovni 
s lidem litanie o sy. Janu Nep., nateZ po 
navratu do chramu Pané udéleno poZehnani 
s Nejsv. Svatosti. Keéz by dobrotivy Bah 


moci sy. krize, na némzZ ndaS Vykupitel — 


trpél, a na primluvyu naseho patrona sy. 
Jana Nepomuckého vie &Skodlivé- od nas 
odvratiti a vse spasitelné nam udéliti raéil! 


Od Ripu dne 9. kvétna 1866, 
(Kazdodenni éteni z pisma sy. v adventé.) 

Touzi se po tom, — a vée ta zaslu- 
huje nejen moudrého uvazeni, ale i vke- 
stranné podpory, — aby se kazdého dne 
v adventé, jako to ve zvyku jest v posté, 
éetla néktera éastka pisma svatého_,reé Gi 
epistola a evangelium* Getnéji shromazdé- 
nemu lidu pri rordtech. Aft nic nedim 
o tom, Ze lid velmi rdd poslouchd méné 
znamé a v celku velmi zajimavé perikopy 
svatopostni, upozormuji jen na to, Ze by se 
tim zndmost ldu o zjeveni Bozim a ldsce 
Bozi k élovéku rozkitovala a spolu by se 
k mraynimu vzdélani pfispivalo a sluzby 


— 237 — 


Bozi rordtni by se tim oslavily. AvSak 
jak uspofddati tento vybor svatého tteni? 
— Navrhovaly se sice jiz asi dvakrate 
seznamy takovych tryvki z pisma svatého 
uréenych pro Gas adventni, a aé radi vitaéme 
podobné ukazky , jez v té neb oné osadé 
s dobrym prospéchem se pYed@itaji a 
gamost zjeveni Boziho i mravni povzbu- 
zeni a oslayvu roratnich sluzeb Bozich pod- 
poruji: nemiZeme prece souhlasiti s podob- 
nym uspordddnim, méloliby se zavesti pro 
celou diecési a to nafizenim cirkevnim, Tu- 
Sim, Ze za na’i doby, jako vady jindy bude 
hledéti cirkevni uspordddni tohoto svatého 
cteni predevSim na vyznam doby samé, a 
ze podaji se takové vytiatky, jez uréuji a 
znazornuji rdz doby adventni. — Pripomi- 
nat ndm advent dobu starozdkonni, Zivot 
élovééenstva pred Kristem, jeho touhu po 
Spasiteli, jeho proroctvi o Mesidxi, jeho 
obrazy o Vykupiteli a na to predevSim v 
ee ili v feéech hledéti se musi, 
aby se podaly takové vyiiatky, které se- 
znamuji lid s proroctvimi starého zdkona o 
Kristu, anebo vezmeli se néco ’z nového 
zakona, ze Skutki apostolskych a ze sv. 
epistol, af se vezme to, cose bud vztahuje 
na proroctvi starého zdkona, tak Ze ukazuje 
vyplnéni téchto eee anebo co liti a 
vypravuje souvislé s nimi déje biblické, ku 
- pad Adamiiv, berdnek v Egypté, mé- 

ény had na pousti, narozeni MojzZisovo, 
eae proroctvi o Kristu, zvlasté z 

aidse a Daniele a tém podobné perikopy 
hodi se ktomu vyborné a u velikém poétu. 
— Mimo to v celém starém zakoné neustale 
vede se boj o Zivot neb o smrt, o spaseni 
neb zahynuti, — zdpas modlarstuvi s virou 
Zidovskou, a tento raz nesmi se tim spise 
-pominouti, jelikoZ chova v sobé néco po- 
vzbuzujiciho pro na8 ochably a nevérici 
vék, jenzZ welbaiie viry jen po zboZi se 
shdni, zapominajic pri tom na dusi a ne- 
dbajic mnoho o viru; ku pi. naboZny i 
syna svého se odfikajici Abraham, zbozny 
Samuel, statny Eleazar, nadiena matka 
Makkabejska a tém podobné obrazy jsou 
yzneSené vzory nasim novovékym slabo- 
chim. Potopa svéta, pad Sodomy, tresty 
za modlatstvi u Zidai a t. d. jsou hiima- 
jicim hlasem spravedlnosti BoZi na’im pro- 
stopasnikim a nevércim. — Druha pak 
stranka adventu se musi taky na zyYeteli 
miti, jelikoZ mimo touhu po spaseni v Kri- 
stu se pozaduje i priprava na piichod Kri- 
stuv, to jest: adventni perikopy musi miti 
povahu kajici, povzbuzujice se starozdkon- 
nimi proroky ku poznani a napraveni ¢lo- 
véka a vyzyvajice s Kititelem k zadosti- 
uéinéni, k novému zivotu — pravé krestan- 
skému. Dobfe zvolené vyiiatky z hojnych 


mravokarnych feéi prorockych, mimo né- 
které obrazy starozakonnich kajicniki vhod- 
né k tomu poslouzi. — § tim mohly by se 
spojiti reci Gili epiStoly novozdkonni, jez jed- 
naji o pripravé na druhy prichod . Kristuv. 
A dle toho mohou se urovnati i vyjimky z 
evangelit. WVyplnéni proroctvi na Mesiagi, 
odvolavani se a dosvédéovdni jeho zdzraky 
a slovy, prednosti nového zdkona pfed sta- 
rym (ku pr. v re¢i na hore a jinde), vy- 
tetnost krestanstvi pred Zidovstvim (ku pi. 
o ucté Bozi vy rozmluyé se Samaritankou a 
jinde), Kristovy Feéi o pokani a ptichodu 
jeho k soudu. Takové é¢astky byly by cha- 
rakteristické k tomuto vyboru adventniho 
éteni. Rozumise, Ze by nebylo treba, davati 
sem takové perikopy, které se v jiné dny 
citaji, nebt jest v pismé svatém Steni dosti, 
aby se véc bez potieby neopakovala, aniz 
mozno bude vziti sem nékteré vynatky razu 
bud zcela vseobecného, jezby se v kazdy 
jiny Gas také s prospéchem ¢isti mohly. 
To jsou naSe skromné touhy, Zadosti a 
navrhy k pofadateliim podobného advent- 
niho cyklu perikop ze svatého pisma, jeZ 
podavame timto u verejnost k dalsimu uva- 
zeni hledice pouze k véci samé, a nikoli 
k osobdm. ul. 


Z Rima v dubnu 1865. (Opozdéno.) 
(Promluva sy. Otce k poutnikim.) 

Na bilou sobotu odpoledne o 4, hodiné 
ubiral jsem se s pritelem Hercikem po kra- 
lovskych schodech (Scala regia) na Vatikan. 
Sli jsme za mnoZstvim vzacnych pant a pani 
nesoucich menéi i vétsi krabice a pouzdra, 
coz jindy Gini jejich sluhové. Nesli v nich 
ruzence, ktizky, penizky a jiné pamatky 
k syvéceni. Vystoupivse na posledni stu- 
pei schodi krdlovskych, vzestupovali 
jsme pak viichni po jinych, méné pohodl- 
nych, i prikrych schodech vySe a vySe, az 
do predposledniho poschodi palace Vatikan- 
ského, kde% se nalezaji komnaty sy. Otce. 
Tuto na sini pres ¢tvrt hodiny dlouhé, 
ktera se nazyva ,sala geografica,“ protoze 
stény ozdobené jsou mapami na obmitce 
(al fresco) mistrné vyvedenymi, byli smést- 
nani lidé viech jazyki a zemi tak husté, 
ze jsem hned pomysleti musil na to, abych 
pro churavého pritele vyhledal miste¢ka 
ee coke volnéjsiho. Privétivy sekretar 

onsignora Maestro di Camera chtél nas 
k mistu takovému doprovoditi, ale éinil to 
s chvatem takovym, Ze knéz Heréik i pri 
nejlepSi vili s to nebyl staéiti za nim. Na 
tésti vydobyl jsem mu mista, kde se po- 
saditi mohl a pak spéchal jsem za spécha- 
jicim sekretdtem, abych vysetiil, hodi-li se 
ono mista pro nds. WSak béda, po dlouhém 
a namahayém pochodu octnul jsem se ve 


— 238 — 


vyklenku na zpisob loggie, kde jen stati 
Ize bylo. Take pravili nékteri tu pritomni, 
ze by lépe bylo postati na sini geografické, 
tam Ze pritomni pripusténi budou k poli- 
beni nohy, kdeZto tudy sv. Otec jen okolo 
pijde. Nevéda, co udiniti mam, stal jsem 
premyéleje a po chvili seznal jsem, Ze sto- 
im uprostred hlouéku némeckych poslu- 
chaéai bohoslovi v Insbruku, rodem z West- 
falska. Vyée stali igastnici zdbavného vlaku 
Videtiského, asi 100 pant i pani. Po chvili 
ies sv. Otec s privodem svym. Byl v 
omacim obleku svyém, v bilé uzké klerice 
ze sukna ne pfrilis jemného s bilym pasem 
(cingulum) hedbaynym, na hlavé maje bilou 
éepiéku (zuchetto) tonsurni. Kraéel pevnym 
krokem beze véi opory. K nékterym radil 
vlidné promluviti nékolika slovy, kazdému 
vsak podal vlastni rukou mosaznou medailii 
predstavujici Roditku Bozi, kteréZto pe- 
nizky jeden prelat na mise po jeho levici 
nesl. Pri tomto podileni musili jsme viickni 
stati, aé by kazdy desetkrdt radéji na ko- 
lena byl pad] a k jeho nohoum se vrhnul. 

Kdyz byl s podilenim u konce, pokro- 
cil sv. Otec samojediny as do prostied té 
dlouhé siné a promluvil k shromazZdénym 
v tato slova: Tent zde mnoho theologai, a 
proto promluvim po latinsku. (To rekl sv. 
_Otee jazykem francouzskym, pak pokraéo- 
val latiné:) TéSim se, Ze vas tu vidim, ale 
vice raduji se, Ze vas tu vidim dnes. Sla- 
vimet nyni Velikou noc i nadéji se, Ze sla- 
vite hod z mrtvych vstani Pané po navodu 
Cirkye svym ylastnim duchovnim povsta 
nim z viny hrichu. Tomu-li tak, vstanete 
s Kristem také k Zivotu véénému; ne bof 
z mrtvych vstani Pané jest ndm rukojem- 
stvim naSeho vlastniho vzktiSeni z mrtvych. 
Proto raduji se srdeéné a vyzyvdm i vas, 
abyste se radovali v Panu. Radujte se a 
s radosti navrafte se do vlasti. Andél Ho- 
spodiniv provodiZ vas, abyste s veselim na- 
vratili se domi. Pan s4m budiz vam opo- 
rou na cesté, pristavem v bourich, a po 
S8tastné ukonéeném béhu Zivota tohoto od- 
ménou hojnou. Toho vam pfreji a prosim, 
aby pozehnani nebeské sstoupilo na vas, 
vase pribuzné, na vSecky, na celou vlast 
jednoho kazdého z vas. Pozehnani Vie- 
mohouciho Boha Otce + i Syna +i Ducha + 
svatého sstupizZ na vas a zistali s vami 
vidycky. 

Co jsem tuto napsal, neni ovSem celd 
fet, nybrz jen hlavni mySlenky, mluvilt 
Pius IX. vice a vieleji. Nad&ené ,,Evviva“ 
provazelo sv. Otce, kdy% od nds odchazel. 
Pak jedni plakali radosti, jini se blazené 
usmivali, jini se objimali a nékteri stali 
vazné rozjimajice, az dano bylo znameni 
k odchodu. Mezi tim odebral se sv. Otec 


dale do siné geografické a tam oblazil ée- 
kajicich feti francouzskou. Bylo jich mnoho 
set. K tém Stastnym, k nimzZ sy. Otec 
zvlast promluviti raéil, ptindlezi k_ veliké 
radosti mé té% krajan naS, knéz H. Jiz 
pak konéim posilaje Vém s poslednim do- 
pisem posledni pozdraveni z vééného a sva- 
tého mésta Rima, kteréZto pozdrayeni tento- 
krdte spojeno jest s pozehndnim sy. Otce. 
pro celé Cechy, milou vlast mou. Jie 


V Mildné 18. kvéina 1865, 
(Chramy. Knéz Heréik nemocen. U Milosrdnych bratri.) 

NetuSend a bolestnd nehoda_ potkala 
nas v slavném mésté sy. Ambroze a Karla 
Boromejského. Spoleénik cesty naki, knéz 
Hertik nebezpeéné se roznemohl. Na cesté 
z Janova do Mildna nemohl se takrka ani 
doékati tohoto pamatného mista; pravil, Ze 
vadycky touzil spatriti tuto pidu, zasvéce- 
nou pracemi sv. Ambroze, pokrténim sy. 
Augustina a apostolskou horlivosti sv. Karla 
Bor. Jak mile jsme minuly étvrtek pribyli 
v Milané, 8li jsme hned navitivit hrob sv. 
Karla, u néhoz jsme druhého dne slouiili 
msi sv. Pak jsme nayStivili hrob sy. Am- 
broze a chram sy. Augustina, jeho% napis 
,»Divus Augustinus ad lucem fidei per s. 
Ambrosium evocatus hic unda coelesti ablui- 
tur A. D. 388“ zvéstuje, Ze tuto sy. Au- 
gustin od sy. AmbroZe svétlem viry roznicen 
a pokitén byl. Jaka to byla zvlasté pro 
naSeho horlivého ctitele sv. Augustina a 
prekladatele jeho ,, Vyznani“ radost a utécha, 
povédél by on sam, by nebyl nemoci upou- 
tan na lizko. Chtéli jsme v patek k veéeru 
odebrati se z Mildna a jiz rozZehnali jsme 
se s hrobem sy. Karla, na &tésti vSak od- 
lozili jsme cestu na druhy den; nebo vétki 
byla by byvala nesndz, kdyby na cesté 
bylo potkalo p. H., co se mu v noci na 
sobotu prihodilo. As o 2. hod. probuzen 
néramnym kaslem poéal vyhazovati krev. 
Po chvili nastalo utiSeni, rdno véak prixel 
jeSté silnéj8i proud krve a téhoz dne jekté 
jednou, tak Ze jsme strachem trnuli. Na 
Stésti nalezli jsme hned dobrého lékafe, 
jenz nas potésil a s laskou Samaritana 
nemocného o¥etroval. I lidé v hostinci byli 
velmi pYivétivi a usluzni. V nedéli a yv 
pondéli zddlo se, Ze se krev utiki, avéak 
v slavny den sy. Jana Nep. zalibilo se 
Bohu ubohého k jmenindm navStiviti stras- 
nym vyhazovdnim krve, které se pétkrat 
opakovalo. Nadéje, kterouz% jsme se kojili, 
ze totiz as za 3—5 dni bude moci odebrati 
se na cestu, byla tedy v utery zmaf¥ena. 
Nezbyvalo, neZ postarati se, aby se mu 
pomoci a osetrovani dostavalo.. Druhy spo- 
leénik mtj, vp. Jenik mél z Rima list na 
sekretare zdejSiho arcibiskupstvi, knéze 


— 239 — 


zboZného, s nim% jsme se radili, kde bychom 
pro naSeho nemocného nalezli ZAdouciho 
oSetrovani. Podarilo se nam to prostied- 
nictvim onoho knéze. U zdejXich ,,bene 
fate fratelli* — tak zde tikaji Milosrdnym 
bratrim — slibeno nam, Ze naSeho nemoc- 
ného s radosti ptijmou a jako bratra oSe- 
trovati budou. v nemocnici jejich jest 
avlaStni oddéleni pro knéze s ndpisem 
»bresbyteris.“ Nemocnice jest velikolepd 
a zrizend tak krdsné, Ze jsem podobné 

osud neyidél. Dr. Conti, jen% nemocného 
ééil, sim na to dolehal, aby do té nemoc- 
nice preneSen byl, ponévadz po té posledni 
velké ztraté krve aspoti 14 dni potiebovati 
bude, aby se zotavil a posluha vy hostinci 
na delSi éas byla by témér nemoznou. 

Nemalou bylo ndm iitéchou, Ze jsme 
méli lékare, jen% nemocného tésil ¥ka, aby 
doufal vy primluvu té Matky, jejizto pa- 
matka se prdvé oslavuje poboznosti mé- 
jovou a jen% nds ubezpetoval, Ze i v_ ne- 
mocnici ,,dei fratelli* bude milerdd naysté- 
vovati naSeho pritele dokladaje: I j4 jsem 
k¥estan a katolik, i ja byl v Rimé a zu- 
libal ruce sy. Otce Pia IX. Neméné nas 
potésila laska a milosrdenstvi Milosrdnych 
bratri, k nimZto jsme naseho spolubratra 
véera dovezli. Bohu diky; dvé noci jiz 
byly tiché, krey se vice neukazuje, leda 
trochu krve srazené. Slibuji nam, Ze s 
pomoci BoZi as ve 14 dnech nabude sily, 
aby se mohl odebrati do vlasti. Napis 
nad jeho posteli jest: ,Auferet Dominus a 
te omnem languorem (Odejme od tebe Hos- 
podin vSeliky neduh)!* (Deut. 7, 15.) ana 
nemocnici napsano: ,,Qui confidit in Domino, 
‘sanabitur.“ (Prov.) Doufém v Boha a vy 
primluyu Marie Panny, sv. AmbroZe, Augu- 
stina, Karla a vSech milych patront Ceskych, 
ze dovedou pfitele naSeho pozdraveného 
do vlasti, po niz on vrele touzi. Je nyni 
upokojen a Zdda, abychom odjeli, jekto se 
a% do uplného vyléceni jeho zde zdrZeti 
nemazeme. Syrchu dotéeny sekretar chce 
Vam pYisti nedéli a pak zase ve ¢tvrtek 
dati zpravu, kterak se nemocnému vede, 
cheet zastavati vérné nase misto, jakoz i 
Milosrdni, jenZ ndm rukou danim slibili, Ze 
se o nemoceného knéze z Prahy bratrsky 
starati budou. Krdsny jest v nemocnici 
jejich tento porddek: Zada-li Echo nemocny, 
zavola: Deo gratias! a milosrdny ochrance 
nemocnych odpovi: Deo gratias (Bohu diky)! 
a poslouzi jemu. 

Jiz se tedy rozZehndme s hrobem sy. 
Ambroze i Karla Bor. a s nasim nemocnym 
volajice vSickni: Deo gratias! Bolestné do- 
tkla se nas ruka Bozi, libame ji. I v utrpeni 
ukazal nam milosrdenstvi své Buh. Deducit 
ad infernum et iterum reducit, On zkor- 


mucuje a opét obveseluje. Popfdl ném na 
pouti mnohych slasti a radosti, v8ak i strasti 
a nehody piijimime pokorné a vdééné co 
dary z otcovské ruky jeho. — Nemocny 
Vas i viechny prdtele srdeéné pozdravuje. 
Vim, Ze prdtelé jeho ndbo%né se pomodli, 
abychom se s pomoci Bo%i vSichni Sfastné 
shledali v Praze u hrobu milého patrona 
naSeho, sy. Jana Nepomuckého. Pr, 


Kronika. 


ZPrahy. Poboznosti 40-hodinnow stala 
se prehojna a distojnd ndhrada za to, Ze 
synodou obmezeno bylo preéasté a méné 
slavné vystavovani nejsy. Svatosti. Zménu 
tuto uvitali Prazané s radosti, poboznost 
dosla vrelého wtéastenstvi: ze véech dsti 
mésta spéchaji vétici do chramu, kdeZ nej- 
svétéjSi Svdtost slavné jest vystavena. Od 
rana do veéera jest v chramech Getné nd- 
boZnych visech trid a stavi, jenZ prisli na- 
vitivit Boha svého v Svatosti ukrytého. 
Pri veéernim poZehnani byva-kostel, kdez 
se poboznost kond, naplnén jako o vyroé- 
nich slaynostech. Dojemny jest pohled na 
privod Boziho Téla po kostele v_ posledni 
den pobo%nosti. Véude byva mnoho né- 
bognych, jenZ% s horicimi svicemi v rukou 
doprovazeji duchovenstvo nesouci velebnou 
Svatost. Mily jest pohled na oltare kvé- 
tinami ozdobené a hojné osvétlené. Tak 
bylo u sv. MikuldSe, v Tyné, u sv. Stépdna, 
u Vsech Svatych, kdeZ mimo vel. ducho- 
venstvo i Slechtiény Teresianského ustavu 
nejsv. Svdtosti se korily, kazdou hodinu se 
stridajice, u sv. Jindricha, kdez oltar byl 
ozdoben bilym baldachynem a yvzdcnymi 
kvétinami. Rovnéz vznasel se bily balda- 
chyn s korunou pozlacenou nad oltdtem 
hojné osvétlenym a kvétinami okraslenym 
u sy. Salvatora v semindyi, kde% kazZdého 
dne pred veéernim poZehnanim bylo kazani. 
Pred oltarem kleéelo 6 alumni a 10 stu- 
dujicich (z konviktu a ném, realni 8koly) 
kazdou hodinu se sttidajice. Preslavne 
bylo tuto ukonéeni poboznosti. Chovan- 
cové konviktu a alumnové yv plném poétu 
krdéeli pred nejsv. Svatosti s hoficimi svi- 
cemi v rukou. U P. Marie Snézné veden 
jest privod po nadvori pred chramem. 
Pred vel. Svatosti Sel konvent OO. Fran- 
tiskand, za ni jako véude jinde mnoho vé- 
ricich. Nyni kond se tetend poboZnost na 
Strahové. 

*#_* Svatost bi*movdni o hodech Sva- 
todusnich vy Praze bude udélovati JEmin, 
nejdist. p. kardinal a arcibiskup: v sobotu 
3. ervna, o 10. h. u sv. Klementa ernie 
mlddeZi; ostatnim pak bitmovanctiim téhoZ 
dne odpoledne o 4. h. u sy. Mikuld’e na 


— 240 — 


Malé strané. Tamté% v nedéli svatoduini 
o 4 h. odp. a v pondéli vy 9 h. radno a v5 
h. odp. J. M. svétici p. biskup. V utery 
tamtéz v 9 h. rdno a o 4. h. odp. opét 
JEmin. p. kardinal. 

*—* Mezi poutniky sy.-Janskymi bylo letos 
neobyéejné mnoho knézi z Moravy. Kaidy z 
nich slouzil msi sy. u hrobu sy. Jana Nep. o 
slaynosti aneb y nasledujici dny. Dne 21. a 
22. obétoval tamtézZ obét nejsvétéjsi nejdist. 
pan Clemente de Jesu Munguia, arcibiskup Mi- 
choakonsky . cisaistvi Mexick¢ho. 

~*—* V wory (30. t. m.) budou u VSech 
Svatych na hradé o hod. 9. slavné sluzby BoZi 
za pridinou jmenovin JVel. cisate Ferdinanda. — 
Ve stredu (31. t. m.) bude u sy. Klementa o 
7 h. veéerni slavné ukonéena letoini ,majova 
poboznost.“ 

*—* Clenové Praiské katolické jednoty 
byli d. 21. t. m. svolani k volbé noyého vy- 
boru. Vsak neseSel se dostatetny podéet volidt. 
Obecné shromazdéni za pfidinou voleni noyého 
vyboru odlozeno tedy na sobotu pred hodem 
Bodim Svatodusnim, 3. éeryna o 6 hod, odpo- 
ledni.. Udové maji se. shromazZditi v Klementinu 
v poslucharné ¢is, I. (vy byvalé_logice v levo 
pri zemi). 

*—* V Teplict bude v utery (30. t. m) 
posvécen novy sirotdinec, jenZ bude pod spravou 
Milosrdnych sester. 

*_* V Bohusudové & Sejnové (Maria- 
Schein) bude se konati slavné tridenni na podéest 
bl. Petra Kanisia. Zapoéne vy nedéli (28. t. m.) 
odpoledne étenim pap. breve a nesporami. 

*—* Z Budéjovic. J. M. nejdist. p. biskup 
bude konati kanonickou visitact a udéloyati 
svatost bivmovdnt dne 28. kvétna vy Drachové 
(spolu Zalst), 29. v Hlavatcich, kamz pridéleny 
jsou Sudométice; 30. v Zimuticich, 31. vy Modré 
Hirce. — Dne 16. éeryna v Krumloyé, 24. v 
Chrastanech, 25. v Ratajich, 26. v Bernardicich 
(spolu Veseliéko); 28. vy Cervené, 29. vy Kova- 
fové (spolu Kostelec); 1 Gervence vy LaSovicich, 
2. v Starém Sedle; 4. v ChraSticich (spolu 
Téchnice); 6, v Mirovicich (spolu Drahenice) ; 
8. v Pohoti (spolu Cimelice a Gernisko); 10 v 
Miroticich (spolu Radobytce); 11. v Sedlici; 12. 
v Cizové, 13. v Pisku. — Nejmenovany farai 
slozil ub. konsistote 100 zl, 5°/, obligaci co 
piispévek k fondu, z néhoz by piispivano bylo 
chudym sprayetim duchovnim na sy. misie pro lid, 

Z Olomouce. Svéceni knézstva bude udé- 
lovati nejdist. p. arcibiskup d. 11. ¢ervence 27 
kandidatim. — Kostel Velehradsky bude se 
oprayovati, Naklad rozpocten na 3467 zl). 39 kr. 

Z Luzice. V Zitavé, kde% jest 1360 
katoliktiv, koupil nejdast. p. biskup Lud- 
vik Forwerk’'pozemnost k zalozeni chraému, 
fary a &’koly Katolické, Bth vzbud mnoho 
dobrodinciiv této osadé! — V Gubiné v 
Dolni Ludzici stavé od r. 1852 katol. misio- 


ndkské Stace. AZ do 1. 1860 byvala z Nové 
Cale opattena. Mezi tim byl zde vystaven 
novy katol. kostel a dne 23. listopadu 1861 
byla tato Stace jod Vratislavského knize- 
biskupa za samostatnou faru povysena a 
fardtem i uditelem_ obsazena. ni prislusi 
té% mis. Stace v Zemru, kdez je kaple a 
skola. V Gubiné jest 600 a v Zemru 135 
katolikiv a v okoli asi 100 dusi. Pin za- 
lozeni fary bylo v Gubiné jen 270 av Zemru 
100 katolikiv. V Pruské LuZici jsou ka- 
tol. fary aneb Stace misionditské v Koée- 
buzu, Baki, Muzakové, Pribuzu, Zhofelci, 
arové, Brodach, Lubiné a Rozborku. — 
V Lubiné (Liibden) jest 500 katolikiv. Mi- 
vali jen étyrykrat za rok sluzby Bozi, az 
knize-biskup Vratislavsky pomoci spolku 
sv. Bonifacia r. 1861 tam koupil dim se 
zahradou za 2000 tolarii pro mis. knéze. 
Hned 19. fijna poslan tam prvni katol. knéz 
po 300leté osikelosti osady. Kaple tamo 
ztizend nestacila a musil se vystavéti novy 
chram. V_ divéte v pomoc BoZi polozen 
v éerynu 1862 prvni kamen k novému ko- 
stelu, jenZ 4. fijna min. léta posvécen byl 
ke cti sv. Bonifacia, jehoZ% nékteré ostatky 
na oltari chova. Nynéjii mis, fardét pri svém 
uradovani vyuéuje 20 skolnich déti a obsta- 
ravaé ve vikoli 6—8 mil katolickou misii. 
— Dny, kdy se v DrdZdanech srbsky kaze, 
jsou: prvni nedéle postni, nedéle pred 
»swjatkami* (pred hody Bozimi?), nedéle 
pred sv. Michalem a pryni nedéle adventni. 
Srbskym zpovédnikem v Drdzdanech jest 
knéz Jakub Buk, kaplan pri dvorském 
chramu a fiditel na gymnasiu, srbsky 
spisovatel. (Kath. Posof.) 
Z Parize. Spolek ,L’oevre du catho- 
licisme en Pologne“ Gili ,jednota katolicka 
v Polsce“ uverejnil dne 5. dubna ttreti 
zpravu o Ginnosti své. Jednota tato byla 
zarazena v fijnu r. 1864. Aé dichody jeji 
znatné byly a vady se vétSily, prece vy- 
dani presahovalo je, tak zeby byla jednota 
koneéné tydenni podpory odepriti musila, 
kdyby jednota francouzskopolskaé nebyla 
ji nékolika tisici frank& porahle — Zprava 
ta dale udava ptitiny, pro které se vylohy 
v poslednim éase avetsily. V béhu posled- 
nich dvou mésici starala se jednota Ginné 
o umisténi v Parizi nebo na venkové vy- 
stéhovaletv polskych, kteri se jiz fran- 
couzsky nauéili. V&8echny potteby jejich 
placeny byly od jednoty. Vylohy ty zvétsily 
se tim, Ze nové z Polska a z pevnosti 
rakouskych mnoho jich pribylo. — Béhem 
téch dvou mésichi umisténo mnoho knézi a 
mladikii v semindfich; vétSiné treba bylo 
zriditi Sat duchovni. Jednoho knéze po- 
slali do Fejus, dva do Tulonu, jednoho do 
Sens, jednoho do Orleanu; a jednoho, kte- 


— 241 — 


ry4 znatné vy pevnosti rakouské byl ochu- 
ravél, do Rima. Tii mladiky umistili ve 
velkych semindftich v Orleansu a Sens-u. 
Nejvice starosti vyZadovalo umisténi 26 mla- 
dikii neb déti, z kterych 24 ptibylo z Lon- 
dyna do Patize (po vétSin&’ sirotci po otci 
neb matce) v ustavech vzdélavacich na ven- 
kové, Nasledujici diecése rozebraly si je: 
Coutances 3, v malém semindti v Saint-Lé 
Bourges 3; Rouen 4; Reauvais 2; Saint- 
Fleur 3; Toulouse 3; Amiens 2; Belley 1; 
Arras 1, — Piéedstaveny kolegia vy Lectoure 
(diec. Auch), vzal na vychovani dvé ditky ; 
probost z diecése Valencské a vikar die- 
cése RemeZské rovné% po jednom. Vorsu- 
linky ze Saint-Omer vzaly bezplatné do 
vychovaciho ustavu syého dvé mladinké 
Polky. Opatroynice ,pracovny jednoty Ma- 
rianské“ y Abbeville té% ptijaly dvé déy- 
éatka. Royné% dobrotinné osvédéily se 
Vorsulinky z Boulogne, tehole Sacré-Coeur 
v Laval a Beauvais, Vorsulinky z Lyonu, 
reholnice jadnoty Jezis a Maria. Dale vytita 
zprava obéti z diecési rozlitnych. Biskup 
z Rodez 600 fr. mimo drivéj&i 6.600 v listo- 
padé a prosinci; biskup Strasbursky 3,000 fr. 
mimo drivéjS8i 4.000 fr. poslané v lednu; 
biskup z Beauvais ze sbirek v jeho diecési 
zarizenych 3.500, z diec. Saint-Briene 600 
fr.; z diec. Sens 400 fr., z diec. Cahors 
800 fr.; od spolku dobroéinnosti pani pol- 
skych v Parizi 500 fr., od kn, Vlad. Carto- 
rijského 500 fr.; z loterie zarizené v malém 
méstetéku Pourbonne-les-bains ,,pro ubohé 
Poldky“ 250 fr. Mnoha bratrstva sv. Vin- 
cence z Pauly poslala pomoc_ penézZitou 
sebranou zptsobem obéti kromobyéejnych. 
Neznama panna anglickd z Brighton po- 
slala 10 lib. str. 10 Sil: (262 fr. 10 cent.) 
ze sbirky uéinéné mezi protestanty i kato- 
liky. — Knéz Perrene, prof. cirk. hist. v 
Sorboné vydava dilo tykajici se Polska pod 
ndzvem: ,,Polsko“ (1772—1865), z kteréhoz 
cely vynos vénuje véci Poldki, o kterou 
se ,jednota“ stara. V druhé zpravé ucinéna 
byla zminka o krocich, jaké uéinil feditel 
-,Jdednoty“ u ministra osvéty, by dany byly 

olakim vénovaysSim se studiim medicin- 
skym, pravnickym a obchodnickym nejnut- 
néjsi uGebné knihy. Prace ta ovénéena 
jest skutkem velkolepym, ministr osvéty 
odevzdal ,Jednoté“ za 2700 fr. knih, aby 
je mezi nuzné rozdélila. Jako dopis k té 
zpravé pripojen jest list knéze polského jiz 
ddyno v Parizi bydliciho zvéstujici o pfri- 
chodu do Patize dne 21. brezna freholnic 
polskych z kadu Vizitek ve Vilné poétem 
42, ve spoletnosti 4 Karmelitiv a almuz- 
nika. Muravéy kazal hned z poéatku vlady 
své rozehnati ustay vychovaci u klastera 
Vizitek ve Vilné trvajici jiz 170 let, a hrozil 


Feholnicim zayfenim v klasterich prayo- 
slavnych, neodeberou-li se za hranice. Ko- 
netné 17. bkezna byly vyhndny z klastera 
a pod strazi vyvezeny za hranice pruské. 
Predstavend Vizitek v Patizi prijala vSecky 
do svého kldStera a sama osobné u brdny 
je uvitala, Karmelity 4 vzal pod ochranu 
provincial tého%Z fd4du a ma je umistit v 
nékterém z klaSteriiv karmelitskych v sou- 
sedstvi Patize, snad vy Saint-Denis-u. Pied- 
sedou jednoty jest Mgr. de Segur, prelat 
dom. papeZ., kan. kap. cis. vy Saint Denis-u 
Mistopredsedou: kn. Deguerry, proboSt fary 
de la Madlaine. Ve vyboru: O. Potetot, 
superior Oratorianty; hr. de Montalembert, 
élen akademie franc.; atd. U. 
*_* Zmahdni se pomatenostt mysli, 
Vytetny lékat belgicky, Lafebvre, profesor 
na medicinské fakulté Lovatiské nares 
mél vy Gentu verejnou predndsku o priéi- 
nach zmahajici se za na’ich dni pomate- 
nosti mysli, které zajisté i nai pozornosti 
i zralé uvahy zasluhuji. K nejhroznéjsim 
utrpenim, jaka ¢lovéka mohou potkati, na- 
leZi beze v8i pochybnosti pomatenost mysli. 
Litujeme nebohého slepce, ktery zahalen 
vustaviénou ¢irou tmu, Zebre stoji na ulici: 
ale mnohem neSfastnéj§i jest Clovék, jemuZ 
uhaslo vySsisvétlo rozumu. Myslénky jeho 
nestalé sem tam tékaji, rozum jeho jest za- 
kryt temnou rouSkou, duchoyni Zivot jeho 
jest mrtvy! A tato stragliva nemoc rozmaha 
se v nasich dnech zptisobem znepokoju- 
jicim. Necht tomu sebe vice odporuje py- 
cha a hrdost naSeho éasu, necht se proti tomu 
spird novomddni osyéta a hlasé blahodarné 
plsobeni své, lékarové v blazincich do- 
kaZou dikazy nezvratnymi, Gislicemi, Ze 
8 osvétou novovékou se rozmaha poéet po- 
matenct. R. 1836 Gital se ve Francouzich 
na 3624 obyvatele jeden pomatenec; v r. 
1851 pak jeden na 1676 obyvateli. Jiny 
dikaz neobyéejného zmahani se pomate- 
nosti mysli podavaji ¢etné samovrazdy. R. 
1783 Gitalo se ve Francouzich 150 samo- 
vrazd; nyni se jich Gita roéné 4000 t. j. 
26krat tolik! V Londyné se ita roéné 300 
samovrazd. Byt ivSechny samovraZdy ne- 
dély se v pomatenosti mysli, predce se této 
nemoci musi pfricisti aspom tretina samo- 
vrazd, i miZeme sméle tvrditi: Cim vice 
se zmahaji samovraZzdy, tim vice se zmaha 
pomatenost mysli. Tazeme-li se po pfrici- 
nach tohoto smutného tkazu, shleddme, Ze 
hlavni ptitina jeho jest zmahajici se smy- 
slnost. Clovék zélezi z ducha a z téla, Gi 
jak se jisty uéenec vyjadtil: ¢lovék jest 
andél a zvire. Bez odporu musi se Glovék 
starati i o niZ8i Gast své bytosti, o zvire, 
ale on ma télo své Ziviti, ne vsak na krm- 
niku miti. Cim petlivéji, ti abych lépe 


— 242 — 


¥ekl, tim nemirnéji krmi Clovék své télo, 
tim vice hyne pri tom jeho duch. To do- 
svédéi zkuSenost 
Po tuéné hostiné byvaé duch nas utlumen, 
citime nechuf k duchoyni praci. Zaziti, 
pohybovani neb spani musi poklesek nas 
zase napraviti a poruSenou rovnovahu mezi 
duchem a télem zase v poradek uvésti. 
Mali takovy ndsledek jedno pochybeni, neb 
poruseni porddku, jaké ndsledky budou 
miti hojné opakované neporddky v_ tomto 
oboru? <A predce touha po podzivani téles- 
ném, po rozkosich v jidle a piti se za na- 
Sich dni valné rozmohla, a dosti jest tako- 
vych lidi mezi vzdélanymi a nevzdélanymi, 
kteri v jidle a piti svou blaZenost vyhle- 
davaji. Z tohoto smyslného sméru naseho 
éasu da se vysvétliti prendramnd potreba 
drazdidel, jakych se uziva, aby se duchoyni 
otupélost odstranila. K drazdidlim témto 
ee opium, lihoviny a tabaék. Opium 
ylo nejprvé v uzivani u Pergant, odtud se 
rozsirilo se svymi rozpalujieimi, opojujicimi, 
éarovné sny zbuzujicimi, pak ale omamu- 
jicimi a otupujicimi udinky po Ciné, kam 
je obzvlasté Angliéané s velikym vydélkem 
dovazeji. Nebeska frie atijala s diky za- 
hubny ten dar. UzZivdni opia zobecnélo 
tam: kouti se nejen v palaci cisatském, 
ale i v ladné chatréi chudadkové. Brzy vSak 
poznali Citiané straslivé a zihubné nasledky 
této ndruZivosti. Vlada ¢inské chtéla za- 
mezit privoz opia, ale Anglicko nechtélo 
obmezit ,,svou Slechetnou dobroéinnost“ a 
pokraéovalo.v otravovani celého ndrodu, ano 
vynutilo ranami z dél na vladé éinské svoleni, 
aby smélo i naddle opium do Ciny vyva- 
zet. V minulém stoleti nebylo opium v 
Ciné ani zndmo a nyni ho tam dle své- 
dectvi dra. Morela ptivazZeji Angliéané roéné 
za 150 milliont. Opium vSak jest totéz co 
tre’téni, blbost, slabost, pomatenost mysli. 
»Dudeli kouteni opia trvati v Ciné jesté 
po dva véky lidské,“ didr. Sigmond, ,,bude 
moe této zemé zniéena a cely tento nepo- 
éetny narod bude poskytovati obraz hrizy 
a obklivosti.“ Velika ri$e tato proméni se 
v poust, nebo pravé jest to jeden z nej- 
hroznéjsich utinkii opia,,Ze Zivot v téle 
udusuje a rozplozeni pokoleni lidského za- 
mezuje. — Ale i v Evropé a sice v An- 
glicku zmaha se tato ndruzivost. Dle své- 
dectvi dra. Tiedmanna jsou nyni v Londyné 
éetni kurdci opia. Verejné zpravy obchodni 
to potvrzuji; v r. 1831 privezlo se do Lon- 
dyna 109,718 liber opia; v r. 1851 vzrostl 
privoz na 118.915 liber av r. 1852 na 
252.790 liber. Nemusime-li v tkazu tomto 
uznati trestajici ruku spravedlnosti Bozské, 
anat taz zemé, kterd Cinu otravila, nyni 
otravuje sama sebe? I ve Francouzsku se 


jednoho kazZdého z nas. | 


ukazuje koukeni opia. Kéz by zlozvyk tento 
jinam se nerozsifil! ; 

Co u Citiani opium, to jest u nds lh, 
byt ine v tak zkdzonosné mire. KdyzZ 
Arabové v jedendctém stoleti vynalezli lih, 
zajisté netusili, jak Seon dar zane- 
chali pozdéjSim stoletim. Dlouho ztstal 
jed tento jen ve skYinich lékaren, a% se ho 
poéalo i v obyéejném, kazdodennim Zivoté 
uzivati a uzivani to vzrostlo za naSich dnt 
v ohromné rozméry. Dle svédectvi lékar- 
skych nalezd4 se mezi 2000 pomatenych na 
mysli 200, kte¥i se pomatli ndasledkem ne- 
mirného poZivani koralky. BohuZel, Ze 
zlozvyk ten mravné hubi i slovanské na- 
rody jinak tak sttidmé a tiché! 

K zahubnym drazdidlim patti ¢ tabak. 
Jest to vSak véc velmi choulostiva a musi 
se o ni velmi jemné jednati, aby se pre- 
mnohych nedotkl na bolavém fnisté. Neb 
nyni koufi témér cely svét. Udeny Angliéan 
Johnston tvrdi, Ze je nyni na zemi 800 
millionfi kur4ki tabéku, 400 mill. kuraki 
opia a 100 mill. kutaki betchu. V_ po- 
slednich 30 letech rozmohlo se koufeni 
nesmirné. Ve Francouzsku vynesl tabak 
r. 1832 30 mill., r. 1842 80 mill. r. 1852 
120 mill., r. 1862 180 mill. a v r. 1863 — 
rok to velikého pokroku — 218 milliont. 
Dle souhlasného svédectvi lékarai musi ne- 
mirné koureni tabaku zdhubné ptsobit na 
mozek. Uéeny profesor Guislain priditd 
velkou Gast pomateni mysli lihu a tabdku. 
S rostouci potrebou tabaku roste i poéet 
pomatenych na mysli. Vr. 1832 Gitalo se 
ve Francouzsku 10000 pomatenych; v r. 
1842 12 tisic; v r. 1852 jiz 23 tisice; v r. 
1862 ale dokonce 44 tisive. Srovnej} podet 
ten s vySe uvedenou rostouci spotrebou 
tabaku. 

Jina pricina pomatenosti mysli jest 
nemravnost. Kdo by to chtél upirati, ten 
nechf jen pohlédne na ty se&lé starce 20 
az 30 leté, jejichz blké oko, vyzably oblige}, 
tupy duch dava jasné svédectvi o jejich 
padu a hanbé. A i to neni vice osamélym, 
ale socialnim neduhem. Jest to draZdidlo, 
kterého se izjemnélym zpisobem v divadle, 
na balech, v hudbé a romanech udiva. Jak 
rozsahlé misto zaujimé nyni nemraynost 
v literature, v-uméni, v mddé, ve mravech 
vuibec! V téchto dnech jest Theresa, di- 
vadelni zpévatka, krdélovnou Parize. Ma pri- 
stup do nejvzneSenéjsich spoleénosti, viude 
ji hledaji, vitaji. Jest to snad jeji hlas, 
jemuz se obdivuji? Nikoli, jest to jeji smély 
pohled, jest to jeji nestydaté chovdni, jsou 
to jeji pohorSlivé pisné — ale nemohou se 
vlastné pohorslivymi nazyvati, jeSto se jimi 
témér Zadny nepohor’uje. A kdyZ% se tak 
atravil veter, ukonéi se den Stenim pa- 


— 243 — 


métnosti Theresy, neb nékteré jiné tanetnice 
atd. Netteba byti lékatem, aby pochopil, 
jak takovym Zivotem duch se hubi a k 
pomatenosti se vede! 

_ Pycha a nemirné bagent po bohatstvi 
jest ee Hae zmahajici se pomatenosti mysli. 
Kazdy chee lehkym zptisobem, bez nama- 
hani a priginéni zbohatnouti. Mammon jest 
ta modla, jiZ se tisicové klanéji. Spolky 
k zakupovani lost a podobné spolecnosti 
tak zvané ,8tésteny“, patmné ukazuji tuto 
snahu nynéjSihé pokoleni. A co tu skla- 
manych nadéji, jaké to nahle stridani bazné 
a nadéje — samé to pripravy k pomate- 
nosti mysli. 

Posledni a veliké pritina zmahdni se 
pomatenosti mysli jest lhostejnost ve sv. vise. 
NaboZenstvi jest svétlem pro na& rozum, 
utéchou pro nase srdce. Vira jest nadpfi- 
rozené svyétlo, a ktery vék ho vice potre- 
boval nez na3? Kde zanikne vira, nastane 
povéra; tohot jasnym dikazem vék nas. Bohu 
mnozi nevéri, ale magnetismu, pohybovdni 
se stoli a podobnym nesmyslim uplnou 
prikladaji viru. Vira jest utéchou v neSté- 
sti. A Ze mnozi této utéchy svéyolné se 
odrekli, oddaji se zoufalstvi, neb se zblazni! 
Lékat a knéz dobre znaji rozdil mezi ti- 
chou bolesti véticiho kféesfana a mezi zou- 
falym zurenim bohaprazdného nevérce, oni 
védi, jak trpélivost kresfanska chrdni pred 
pomatenim mysli, do niz nevérce zoufalost 
vrha. Védecké skoumdni o vzmahdni se 
pomatenosti mysli, zajisté prispéje k tomu, 
aby se novomodni osvéta prilis nevyndéela. 
Cim vice tato se rozmaha, tim vice mnozi 
se pocet pomatenych. Protestantsky lékar 
blazince a hlayni autorita vy oboru tomto 
Angliéan dr. Winslaw dokazal, Ze pomate- 
nosti mysli a samovrazd tim vice pribyva, 
éim vSeobecnéjsi se stava vyuéovani skolni, 
dikaz to, Ze vyuéovani samo bez ki‘estan- 
ského vychovant neni prosttedkem proti 
onomu zlu, jak se udavalo. P. Desmet 
nenaSel na svych cestach misiondtskych 
mezi severoamerikanskymi Indiany Zadného 
pomateného na mysli. Tétéz zkuSenosti 
nabyl Humboldt. TentyZ ukaz moznd po- 
zorovati v Palestiné a Abyssinii. ierpek on 
vyse uvedené pfritiny vidy k pomatenosti 
mysli, ale povzdy rozum oslabuji a vedou 
neli k ztraté rozumu, k ztraté ctnosti. Véda 
se namaha zameziti rozSirovani pomatenosti 
mysli, ale dle sloy vySe uvedeného uéeného 
lékate Lafebvre bude namahani jeji marné, 
neprispéjeli jimoc jind, ktera i rozum osvé- 
cuje i vuli v boji proti ndruzivostem sili — 
sv. ndboZenstvi. Dle ,,.Kathol. Volksbl.“ J. L. D. 

Z Ameriky. V Syrukase stavi se novy 
kostel P. Marie nakladem 90.000 dolari. — 
Arcibiskupem New-Yorskym stal se p. John 


McCloskey , biskup y Albany, kdez biskupem 
jmenovan generalni yikat John Conroy. 


Literni oznamovatel.. 


*—* Vel. duchovenstyu vy Cechach se ro- 
zesila: Officia propria in usum Cleri proyin- 
ciae Pragenae suprema auctoritate Pii IX. Pont. 
Max. facta per S, R. C. revisione approbata et 
indulta. Pars JJ. Pro mensibus Martio, Aprili 
et Majo. Pragae MDCCCLXY. Sumptibus Curiae 
Archiepiscopalis. Typis et charta Caroli Bellmann. 

*—* . Posvdtna kazatelna, éasopis kaza- 
telsky. Vydava B. M. Kulda, faraf atd. Roé- 
nik II, Svazek 8. (cervencovy) obsahuje ieti: 
Na slaynost Naystiveni bl. P. Marie: O studance 
Marianské, Na ned. IV. po sy. Duchu: Co 
mame ¢initi, bychom pozZehnani Bozi si vyziskali 
a jak ho uzivati mame, Na slaynost sy. apostoli 
sloy. Cyrilla a Methodia: I. Zasluhy sy. Cyr. a 
Met. a nase k nim ydédnost. II. Moravané 
pred pYichodem a po pYichodu sy. Cyr. a Met. 
Na ned. V. po sv. Duchu: Paté piikazani i 
Zivocichh tyka se. Na ned. VI, po sy. Duchu: 
Modliti se mame, proé, kdy a kterak. Na 
slaynost sv. Ma¥i Magdaleny: Promény slzi v 
perly. Na ned. VII. po sv. Duchu: Povaha 
fariseiv Star. Zakona a jich stoupenci y tomto 
syété, zylasté pak v Cirkvi Bozi. Na slavnost 
sy. Jakoba Vétiiho: Divéra pravého kiestana, 
Na slaynost sy. Anny: Povinnosti a prekazky 
jich pti pohlayi zenském. Na ned. VIII. po 
sy; Duchu: I. O praci, II. Skrovné jméni spra- 
vedlivé nabyté vice blazi neZ bohatstvi nespra- 
yedlivé nahromadéné. Reé pied oddavkami. 

*_* \Kratky prtrodopis rostlin.“ Pro 
nizsi oddéleni st®ednich skol sepsal Pavel Jehlicka, 
uditel na c. k, gymnasiu Starého mésta Praz- 
ského. Se 100 vyobrazenimi, Nakladem knéh- 
kupectvi B. Stybla v Praze. 8° stran 107 a XIII. 


Lapisky Dedictvi sy.-Janského. 

V dbreznu a dubnw pristoupili: 

a) Z Cech: Jan Seliger 2 Skyriian, Jan 
Pesek z Tfemoinic, p. Cyril Svoboda, klerik na 
Strahoyé, Vaclay Brzak, poducitel y Mélnickém 
Vtelné, Anna Koubova z Piedslayic, Magd. Pro- 
bostoya z Libéjickych Hor, rod Matéje Novacka 
z Heitmané, Josef a Anna ditky Renzovy v 
Desné, Frant. Novak vy Debrniku, Katerina 
Smitkova v Donové, Anna Grusova v Chudiii, 
Anna Farkoya v Doubrayici, rod Karla Dotiska 
vy Jitiné. b) Z Moravy: Veronika KuZelova v Se- 
hradicich, Frantisek Chytil ve Vikodi, rod Frt. 
Piecechtila ye Vrbatkach, Teresie Vymétalova 
vy Morayi¢anech, Monika Petruskova ve Vacla- 
vicich, AneZka Jemelikova vy Ositku, } Anna 
Lakoma vy Kiyenové, rod Antonina Uviry ve 
Vlastovickach, Kateyina Rendova vy Lipince, rod 
Aloise Rendy v Lipince, Stépan Rozkosny na 
Kanovsku, Frant..Jancik z Rakového. — Sna- 
hou Sebestiana Kubinka: rody: Kaspara Tesa- 


— 244 — 


tfika v OlSanech; Antonina Voralka vy Nepstychu; 
Ezechiela. Zbanka v BoSovicich; + Tomase Usto- 
hala v Popovicich; Karla Sedlaka vy Zelezném ; 
Karla Bloudka vy Lomniéce; Frant. Kucertiaka 
y Mouchnicich; Frant, Malika y Malé Bukoviné. 
Dominika Kocmana y Proseci; Antonina Macka 
y Sokolnicich; Simona Cydlika vy Byhafovicich. 
Frantiska Skiivanka v Nenkoyicich; Mikulase 


Pajereka ve Vétrové; Payla Novaka y Bilovicich; | 


Josefa Valaska v Ziskové; Frant. Hromka, Petra 
Cupala a Josefa Sejaka v PruSankach; Jana 
Gertnera v Cejkovicich ; + Jana Macha v Uher- 
éicich; Jitiho Kuchty v Kojatkach; + Matouse 
Hilka v Star. Rousinové; Augustina Brtnika 
v Cechyni a Jana Dyoraka y TiSnové. — Dale 
udové: Frantiika Svobodova v Brné, Jan Vaigl 
v Brné, Marie Jitikova v Breclavé, Filipina 
Fussova ve Vyskoyvé, Jan CAslava v Rousinoyvé, 
V. p. Jan Benedikt, farat v Trachtiné, vel. p. 
Frant. Straka, koop. v Lisicich, Antonie Ha- 
mersk& v Pernstynské Bystiici, Anna Kotvaldova 
v Tisnové, Antonie Pernicova vy Brezové; Marie 
Nemutilova v Biezové, Petr Tréka v Mezeriéku, 
Frantisek Velecky v Sucholozi, Jakub Kozumplik 
ve Véselim, Katerina Kuryvjalova ve Veselim, 
Petr Vykydal v Hovoranech, Jakub Mlynar v 
Sardicich, Anna Koleckayova vy Sardicich, Vaclay 
Rihak v Svatoboticich, Frant. Fottr y Strazo- 
vicich, Marie Janhubova v Zeleticich, Josef Mo- 
kry v Damboficich, Marie Jelinkova v Pavlo- 
vicich, Anna Hromkova, vymink. a Anna Hrom- 
kova, chalup. vy Prusankach. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
WV Panu zesnul: 
Ignac Haid, farat v Steinu, dne 29. dubna 
(nar, 28. unora 1808, knéz od 3. srp. 18384). 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Jan Kosdk, farat v Kolodéjich, za farate 
do Bristvi; 
p. Jan Tischer, kapl: v BeneSové, za farate y 
Neustupové (diec, Budéjovické) ; 
p. Frant, Suttner, kaplan v Outitiovsi, za ad- 
ministr. do Kolodéj; 
p. Alois Heller, kapl., za administ. y Steinu. 
Uprazdnéna mista: 
Sangerberg, fara patron. p. Alfreda vévody 
Beaufort-Spontin od 17. kyétna. 
Kolodéje, fara patron. p. Jana kniz. z Lichten- 
steinu od 18. kyétna. 
V diecési Kralohradecké: 
V Panu zesnul: 
p. Jan Salasek, farat v Luzi, dne 10. kyétna 
(nar. v Radimi 28, zari 1799, knéz od 24, 
srpna, 1824.) 


Vyznamenani jsou: 
p. Frant. Opatril, farat ve Vojnoméstci, obdrzel 
collare canonic. ; 


oo 


p. Jos. Pardus, farat y Kamenitkach, jmenoyan 
b. vik, sekretatem y okresu Skuteéském; 


‘p, Jos. Pittermann, b. konsist. protokollista, 


jmenovan sekretatem bisk. manZelského soudu. 
We sprave duchovni ustanovenl jsou: 

p. Jos. Strdnsky, admin, v Koeyiroyé, za admin. 
do Kérbru; 

p. Matéj Kopista, exposita vy Jestboficich, za 
administ. do Mikulovic; ; 

p. Jan Neumann, kaplan v Mikulovicich, za 


proz. expositu do Jestbofic. 
Uprazdnéné misto: c 
Iuze, fara patron. knizete Thurn-Taxis-e od 
’ Pp : 


11. kvétna do 22. éervna. 
V diecési Litoméfické. 

Vys. dist. p. Josef Akermann, kap. dékan, 
zyolen jest kapitulnim vikd*em v diecési. 

WV Panu zesnul: 

p. Jan Vilasdk, farat v Hfivicich, 25. dubna 
(nar. v SkySicich 18. ledna 1821, knéz od 
25, éervence 1845.) 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Frant. Dressler, kaplan y Oudlici, za expo- 
situ do Vsestud; 

p. Frant. Peuker, kapl. v Teplici, za katechetu 
na hl. a podrealni skole tamtéz. 

V diecési Budéjovické: 
WV Panu zesnuli: 

p. Vaviinec Aivis, jubil. knéz na odpoé., senior 

diecése, b. notat, 26. dubna (nar. v Pisku 

10. éervence 1778, knéz od 27. zari 1801); 

Julius Hall, farat vy Ktisi, b. notar, 26. 

dubna (nar, vy Prachaticich 2, dubna 1806, 

> knéz od 25. éervence 1831). 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Jan Schebele, farat Néméicky, za fardte v 
Suchdole; 

p. Ant. Hrdlicka, far. Hodticky, za far. y Kard. 
Reéici; | 

p. Frant. Zldbek, koop. y Hluboké, za administr. 
do Néméic; ; 

p. Petr Roztocil, koop. v Hofejii Vitavici, za 
administr. do Hostic; 

p. Vojtéch Wolf, kapl. za administr. v Ktisi; 

p. Bediich Zickler, far. y Zatoni, a p. Jan 

Matschl, duch. spravce u P. Marie Snézné 

vy Rychnoyvé, zaménili sya mista; 

Vac. Bezdéka, kapl., za admin. v Bayorové; 

. Jos. Cikdn, knéz i. Melit., koop. y Horaz- 

dovicich, za far. administr. do Volfartic (diec. 
Litoméric.) ; 

P. Tomas Bycek, téhoz tadu kapl., za koop. 
vy Horazdovicich. 

Uprazdnéna mista: 

Neéméice, fara patron. kniz. Schwarzenberga, 
do 8. éeryna. : 

Hostice, fara patr. naboz. matice, do 9, éeryna. 

Ktis, fara patr. kniz, Schwarzenb., do 10. éervna. 

Misto kanovnika v Budéjovicich do 23. éervna. 


Milodary atd. y pYiitim disle d, 3. cervna,. 


- 


rg td 


aeaeSeayolNNaejsoaeees=$=$=$=aumS0S0S=S0m0m930oS SS 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV. 
Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
Redakce: 


v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I. 


Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II, 
Nedoila éisla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. 


(PIII 


»Spravedlnost zvysuje narod, ale hrich bidné Gini narody.“ 


V Praze dne 5. cervna 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


a 


- Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 16. 


Predplaci se 
v expedici 

i u viéech radnych 
knihkupet 

na rok: @ zl. SM kr. 

na pilr.: 1 11. BO kr. 


Po posté: 
Celorocné: B zl. — kr. 
piilroéné : @ 21. So kr. 


we 


neprodavaji. 


PLDI LLL LD OOOO 


(Piisl. XIV, 34.) 


Slavnost Boziho Téla. *) 


(Jeji puvod skrze sv. pannu Julidnu.) 


Utésena slaynost Boziho Téla kona 
se na pamatku ustanoveni nejsv. Sva- 
tosti oltaini. Tato pamatka byla sice 
vzdy slavena; kazda mSe svata jestit 
slaveni toho ustanoveni, zvlasté pak 
zeleny ¢tvrtek jest vyroéni pamatka 
ustanoveni nejsv. Syatosti. Avsak ze- 
leny ¢tvrtek jest den smuteéni, proto 
ze v ten den umuéeni Pané zaéalo a 
druhy den na Velky patek na kiizi 
se skontilo. A proto nemutzeme v 
ten den celym srdcem oddati se té 
radosti, ze nam Pan zanechal dar vétsi, 
nez-li nebe a zemé, totiz sebe v pfe- 
velebné Svatosti. Byla tedy uvedena 
zvlastni slavnost radostna, totiz slavnost 
Boziho Téla, coz se stalo takto: 

V Lutichu v Nizozemich iila pied 
600 lety v klastefe nabozna panna, 
jmenem Juliana. Touzila po svatosti; 
zvlastni pak poboznost citila k nejsv. 
Svatosti, majic vrouci touhu kazdo- 
denné obcovati m&i svaté. V8ak to 
tehdaz v dotéeném klastefe nebylo v 
obyéeji. Ve své pokore a z lasky k 
miru odepyela si tuto rozkos, aby se 
na ni ostatni sestry nehorsily, jakoby 
chtéla byti nad né horlivéjsi. Ale kdy- 
koli byla u sv. pfijimani, tonula temé? 
v naplni milosti Bozich, tak ze se duse 
jeji rozplyvala jako vosk na_blizku 


*) Die spisu: ,,Legenda Gili cteni o milych Svatych 
Bozich.“ Sepsal dr. Jan Ev. Bily, farar na Mo- 
ravé. V Praze 1865, Sklad K. Bellmanna. 


ohné. Po kazdem sv. piijimani prala 
sobé cely tyden byti 0 samoté, a modlic 
se ponorovala se v utrpeni Krista Pana 
s takovou vroucnosti, ze puda, kde 
kleéela, byvala slzami navlhla. ,Kéz 
‘bych,* tikavala, ,mohla smrt kiize pod- 
stoupiti, pro Krista, abych ponékud 
splatila tu lasku, jakou nam Pan Jezis 
smrti svou na kiizi prokazal!“ — Na 
sebe byla velice prisna, prala si spani 
malo a skrovneho jidla jen jednou za 
den. Takovym sptsobem stavala se 
vzdy duchovnéjsi a témer pruhlednejsi, 
tak ze Duch svaty mohl se tim jasnéji 
v ni obrazeti svym zjevenim, jako se 
slunééko obrazi v ¢isté krupéji rosy. 
Jiz. od mladi mivala Juliana pii mo- 
dlitbé vidéni. Vidivalat plny mésic 
vznaseti se na modrém blankytu ne- 
beském, avsak tim sptsobem, ze vzdy 
kousek v jeho okrouhlosti cbybel, ja- 
koby z uplnku vylomen byl. Kdyz se 
byla dlouho modlila, aby ji Pan Buh 
zjevil, co by to vidéni znamenalo, vnuk- 
nul ji Pan Jezis, ze mésic znamena 
stay Cirkve, tim Ulomkem vsak znaéi 
se, ze v kruhu slaynosti cirkevynich schazi 
jedna slavnost, kterou aby krestané 
slavili On sobé pieje. Mase totiz sla- 
viti ustanoveni Vetere Pané slavnéji a 
vyhradnéji, nez se to muze diti ve sva- 
tem témdni, o pamatce utrpeni Pané. 
Nabozna Juliana méla tu slavnost za- 
éiti nejprv sama, pak s nékolika jinymi 
osobami a koneéné oznamiti ji celemu 
svétu. 

Ulekla se tohoto vybidnuti a pro- 

16 


— 246 — 


sila Pana, aby to ulozil knézim vzne- 
Senym a ucenym, kteri by vaznosti svou 
mohli podporovati tak veliké podnik- 
nuti. Avsak prijala odpovéd, ze skrze 
ni se to musi stati. Po dvacet let byla 
Juliana uvnit? upominana, aby vybizela 
svét k slavnosti Boziho Téla a za cely 
ten éas prosila neustale s prosbami, 
vzdechy a slzami, aby to Pan ulozil 
nékteré osobé vzacné, az pak vypla- 
kavsi se ze slzi, plakala krev. © Cinila 

to z pokory, mnic se byti nehodnou, aby 
zalozila slavnost tak velikou, svatou. 
Opatrné zjevila zalezitost tuto nejprvé 
naboznému duchoynimu prosic, aby o 


tom promluvil s uéenymi bohoslovei a 
biskupy. Stalo se. Vsickni se sho- 
dovali v tom, ze by to bylo néco vy- 
borného. 

Ale neschazelo téz odporu a po- 
sméchu; 1 duchovni mnozi horlili proti 
té novoté; Juliané spilano snafek. Ona 
vsak nedala se odstrasiti. Koneténé 
ustanovil se biskup Lutissky na tom, 
ze tuto slavnost ve svem biskupstvi 
uvede, ale nez se tostalo, umrel. Do 
Lutichu piibyl kardinal Hugo, ktery 
byl diive pievorem dominikanského 
klastera v Lutichu a to zjeveni bl. Ju- 
hany dobye znal. On hned tu slavnost 


na‘idil, sam ji téz ponejprv slavil r. 
1252 s velikym mnozstvim lidu v chra- 
mé sv. Martina v Lutichu a rozkazal, 


Nemohla v Lutichu déle zustati, ale i 
z ostatnich klasteru, do kterych se 
utekla, byla jest uskoky nepratel svych 
vypuzena. Koneéné utekla s nékte- 
rymi pannami, které se odfici nechtély 
své predstavené, do mésta Namuru. 
Ani zde nemohla vydrzeti. Posléze 
jiz_ obstarla obdrzela ve Fosse od jed- 
noho duchovniho pribytek vedle ko- 
stela. Tu dlouho stonala. O Veliko-. 
noci dala se dovesti do chramu a tam 
s nejvétsi poboznosti prijala Télo Pané. 
Po tom jednoho patku pravé o tech 
hodinach skonala v Panu v 66. roce 


e — 247 — 


véku svého. Po jeji smrti uvedl papez 
Urban IV. r. 1264 tuto krAsnou slav- 
nost po celé katol. Cirkvi, tak Ze se 
nyni ten ¢tvrtek po nejsv. Trojici Bozi 
vubec kona a konati bude az do sko- 
nani svéta. 

Kristus musil mnoho trpéti a tak 
vjiti do slavy své. I blah. sluzebnice 
jeho, Juliana, trpéla mnoho, aby osla- 
veno bylo Bozi Téle. Blahoslaveni, 
kteti protivenstvi trpt pro spravedInost ; 
nebo jejich jest kralovstvi nebeské. 


Posledni pozdraveni. 


Augustin Bartolomeéj, 


z Boziho milosrdenstvi biskup Litoméficky, yzka- 
zuje syym milym duchoynim synim a viem véit- 
cim syé posledni pozdraveni: 

Pokorné klanim se Bohu svému, jehoZto 


ulozenim blizi se doba mého rozdéleni. 
Budiz svataé vile jeho. 


Bih mi za dlouhého Ziyobyti mého |} 


prokazal milosti bez pottu. Zasnu, kdyz 
na né vzpomindm. Na véky trva milosr- 
denstvi jeho; protez doufim, Ze mi soud- 
cem bude milostivym. Veliky a tézky jest 
poet, jejz co biskup vydati mam; a véak 
ditvérou -mou celou a jedinou jest kriz a 
smrt mého Vykupitele. 

Osvédéuji pred Vami véemi, Ze vira 
vy mého Vykupitele, jakoz po cely Zivot 
byla mym blahem, tak i pred oblitejem 
smrti jest mou utéchou. 

Osvédéuji, Ze vady celym srdcem jsem 
se drzel svaté frimsko-katolické Cirkve, 
kterouz zalozil Spasitel mij, a ze v obla- 
Zujicim liné jejim skonati chci. 

Vétim a vyznavam vérné, pevné a na- 
prosto vse, co Btih zjevil a éemu Cirkev 
uéi,. Nejmilejsi, prijméteZ posledni napo- 
menuti, s kterym se k Vam obracim, a 
~ budte presvédéeni, Ze prava vira, jizto ka- 
tolicka Cirkev, vedena jsouc Duchem sva- 
tym, chovd neporusenou a uplnou, vadycky 
jest milosti velikou, v hodince posledni 
véak pokladem nejdra%im. Drzte se ji 
pevné a nedejte se nikdy a nikym v ni 
myliti. 

Zvlastniho poklidu poskytuje mi po- 
mysleni, Ze jsem se snaZil po vsechen éas, 
abych rozmnoZil mezi Vami tctu éisté po- 
éaté Panny a Roditky Boizi, jezto jest po- 
mocnici Cirkve a utocistém kresfani. Na 
jeji ochranu nezvratné spolehdm. 

Nemél-li jsem se kdy k nékomu z Vas 
dosti privétivé, urazil-li nebo zarmoutil li 


jsem koho, prosim, aby mi odpustil, jakoz% 
i ja od srdce odpouStim kaZdému. 

Prosim Vas, NejmilejSi, modlete se za 
mne. Ja jsem po vice ned tricet let kaz- 
dého dne za Vas véecky se modlil a obé- 
toval. Porouéejte mne milosrdenstvi BoZimu, 
aby mi dano bylo hledéti na Boha tvati 
v tvar. Obzvlastné ziddm Vas, moji roz- 
mili duchovni synové, pamatujte na mne 
pli nejsvétéjSi smirné obéti. 

Vy viickni, kteti jste potud byli milo- 
vanym stadcem mym, modlete se bez ustani, 
aby Vam Bah dati raéil na misté mne vér- 
ného, naboZného, o duse horlivé petujiciho 
biskupa a vrchniho pastyre. 

uze, Nejmilejsi, dejZ Buh Vam i mné 
Sfastného_ shledani a blazeného z mrtvych 
vstani. Zehnati bylo povZdy mou radosti. 
Zehnejz tedy Vas vsechny Buh Otec, Syn 
t Duch svaty! Amen. 
Augustin Bartolomé, 
biskup. 


? _ Laska k blignimu. 


Kdo statky toho svéta ma, 
a vida bratry nouzi triti, 
je laéné v hladu ponecha 
a nechce nahé prioditi, 
zda Tebe poznal, syéti Pane? 
zda ¢isté laska Tva v ném vane? 


Kdo éeka, az utrapeny 
ret bratra za dar BoZzi prosi;. 
kdo nejde sam, by zkaleny * — 
hled zjasnil, ktery slza rost; 
kdo syétu &tédrost svoji vésti, 
zda v srdci toho laska jesti? 


Kdo skvrni druha svého éest 
a jeho jmeno necha Spinit; 
kdo v hloubi srdce blazen jest, 
ze blizni spécha krivdu Ginit, 
a z padu jeho rozkos ssaje, 
zda vy wadru toho laska plaje? 


Vsak nelze-li ti pfrispéti, 
jak srdce tyoje sobé pralo; 
kdyZ musi& toho Zeleti, 
Ze nelze dati dosti malo: 
je Bohu obét vile mila, 
jen kdyz se z lasky vyprystila. J. 


a 


Sv. Gordius mucennik. 
* (Z Bollandisti.) 


Kdy% se zastupové ven z mésta valili, 
aby sv. Gordia trpéti a umiiti vidéli, pi- 
stoupili k nému pribuzni jeho, objimali, 
libali, napominali ho, rkouce, aby se v ohet 
nevrhl, nad kvétem mladosti své nezradil, 


16* 


—~' 24s ca e 


libym vzduchem, slune¢nim jasnem nezhr- 
zel. Nékteri z nich, nemohouce neb ne- 
chtice ho od viry odvratiti, naléhali nai 
Salebnymi divody, aradili mu, aby, chceli, 
Krista v srdci podréZel, jenom usty aby ho 
zaprel. Bth pry nehledi na ret, nybra na 
srdee Glovyéka. Tak Ze mize i hnév soud- 
eav ukrotiti, i Boha svého smiriti. Ale on 
se nedal Zidnymi divody u vite zviklati, 
nybrz stél v ni pevné, nepohnuté jako skdla 
u prostted rozboureného more. A kdyZ 
vidél, Ze dabel semotamo béha, utrpnost budi, 
slze vyluzuje ; pripomenul pladicim toto slovo 
Pané: ,,NeplacteZ nade mnou (Luk. 23, 
28.) nybrznad neprately BoZimi,kterizto proti 
ndm zuri, ndm ohen pripravuji, sobé pak hnéy 


shromazduji ke dni hnévu Boziho. Pie- 
staiite plakati, srdce mé souziti. Hotov 


jsem ne jednou, ale tisickrat pro jméno Pané 
umfiti. A tém, co ho k zapreni Krista pie- 
mlouvali, tekl: K tomu mne nikdy nepfe- 
mluvite, abych jazykem, jej% od Krista 
mam, Krista svého zaptel. Srdcem se za- 


jisté véri k spravedlnosti, ale usty se déje’ 


vyznani k spaseni. Coz neni mezi vojaky, 
kdozby véril k spravedlnosti? neni mezi set- 
niky, kdozby vyznani Ginil k spaseni? Tane 
mi v paméti prvni setnik, jenZ stoje pod kri- 
zem a vida zemétreseni v Krista uvéril, a 


jej vyznal, tka: ,Jisté Syn Bozi byl tento‘ 


(Mat. 27, 54); a druhy setnik, jen% v Kri- 
stu Boha a krale mocnosti poznal, a k 


Nechte lZi.a uéte se moudrosti, drzte se 
pravdy. Vyznavejte, Ze Pan nak, Jezi8 Kris- 


tus, jest v slavé Boha Otce. To bude jednou 
kazdy jazyk vyzndvati, a ve jménu Jezise 
kazdé koleno klekati nebeskych, zem- 
skych i pekelnych. Smrtelniki jest za- 
jisté mnoho, muéenniki ale malo. Neée- 
kejmez% tedy, azbychom zemfeli, nybrz hled- 
me z éasného do vétného Zivota pfejiti. 


-Na piirozenou smrt co éekdte? Jest neuzZi- 


teénd, neziStnd, lidem i hovad&m spoleénéa. 
Kazdy, kdoz se narodil, bud statim zchtadne, 
aneb nemoci sejde, aneb nasilim zhyne. 
Kdy% tedy i vy dnes neb zejtra z tohoto 
Zivota vy kro¢iti musite, muéenictvi pro jméno 
Pané mile radi prijmete, abyste na véky 
zivi byli. Na misto nutnosti necht nastoupi 
vile. I kdyby tyto pozemské véci vééné 
byly, predce bychom je radi za nebeské 
vyméniti méli; ¢im vice, kdyZ pomijejici 
jsou, a k prirovnani k nebeskym ani se 
nehodi. QO jaky to nerozum, po samych 
marnych vécech se shanéti a blahoslavené 
nadéje sobé nevsimati! Fel. 


Lilie Litomyslské.*) 
L ah 
Klaster Litomyslsky. 


Slavnik, lech esky, mél z daru Boziho 
panstvi veliké, jehoZto hranice nds leto- 
pisec Kosmas zrejmé vytyka. Za pomezni 
tého% panstvi hrad proti Moravé klade 
dotéeny Kosmas ,Litomysl,“ kteryZ byl 
poctén jmenem jeho zakladatele, nejspis 
predka onoho &lechtice ,,.Lutomizl,“ svédka 
obdarovani, jez byl knize Olomucky Vra- 
tislav r. 1055 kostelu sv. Petra v Brné 
uéinil, 

Litomysl hrad stkvél se kostelem sy. 
Klementa , jednim z nejstarSich po vlasti, 
o némZ r. 1416 domaci tvrdili, by byl skrze 
sv. spon slovanské posvécen. 

ohabojny Slavnik zesnul v Panu r. 
981, a chot jeho Strezislava zbo%nd 1. 987. 
Ostavili sedmero syniv: Sobébora, Spyti- 
mira, Pobraslava, Poréje, Caslava, sv. Voj- 
técha a Radima. Ctyri z nich, Spytimir, 
Pobraslav, Poréj a Caslav ili r. 996 na 
sidelnim hradé svém na Lubici nad Lubici 
(pozdéji Cidlinou). Tamo na né zdhuba pfi- 
kvaéila od Vr8evici, neprdtel sv. biskupa 
Vojtécha. Jsouce spfeZeni s nezdérnym 
knéZicem Boleslavem rySavym, ztekli v hod 
sv. dédice Vaeslava t. r. 996 hrad Lubici 
a povrazdili v kostele &tvero Slavnikovctiv 
s jich rodinami. Brzo veSkeré panstvi rodu 
Slavnikova uvedeno v moc kniZat zemskych. 


*) Erben. Regesta. — Bocek- Chytil. Diplomatar. — 
Palack. Archiv C. a Daj. n. 6. — Jelinkova 
Hist. mésta Litomysle. — Jireck. Slov. Prayvo. — 
Voln. Kirchl. Topogr. v. Mahr. a jj. : 


- 


— 249 — 


Potom obran jest Litomysl za Zupni hrad, 
odkad Zupan a jini urednici Zupu Litomyél- 
skou_spravovali. *) | 

Horlivy kazié pohanskych zbytki Bie- 
tislav IL, knize éesky, zalozil |. P. 1098 
na hradé Litomysli klaster s kostelem bl. 
Panny Marie pro bratrstvo zdkona sy. Be- 
nedikta. V nadaci obétoval Bohu zakla- 
datel pozemkfi, platu a lidu, sluzebného: 
dédinu (vesnici) Zhery s dvéma popluzimi 
as dvéma ordti; na dédiné Zeztocich dal 
kovate Mutka s rodinou; na Dubravici své- 
fepice s pastvinami, téZ pastevce Jana a 
Dobracha i pekare Jana; daroval statek 
Nédo&’in s véelatem Zvolem a jeho rodi- 
nou; u Hradisté dal rybate Vece a Zoretu 
s détmi; z mincoyny povolil klasteru kaz- 
dou sobotu 200 penizki (denarf); na stezce 
neb brané zemské Trsténické za Litomyéli 
postoupil soli Uherské i chmele po Kru- 
tové blize Trsténic; kazal v jistém hajem- 
stvi hvozdu pomezniho Gast ulovené zvéte 
(nejspi8 plece) klé8teru odvadéti, rozkazu 
pak toho nedbalym uloZil pokutu 300 penéz 
pro Zupana a pro kla&ster jednoho vila 

K nadaci Byetislavove pridal za knizete 
Bokivoje I. (1100—1107) vladyka Doma- 


*) Zemé Ceska rozkladala se y XI—XIV. véku na 
zupy neb okresy. Hlavnim v zupé mistem, sidlem 
zupnich uiadu, stredistém vojenstva zupniho, sbo- 
rovistém zupniho lidu v Gas miru, wtocistém jeho 
vy cas valky byl hrad zupni, jehozto stavéni, opra- 
vyovani, branéni a opatrovdni ndlezelo na lid 
Zupni. V prostoru hradnim byl dvur, jinak palac 
knizeci, chram, a jina nektera budova verejna. 
V pyedhradi nebo v podhradi bydleli urednici 
zupni,.temeslnici a kupci. Na prostoru mezi 
hradem a podhradim shromazdoval se lid k trhim, 
soudum, slavnostem a radovankam. Uyednici 
zupni, jez knize zemsky ustanovoval, byli jsou 
zupan, cudai, komornik, vladar a Jovéi. Zupan, 
pravidelné z panskych rodin vy té zupé obirany, 
byl prednim urednikem v zupé, zastupoval osobu 
knizete zemského, byl velitelem lidu zupniho v 
éas valky, spravcem politickym, chranitelem radu 
a pokoje a predsedou na zupnim soudu; slul téz 
kastellanem, kmetem, purkrabim. Cudar byl su- 
dim zupnim. Komornik byl vykonnym prostred- 
kem soudu zupniho a sbératelem dichodi knize- 
cich z zupnich soudi plynoucich. Vladar mél 
vy podruéi svém dédiny zemépanské pri hradé, 
lid sluzebny, v podhradich i jinde usedly, opa- 
troval zasoby hradské a sbiral davky penézité i 
prirodni jakozto hospoddfstvi knizeciho vrebni v 
zupé dozorce. Lovéi peéoval o lesy zemépanské 
a sprayoval uzitky z nich plynouci, Tito urednici 
méli uéastenstvi pri soudu zupnim, jenz se skla- 
dal z pamiv a viadyk té zupy jakozto soudctv. 

**) Svéiepice — koné nezkrocené, chované pod sirym 
nebem. — Véel choydno bud vy brtich (v lesnich 
stromech) bud v ulech; medu potrebovano k stro- 
jeni medoviny, ndpoje. — 200 penizku tehdejiich 
bylo asi tolik co nagich 20 zl. str. — Spojeni 
Cech. se zemémi sousednimi udrzovdno stezkami 
neb cestami soumarskymi, po nichz toliko soumar 
koné s nakladem podle sebe hnati, nepak s vozem 
jezditi mohl; téchto stezek ovsem pozdéji ve 
yoznice porozsirovano, Trsténickd cesta (draha) 


=) 


slav po levém béehu feky De&tné. bliz Ce- 
rekvice prosttend luka, k Gemu% potom 
kniZe Sobéslav I. (1125—1140) vesnici K¥e- 
kovice v dar pfitinil. 

V témZ Litomyslském klaStere poéal 
jest za nedlouho sv. Norbertem vnové Sti- 
peny rad teholnich kanoyniki prémonstrat- 
skych Panu Bohu slouZiti a hospodariti. 

Nad hrobem BozZim yv Jerusalémé pri- 
kazal sebe r. 1138 Jindtich Zdik biskup 
Olomicky slaynym slibem ¥4du prémon- 
stratskému, pokudZby jeho osttihani ukadu 
biskupskému nevadilo. Vrativ se doma, 
pecoval pilné o uvedeni tého% radu Bilého 
do vlasti. Jeho radou i hmotnou pomoci, 
téZ obétmi Jana biskupa Prazského a Vla- 
dislava II. knizete Geského naddn a doko- 
nan jest prvni klaster f¢adu prémonstrat- 
ského na Strahové (Hora Sion) r. 1143, pro 
kteryZ vyproSeno bylo bratrstvo z klastera 
Steinfeldského v krajiné Rynokolinské. 

Ledya rok minul, uvedeni jsou péti a 
prispénim Jindticha biskupa Olomuckého 
prémonstrati z klaStera Hory Sion na Li- 
tomysli do klaStera nékdy benediktinského, 
jemuz tyz biskup , Hora Olivetska“ prevzdél. 
Pryni opat radu Bilého na Litomyéli slul 
Jan, klaSternik Strahovsky. K zbylému 
po benediktinech zdduSi priddvano dédin 
a zbozi tak, aby chovanim hojnéjsiho sboru 
prémonstrativ v konventském chrdmé bl. 
Panny Marie sluzba BoZi ve dne v_ noci 
jdoue ylazitku BoZziho pozehnani na obé- 
tivé dobrodince i na veSkeru vlast mile 
spoustéla,. z budovy pak kldsterské aby 
spasitelné svétlo viry, nadéje a lasky ven 
vyraZejic niZ8i okolinu osvécovalo i zahfi- 
valo. Nadalit se v8im pravem zakladatelé 
a podporoyatelé klaStera toho do nich, Ze 
budou vZdy vzorem zboZnosti, pokory, pra- 
covitosti, stridmosti, cudnosti, poslusnosti, 
svornosti a milosrdnosti, studni Zivou blaha 
éasného i vééného, z nizby daleké i blizké 
osady vaziti mohly ustaviéné. Jindrich Zdik 
biskup obétoval nejprvé zbozZi v dédiné Lo- 
zici zakoupeného; za nim doplnovali véna 
knize Olomucky Ota UI., panovnik Gesky 
Vladislav Il. s choti Kedrutou, s bratrem 
Jindrichem a s jinymi dobrodéji. K_ pros- 
bam vy&e jmenovaného biskupa Olomuckého 


sla z hradu Jitomysle okolo starého Krutova 
pres pomezni les ke Svitavé a dale jednak k 
Brnu, jednak pres Usobrno k Olomuci; byla tu 
i brana zemska — Trsténicka (vychod ze zemé) 
i trzisté i clo pomezni. Na poli Krutovskeém u 
brany Trsténické prodavali obchodnici Uherskou 
sul, chleby aryby; tu platilo se clo ze soli néko- 
likatou Gastkou téhoz zbozi. — V témz Krutovsku 
u hradu Litomysle na Trsténici chmelnic pilné 
péstovano, kdez podnes osada Chmelik; ke sbirani 
chmele tamniho opravnil knize Bietislav Il. kla- 
Sterniky Litomyélské, 


— 250 — 


prijal papeZ Eugen III. klaster Litomyslsky 
s prisluSenstvim v ochranu Stolice apostolské 
listem danym ve Viterbé 8. éervna I. P. 1145. 
Horlivy ndsledoynik sy. Vojtécha a 
Norberta. biskup Jindtich Zdik, jejZ sv. 
Bernard soudobec svatym a uéenym muzem 
nazyval, osadiv u Olomuce Hradistsky, prvé 
benediktinsky, klaster sborem prémonstra- 
tiv, zesnul v Panu 25. Gervna 1150. Télo 
jeho pohtbili v konventské basilice na Stra- 
hové. 
8 K biskupstvi Olomuckému téhoz r. 1150 
zvolen a v Mohuéi pomazan jest Jan klaster- 
nik Strahovsky. Letopisec souvéky Vincenc, 
kanoynik Prazsky, chvali jeho_,,presvateé 
obcovani.“ 
Svrchupsany biskup Jan zesnul v Panu 
dne 19. tmora 1157; ibned tyZ rok, 29. 
zari, obrdn jest za veleknéze Moravského 
v Prazském hlavnim chramé Jan opat Li- 
tomyslsky — dle svédectvi letopisce Vin- 
cencia muzZ ,pokorny, vyborny, ctného ob- 
covani,“ jehoz na biskupstvi posvétil Arnolt, 
arcibiskup Mohuésky v Erforté.*) 
Po Janovi ujal berlu opatstvi Litomy- 
Slského tadné zvoleny Deokar, jinak Bo- 
humil. Opata tohoto nalézame zprvu ja- 
koZto svédka podepsaného v listiné dané 
-v_ Praze 16. Gervna 1160, kterouZ kral 
Vladislav I., duchov. spolubratr klastera 
Hradistského, témuZ klaSteru statky potvr- 
guje; druhou pak zminku o Bohumilovi 
opatovi zahrnuje listina Vladislava I. dana 
v Praze 20. ledna 1167 na stvrzeni viseho 
jméni klastera LitomySlského. 
Zasluhujit toho Cirkve a vlasti dobro- 
dinci, bychom jich jmena i obéti z ted 
pravé oznamené listiny k vdétné paméti 
_nayratili. Vedle biskupa Olomuckého Jin- 
diicha, darce zbozi na dédiné Lozici, dal 
jest Ota III., knize Olomucky, r. 1145 dé- 
diny neb vsi Pamétice, Vazany a Rikovice. 
Bylt ho Pan Btih nedavno t. r. za kruté 
zimy z hrdla smrti vychvatiti raéil, jiz mu 
i Jindyichovi biskupu Olomuckému  knizata 
Kunrat Znojemsky a Vratislay Brnénsky 
strojili. Zachranény knize Ota, podékovay 
Panu Bohu na hradé Litomy%li v chraémé 
bl. Panny Marie u oltdre sv. dédice Vac- 
slava, uGinil klasteru Litomyslskému dotéené 
obdarovani. — Bayor pan Gi Slechtic dal 
klasteru dédinu Ivanovice a vkechny své 
dédiny na Moravé, vyjmouc jednu ves k 
rukoum vnuka Dluhomila; Petr Libmantv 
daroval dédinu_,na Buéjné ;“ vlddyka Janek 
dal svij statek ,na Ujezdci* a pozemek 
od Pravoty koupeny; Pavel Pabéstiv obé- 


*) O Cirkey svatou na Moravé dobye zaslouzily bis- 
kup Jan zesnul v Panu r. 1172; télo pohibeno 
v konventském chramé klastera Hradistského bliz 
Olomuce. 


toval pozemek ,na Kati Hote;“ marélek 
Sobéslavee daroval statek v LitoSicich; 
probost Hroznata dal ves Ol’any; bratr Ne- 
moj ves Rusni; Radovan arcijahen Olo- 
mucky a jeho pribuzni Dintr, a Petr vé- 
novali pozemek v Ivanovicich; Jan Obide- 
niv, biskup Moravsky, obétoval ochoz za_ 
Suchou a Vodnou; Milota Zdislaviv, vstu- 
puje do kldstera, obétoval dédiny Blehov 
a Breznou; arcijahen Milako dal popluzZi — 
v Cachovicich; Martin daroval ochoz ,,na 
Zhori.“ — Vladislav Il. dal statek sv&j ve 
vsi Repini a pozemek v Litomysli a v dédiné 
Zalesanech, také co lidé pro zlé nakladani 
od Zupant v Lozici byli opustili; stateéek 
u dédin Krekovic a Rikovic s rekou DeSt- 
nou potinajic od teky Lubné aZ k mostu 
na Diouhyeh lukach; les od Prisek u Feky 
Svitavy s lukami az k tece Svitavé; trh 
kazdé stredy v Hrutové; dédinu Hru8ovou 
s fekou Trsténici az k mistu ,,U Splzi* s 
lesem Mokfenici; dédinu Svabenice s Fekou 
DeStnou od mostu na Dlouhych lukach az 
k dédiné Cerekvici, téZ les ,,Prosnice“ a 
»Prosné,“ étvero huti Zeleznych a ochoz 
»na Lubném* s lukami ,,na Politkach,* les 
od pramene Deitné azZ k tece Syratce (Svar- 
cavé); cely les, role, louky vSechny a% k 
potoku Slupnici (vyjmouc dédinu Domaiice) 
1 les od tého% potoka az k fece Trebové 
a khranicim éeskym. — Jeho_ chot Kedruta 
obétovala dédiny Kolodéje a Rikovice i po- 
zemek v Lepejovicich. — Eliska, chot Be- 
diicha syna Vladislava Il.,darovala dédiny 
Bohunovice a Cerekvici s tekou i lesem. 
— Jan opat Litomyslsky prikoupil pozemek 
od kmeta Slechtice Vacslava a ostatek zemé 
v Trzkovicich (v Trzku), v kteréZto dédiné 
Modlata a syn jeho Petr, vstupujice do 
klastera, byli pozemek svéj obétovali. Tyz 
opat Jan i jeho v opatstvi ndstupece Bohu- 
mil koupili klaSteru ostatek pozemnosti v 
LitoSicich, kdeZ byl margalek Sobéslavec 
statek svij pean Mimo to prikoupil 
opat Bohumil les u Hrubovic i zemi vedle 
Domakic, Feéenou ,na Kornicech.“ — 

Po Bohumilovi opatoval na Litomysli 
Jurata, jej% listina klaStera Plaského v 
Zbeéné r. 1184 vadélanda pripomina. 

Juratiiv v opatstvi ndslednik Myslen, 
koupil r. 1185 od Johannitti Pra%skych 
dédinu Ledet, Ze v sousedstvi statkai kld- 
Stera Litomyslského polozena jsouc jemu 
se hodila; — proti tomu prodal opat jme- 
nem klastera svého statetek u Velehradu 
(s pustou kapli sv. Jana Kititele) za 10 
htiven stribra Moravskému markrabi Vla- 
dislavovi pro klaSter Velehradsky. Kral 
eee Otakar I, svoliv k prodeji, daro- 
val klasteru LitomySlskému yv ochozi Hru- . 
Sové (nedaleko LitomySle) desdtek (deci- 


— 251 — 


mas denarior. vomeralium). Za Myslenem 
vyskyté se Litomyslsky opat Enbne, 
jenZ obcoval snému zemskému na_ho¥e 
Sach, kdeZ sp&isobeno naroyndni mezi P¥e- 
myslem Otakarem a hlaynim kostelem Praz- 
skym prvé utiskovanym. Dalo se 2. éer- 
vence 1221. 

- Po Hermanoyi opatoyal na Litomyéli 
Valter. 
davno cistercky klaSter ,Udoli Panny Ma- 
rie“ y Oslayanech zalozila, jehoZto nadaci 
Otakar I. v ochranu_pojal Picks v Praze 
26. ervna 1225 zdélanym. Na tém% listu 
mezi svédky také opata Valtera zotiti Ize. 
TouZ dobou tyrani jsou poddani klastera 
Litomyslského od Zupand, cudaf¥i a jinych 
urednikt Zupnich, kteri pod zaminkou viny 
a pokuty fetené~,hlava“ jich zhusta po- 
hanéli k soudu, timZ éasu mareno, prace 
Pe hospodaistvi obmeSkdvano a jejich i 

laStera jméni tenteno. Kdy% se r. 1226 
kral Otakar z Moravy do Cech po stezce 
zemské pres Litomysli ubiral, poprosil jej 
opat Valter, aby klaSter a jeho poddané 
onoho suZovani oprostiti raéil. VyslySev 
prosbu nafyidil kral, aby poddani lidé za- 
du&i LitomySlského od placeni pokuty piri 
phlavé“ svobodni siege 

Brzo potom vzal klaster LitomySlsky 
z nesyornosti panstva ¢eského skod tolik 
az se sluhdm BoZim stravy a odévu nedo- 
stavalo. Kral Vacslav 1, chté klasteru pro 
spaseni bratra svého Vladislava, markrabi 
Morayského (+1227), polehéiti, vynal poddané 
lidi téhoz klaStera z pokuty pyri hlayé, 


ndroku,‘loupeZi a viselcich, tak aby jich opa- 


tové sami slusné pokutovali, pokut pak k 
dobrému klaStera obraceli; — nadto sprostil 


*) Die staroceského prayniho radu bylo vsem sou- 
sedim jedné vesnice aneb jednoho ujezdu za 
vseckno, cokoli tam neradného spachano, spolecné 
ruciti (obecna poruka) a nemoblili zlocince samého 
vypatrati a ku popravé neb soudu podati, musili 
vsickni spolecné pokutu na ten zlocin ulozenou 
platiti komore knizeci a urednictvu zupnimu. Z 
obeené poruky pochodila povinnost pokut obecnych 
pri hlavé, svodu, naroku, nedoperném a hrdosti. 
Nalezena-li v které vesnici neb okoliné mrtvola 
zavrazdéného (hlava), obéSeného (viselec), vrah 
pak nevypatran; — spdchana-li kradez, jejizto 
sled obce od okoliny své odvesti dale nemohla(svod), 
nebo Joupez (nérok), nebo poranéni ¢Glovéka (ranné, 
rannik, nedoperné), nebo nasila bez loupeze (hrdost), 
a vinnik k soudu zupnimu neby!] poddn: musila 
obec zminénd za to sama odsazovati a pokutu 
platiti, kterouz kral Otakar I. dne 10. brezna 1222 
jaksi zmirnil pro poddanstvo kosteluv a klastertv 
vy priciné ,hlavy“ a ve 200 penizcich (denart) 
vyméril. — Slusno k vili budouci potiebé do- 
tknouti, ze jméni zlocinciv obésenych ‘aneb k 
obéSeni odsouzenych ale omilostnénych (viselcuv) 
spadalo na knizete zemského, jez on prival ko- 
stelu neb. kldsteru, zvl4té byl-li zlo¢inec tohoto 
poddanym. 


Pani Heilvida ze Znojma byla ne- 


klaSter i jeho poddany lid nadfezu, vie 
roku 1228. *) 

Pristiho r. 1229 puSténou klaésteru Lito- 
myslskému od Slechtice syna Benedova 
podaci kostela vy TvaroZ%nici na Morayé, 
co% také Robert biskup Olomucky schvalil. 

Pokud asi Valter opatoval, nepovédomo. 
Dyé listiny, z roku 1231 a 26. srpna 1234 
uvozuji svédka Otu, opata LitomySlského. 
Obéma potvrdil Olomucky biskup Robert 
klaSteru bl. Panny Marie v Oslavanech 
podaciho prava, totiz r. 1231 ku kostelu 
sv. Jakuba v Brné a r. 1234 ku kostelu v 
Mohelné. Téhoz r. 1234 uvolnil jest Pre- 
mysl markrabi statky moravské klastera 


LitomySlského, zejmena dédinu Pamétice 


z véelikych sluzeb a bremen tak jakz vy- 
hrada Velehradskému klasteru propijéena 
znéla; mimo to daroval markrabé klasteru 
Litomyslskému podaci kostela vy Evanovi- 
cich a propustil jeho lidem celni poplatek 
po vsem markrabstvi; pak 25. brezna 1237 
jsa na cesté do Prahy v klastere Litomyél- 
ském hospodou, postoupil jemu podaci ko- 
stela HarySského, duchovnich véak jeho, 
kdyzby po Moravé cestovali, oprostil myta; 
es Ae daroval témuz kléSteru dyorce vy 

rukalové. Nato r. 1244 vzbudil Bah reée- 
nému klasteru dobrodince Jana Zbislavova, 
Slechtice kmeta, jenZ daroval dédiny éeské 
Platénice a Hostovice. 

Podle spravy Jelinkovy Getl PeSina z 
Cechorodu v Duchcové na listiné Vacslava 
krale, dané 20. éervence 1249, mezi svédky 
Hermana opata Litomy&lského. Tehdaz 
plenilo, palilo a vrazdilo vojsko Uherského 
krale Bely na Moravé, zvlast v okoli Svi- 
tavském, nepochybné k hrubé skodé zboii, 
jez tamo mél klaster Litomylsky. K tomu 
jesté vzesly kldésteru s biskupstvim Olo- 
inuckym nesndze o hranice jich panstvi, 
kteréz 6, listopadu 1256 spisobenym naroy- 
nanim o ujmé klastera jsou odstranény. 
Smluvilf se biskup Bruno s klasterem v 
spisob takovy: K Olomuckému biskupstvi 
bude vzdy prfisluSeti les od hor éesko- 
moravskych, zkad se Svyitava pryS8ti az 
k biskupskému méstetéku Svitavé. Pro- 
hlidajic k troktim, desdtkim, soudnim -pe- 
nizkim, té%Z k uzitkim z pastvin, luk, 
z rybarstvi, vod, mlyni, myslivosti, 2 dé- 
din zpupnych, i jinych dtchodt ze stat- 


**) Obyvatelé zemé Ceské méli povinnosti k dvoru 


knizecimu, kdyz knize po zemi bud na vojny bud 
na snémy se ubiral, jakoz také za pricinou kni- 
zecich Jovi. Musilit ddvati masa k. potrebam 
dvoru knizeciho (ndiez), piibytkiv komonstvu 
(mocleh), pice konim knizecim (osep), ohart a 
jich hlidaék (holot) prechovavati, je krmenim a 
stravou opatrovati a teneta o lovu vlaceti, Kni- 
zeci lid lovecky vkladal se is konmi as ohari 
nejradéji do dvorcuv klasterskych. 


— 252 — 


kav polozenych na obojim brehu Svitavky : 
z toho ze vSeho bude védy desdtek brati 
osadni (farni) kostel v Svitavé, kteryZto 
kostel s podacim, ttremi ldny a ostatnim 
risluSenstvim drZeti a svymi dy osazovati 
ina klaster LitomySlsky, té% jiné kostely, 
kterizby budoucné y témz okoli Svitavském 
byli zalozeni. Ve jmeno kostela Svitay- 
ského at ma kla&ter vybér myta vZdy de- 
sdtého téhodne v Jevitku, a kaZdy klaste- 
rem podany a biskupem stvrzeny pleban 
(fara) Svitavsky budiz v biskupském mé- 
stecku Svitavé pisatem (notdrem) a tak i 
strdzcem a zdstupcem dotyénych spravedl- 
nosti klaStera jmenovaného. 

Po dvou ath uzil klaster Litomyél- 
sky v pritiné svého méstetka LitomyéSle 
vzaené milosti krale Otakara II. Vysadnim 
listem, danym u Prahy dne 27. Gervence 
1259, obdaroval jest kral mésteéko Lito- 
mysli prdvem méstskym a svobodami, ja- 
kychZ zejmena mésto Hradec Krdlové po- 
Zivalo. Vyjmuy méStany z pravomocenstvi 
urad& Zupnich, podrobil je Otakar soudu 
kraliv ¢eskych v Praze a jich ndméstkiv, 
zaroveh osvobodil mésto i dédiny téhoz 
opatstvyi vselikého bremena sluzebnosti, po- 
platka a obtéZovani, totiz v pritiné naroku, 
svodu, narezu, noclehu, vlaéeni tenat lovéich, 
prechovavani ohari a jich holot, jakoZ 1 
vzhledem k ospu a k Sestnému. Zakdazal 
téz kral uredniktim Zupnim, pohanéti pod- 
danych kla8iera tohoto z hlavy a z ranného, 
z Geho% aby tito jen opatim dotyénym wéet 
vydavali, podobné i viselei' pri spravedli- 
vém uvazeni opativ zistavil panovnik, tak 
aby oni lidi svych slusné pokutovali a po- 
kut sbéhlych na klaster svij vynakladali.*) 

Jinou jesté milost uéinil Otakar I. 
Litomyslskemu opatstvi a jeho lidem pod- 
danym. Vida nedostatek kldstera pripustil 
k srdci prosbu opato Stépdna a vysadil na 
jeho* zadugech dne 24. dubna 1268 Zest 
kréem. JakzZ svrchu dotéeno, ztenéen jest 
klaster v dichodech narovnanim a sménou 
s biskupstvim Olomtckym zavéenou; krom 
toho ubylo mu Zivnosti skrze $lechtice He¥- 


*) Jak podobno, obdrzelo tehdy mésto za znak dvo- 
jité lilium bilé v poli éerveném. Soud ve mésté 
tom osazovan od opatu Litomyélskych, tadu 
Bilého, tychtarem a dyanacti priseznymi neb 
konsely, kteri kazdy pdtek zasedajice uiedné 
konali spravedInost obci méstské i venkovskému 
lidu z panstvi klaSterského; méstu vysazen vy- 
ro¢ni trh na den sy. Stanislava, téhodni trh ve 
stredu na obili, platna, prizi a jiné, také mira 
i vaha vlastni; zavedeno pri tom provozovani 
zivnosti, délami sladiv, vateni piva, nékolik 
jatek a yik (reznickych a pekarskych kramd) i 
jinych poradku temeslnickych. — 

Slovem ,Sestné“ mini se plat Sesti penizki 
(denari) davany knizecima lovéimu v kazdé zupé 
za uzivani lesi zemépanskych. 


mana a Imrama, kteri se v statky jeho 
okolo Politky uvdzali, ¢imzZ klai’ter donu- 
cen, k opatteni své nemocnice 15'/, hrivn 

sttibra roéniho nakladu na obroéi far svye 

uvaliti. Opat Stépan, potrativ ééky k na- 
byti statki okolo Politky, pustil je Otaka- 
rovi II.; kral pak, chté mu toho odslouZiti, 
daroval klasteru 60 land pidy své s lesem 
vse mezi Sirokym Dolem proti pramenu 
DeStné a mezi fekou Borovynici okolo Po- 
litky. Stalo se 19. prosince 1269. 


(Pokraéovani.) 


Boj duchovni. 


»Chvalim Té Otée, Pane nebe i zemé, 
ze jsi skryl tyto véci pred moudrymi 
a opatrnymi a zjevil jsi je malickym.“ 

S. Mat. XI. 25. 

NaboZenstvi ,mocnych“ jako druhdy 
za €asu Ziti P. Jezike na zemi, zyvratilo se 
k povére, nevére, pySe, nasili, pretvarce, 
klamu, sobéctvi i k svidnictvi. A jestlize 
kdy, zajisté nyni uéeni a zasady se mezi 
prevrdcenci a odtrzenci od P. Boha rozna- 
Seji tak pomatené, hnusné, pro stat, vlast, 
obec a rodinu Skodlivé a zkazonosné, Ze 
jich Jeho Svatost papeZ Pius IX. co bludy 
v spoleénosti lidské a to mocné a nejvic 
obihajici, vekejné zavrhnouti nucen byl, aby 
rozptylené oveéky Pana JeZiSe od vikt, 
jenz v rouSe ovéim pfichazeji, rozedrany, 
pohlceny a vnivec uvedeny nebyly, mohouce 
rozeznavati hlasu jeho a sutidniku, jimZ 
bézi o Gest, utéchu srdce, mir a spdsu 
jejich. Jsou to nyni novi fariseové a zd- 
konnici, lidé naduti domnélou svou mou- 
drosti a ozbrojeni domnélou svou opatr- 
nosti, po svétské cti a slavé jména svého 
bazici a svych spolulidi za nastroje svych 
nesmyslnych choutek a zaméri udZivajici a 
je vunitrku du&e kazici. Pilné se jich a 
kvasu jejich varujte. Po: ovoci, zasadach 
a skutcich poznate je. Ti nevejdou do 
kralovstvi Boziho, leé uéini pokani a pokani 
uéini, kdyZ matku vSech ctnosti si oblibi. 
Ci nevite, kdo jest vét8i v kralovstvi nebe- 
ském? I zavolavy Jezis mali¢ké pachole, 
postavil je u prostred nich, a rekl: Amen 
pravim vam, neobratiteli se a nebudete jako 
malitka pacholata, nevejdete do kraloystvi 
nebeského, Proto% kdozkoli se ponizi jako 
toto pachole, ten jest vét8im v_ krdlovstvi 
nebeském. A kdoby pfijal jedno takové 
pachole ve jmemu mém, mnef pfijimda. 
(Mat. XVIII. 2—5.) 

Mohli bychom véru téz nékteré pachole 
postaviti u prostred nynéjsich tak zvanych 
osvicenct, — vlastné zatemnilct a neznabohit 
a tdzati se ho na to, co smysh o tom 
prvnim hrubém bludu zayrzeném, jenZ vzdo- 


— 253 — 


ruje vSemu rozumu a smyslu i udeni Cirkve. 
I udinime to v ndzoru. 

1, Va&iéku, ty jsi pilny 8koldtek. Rekni, 
kdo viecko, co jestna nebi ana zemi, stvoril ? 
— kdo jest Bih? Nejvyssi, nejmoudtejsi 
a nejmocnéjsi bytost. ds znamend slovo 
stvoriti? — Ale podivej se tam na ten 
strom, jen% svymi koteny, ze zemé &tdvu 
béfe i shiry pfijimd vlahu listy svymi i 
ratolestmi, jak rozkladd krdsu a bohatstvi 
své. Odkud pak ten prvni strom yzal svij 
* potatek ? — Kdo dal to jadro do zemé neb 
stvoril ho? — Zdali strom a Bah je jedno 
a mtze-li byti? Nemize, tak dobre ne, 
jako tesat a trdm, mistr a latka, z které 
on cos déla, malit a obraz od ného. Jak 
se jJmenuje to, co kdo udéla? Dilo a kdo 
to udéla, je piivodce. Kdyz P. Bah to malé 
jadro jakoZi cely svét stvoril, jak Ho jme- 
nujeme? Stvoritel. Ve které modlitbé to 
vyznavame? V modlitbé Vérim v Boha. 
Tedy neni Bih a svét (priroda) jedno? Ba 
ne. To by bylo jako bych tekl: Jd a nase 
chaloupka jsme jedno. Jiz ale Bah, kdyz 
vSecko stvoril, co dobry hospodar, vse, 
vsude a neustale ridi a spravuje, musi vSude 
byti, na nebi i na zemi, na kazdém misté, 
pronika (co duch) vSecky hory a doly, 
vySiny a propasti, i v nds jest v nasi dusi. 
Duch svaty stoupiv na apostoly osvitil jich 
mysl, rozehfal jich srdce k zmuéiilosti, po- 
hnul jich vali a proménil jich dusi naprosto. 
Duch svaty v nich pisobil pevnou viru, 
silnou nadéji a neoSemetnou lasku k Bohu 
a lidem. Kniha: ,Skutky apostolské“ vy- 
prayuje o naboZnych a ctnostnych ¢inech, 
retich a utrpenich jejich (io jejich divech 
a zazracich), sméli bychom proto fici, Ze 
apostolové byli bohové, aneb nohy a ruce 
jich ‘byli ¢dsti Boha? — I to ne. Bth je 
néco jiného neg lidé i svét a svétské véci, 

rirozené neb umélecké. Neni tedy jedno 

uch a hmota. Ale jeSté néco. Kdyby 
tvij bratri¢ek, ktery vedle tebe spava, ve 
spani rozhdnél rukama a tebe udefil, mizeli 
za to? To ne. Proé? protoze ve spani nevi 
zadny o tom co déla. Co déla, déld tedy 
bez védomi a nerad. Kdyby to ve dne 
tobé uéinil, jakze by to uéinil? Védome a 
umysiné. Je tedy rozdil mezi tim, co kdo 
éini z vile a védomi a co bez vile a vé- 
domi? Véak jsou lidé, jen% pravi, ze neni 
rozdilu. I kdo by to tekl! 45 jisté necho- 
dili v mladi do Skoly aneb byli tupi, Ze 
ve Skole takovym vécem neporozuméli a 
chtéji nyni slouti moudrymi. 

Nemohl bys mné fici, jeli v,tom rozdil, 
jestli nékdo krade, loupi, krivé svédéi aneb 

dyZ neloupi, dava a nechava kazZdému, coz 
jeho jest, pravdu mluvi a isl svédectvi 
vydava? Ano, v tom rozdil veliky jako 


mezi tim vibec, co jest pravé a nepravé, 
dobré a zlé, sprayedlivé a nespravedlivé, 
jako rozdil mezi nebem a peklanth mezi 
dnem a noci. 

2. Pojdme tam na ten zeleny kopec, 
odkud prehlédneme celou tu krdsnou kra- 
jinu, a budeme se obdivovati tomu, co se 
nasim zrakim ukaze, dilu Bozimu; Bah vée- 
cko stvoril itidi a zachovava; jest tedy ne- 
ustale Ginny pri lidech i ve svété. Hle,, 
tam ore pilny rolnik, bude siti. Kdo tomu 
rolnikovi, kdyZ raéno zloZe vystal, dal chut, 
silu a zdravi k té praci, kterou% on pravé | 
kona? Kdo vede a tidi kroky jeho? Mnohy © 
lehl a nevstal vice aneb vstalli, mrtvici ra- 
nén sklesl aneb ucitil nemoc, slabost v ou- 
dech svych a neschopen byl k prdci aneb 
zdrav jsa nemél chuti k prdci a jini za 
pracovati musili. Neméze Zddny ani dne 
a k prodlou%eni Zivota svého atd.. 

amhle ten sktivanek se trepeta ve vzduchu 
vesele a vydava hlas prijemny ku chvdle 
Stvoritele svého. Tuhle ten modrdéek, plic- 
nik vypuéel, vyrostl a vykvétl tak krasné, 


‘mocili svou Gi té pidy Gi nékoho jiného a 


koho? Kdo vede a fidi béh pfrirody, kdo 
zemi zahiiva a zaliva tu ptidu? Ci jest ten 
svét stroj néjaky, ktery bez mazani, rizeni 
a spravovani sim a sdm od véku se toti a 
nezastavi se ? — I tot nesmysl! Ano, ,blazen 
tekl v srdci svém: neni Boha,“ fiditele 
vsehomira; ano nesmyslno a hfisno upi- 
rati Bohu éinnost pri lidech a ve svété. 
3. Clovék ma télo a dui. Jaké moci 
a sily mad duse? Ma rozum, svobodnou 
villi, pamét, cit, obraznost. Svym rozumem 
aneb moci poznavaci mize rozezndvat mezi 
uziteénym a Skodlivym, pravym a nepra- 
vym, dobrym a zlym a vypatrati obé, a 
ze ma svobodnou vuli, mize co dobrého 
volitt a chtiti, a zlého nechati a zavrhnouti, 
Pea aa se chopiti a nepravého se vystiihati. 
idé majice rozum od Pana Boha, mobli 
snad védy poznati to, co dobré, pravé a 
Slechetné a majice vali, to také voliti a 
délati a jiné zavrhnouti a nedélati? Véak 
vime, Ze lidé majice rozum nevédéli toho, 
kdyZ jesté neméli vyssiho z Boha poznant 
zjevené, Prot si pohané nadélali bizki na 
tisice? Proé mrhdni tél, hnévu, smilstvu, 
msté a neprayostem hovéti sméli? Proé ze 
svobouiiith lidi otrok& a ndstroji nadé- 
lali? Proé Zeny verejné hanbé vysazeny 
byly? Proé d&éti usmreova4ny? Proé chu- 
dina opovrzena a hladem umirala? Proé 
krveZiznivost, msta a vraZdy a loupeze mezi 
nimi panovaly? Proé obéti lidskych Za- 
dala modlosluzba? Ci neméli tehdaz lidé 
prirozeného syétla — rozwmu? Proé nepo- 
mavali tedy poméri svych k Bohu a k 
spolulidem a k sobé samym? Proé nepo- 


— 254 — 


gnavali dobré a zlé, pravé i nepravé atd. 
Odkud yzal svét nynéjSi svou vzdélanost. 
Z% kyestanstvi virow svou vsecky bludy a 
neresti lidské premahajictho. Tudiz vira 
hlauni méritko, dle kterého célovék poznant 
vsech pravd jakéhokoli spusobu dosici muze 
a ma. Rozum bez Boha tould se po mistech 
pustych jako zly duch. Viz Evangelium 
na nedéli III. v posté. 

4, , Vira krest. jest vzor lidské osveéty. 
»Vira lampa jest, protoze jako lampa dim, 
tak vira duSi osvécuje,“ uci sv. Jan Zlato- 
usty. Vira ktesf.-katolicka jest svétlo duSe, 
brana Zivota, zdklad spaseni vétného,“ udi 
tyZ. , Vira kiestanska gest vzor lidské osvéty. 
Kdo mne nasleduje, nebude choditi v tem- 
nostech“ (ani v hirisich nevéry a lichého 
rozumovani a pochybovani), ,Ja jsem 
pravda, cesta a Zivot,“ di Pan. Proto slu&i 
rozum lidsky dat vazat, jak i sv. apodtol 
ndrodi uéi, virou a osvétou Kristovou, v 
niZ jediné bohatstvi hlavni duSe, v ni Gest 
a sldva, vni znik a zdar, vni moca blaho 
jednotlivei a narodi, vni odpusténi a spa- 
seni. ; 

Vira krestanska je vzor lidské osvety. 
Proto di sv. Augustin, veliky to osvécova- 
tel lidi, mudre nade mnohé mudree lidské: 
»Nestéva Zadného vétsiho bohatstvi, ZAd- 
nych vétSich pokladi, Zadnych cti a dt- 
stojnosti, Zadné jakékoli v tomto svété pod- 
staty vét8i nad viru katolickou, jen% hrisné 
lidi spaseny Gini, slepych osvécuje, ditky 
svatym citem obdaruje, nemocné uzdravuje, 
vérici ospravedltiuje, kajici rozhteSuje, spra- 
vedlivé poZehnava, muéenniky korunuje, 
panny avdovy i zasnoubené v mravopoéest- 
nosti a stydlivosti zachovava, kleriky povy- 
Suje, knéze svéti, u vééné dédictvi se sva- 
tymi a andély postavuje. 

Vira krest. jest vaor osvéty a doko- 
nalosti lidské, jen% jest stvrzena vyroky 
proroktv a zazraky J. Krista. Jos. Dobicer. 


Lakomec a jeho: dcera. 


Povidka od Fr. Pravdy. 
XVI. 


Uplynula leta, Adolf vyprazdnil kapsy 
otcovy a zadluzil LuSténice i Pavinec. Otec 
délal, jakoby jiZ byl na miziné a syn mu 
véril, Ze nema krejcaru. Uzil svéta dost, 
ale nemél vile dati se na pokdni, nybrz 
uzavrel, Ze se oZeni, aby ziskal prosttedkt 
k dalsim prostopasnostem. 

I vyhlidl si bohatou nevéstu, jejiz po- 
vaha nebyla uslechtilejSi nez jeho a proto 
se libil jeden druhému. ; 

Ona je pani dvou panstvi, co ma on? 

Obdrzi LuSténice a Pavinec. 


Obdrii, ale je&té neobdrZel. 

»Mize se to stati hned,“ pravil a ona 
rekla: ,Pak budeme svoji.“ 

' Sel na otce a Zddal, aby mu LuSté- 
nice a Pavinec odstoupil. 

Nemohl, nechtél. | 

Piedstavil mu, Ze misto dvou budou 
miti étyry statky. } 

yly bys je mél, ja ne,“ opravil ret 
jeho otec. 

»Vy zde i tam budete panem,“  slibo- 
val syn. 

»Dokud se ti bude libit.“ 

»J4 vas nechém hospodarit az do smrti.“ 

Coz jestli driv vSe utratis ?“ 

»Nebojte se, Gtyr statki Glovék tak 
snadno neutrati.“ 

»ly to dovedes.“ 

»bBudu se miti na 

»Nemohu se na tebe bezpeéit.“ 

Adolf se zlobil a potal na otce dora- 
Zeti ndsilim. Piekazi-li mu &tésti, pomsti 
se, vypali dvory, zastteli ho nebo sebe. 
NezaleZi mu na Zivobyti, ma ruénice, prach 
a kulky, zajisté u¢ini to nejhorii. 

Otec se zaviral ze strachu pfed sy- 
nem, tento v skutku na néj se dral a se 
zbrani v ruce k odstoupeni statké ho nutil. 

Smifili se, budou svorni. Syn statk 
obdrzi, musi vSak otce povazovat za jejic 
pana. Jednd se mu jen o jméno. Vykdze 
se bohatstvim. Az% bude po svatbé, ztistane 
vse jak bylo. Ano vrati mu listiny a upisy, 
jeZ nyni nevésté chce predloZiti. Zajisté 
mu jesté prihospodari. Nechd ho na po- 
koji, dokud bude Ziy, Pak mu bez toho 
vsecko odkaze a on zatim mize brati- z 
véna panina. 

edral jako obyéejné podlehl yv_ boji 
se synem. Nemohl se mu yvymknout a 
statky mu pYivtélil. Syn dokdzal, Ze jsou 
jeho a- nevésta si ho bez prodleni vzala. 

Byla vzneSena, na slavu zvykla a slavy 
miloyna a Zenich se od ni nedal: zahanbit. 
Odjeli hned po oddavkach do syéta, kazdy 
mél své sluzebnictvo a podéinal si nddherné 
a skvostné. Stdlo to arcif mnoho penéz 
a kdy% se po roce z Italie, Francouzska a 
Anglicka navratili, byly tu i tam d&ichody 
prazdné. 

VSak i srdce bylo 
jeden druhého a hledal si prijemnéj&i a 
vzdenéjsi spoleénost. Zili sice pospolu, ale 
neprekaZeli si a neobmezoyali své vile, 
chodice po cestach rozlitnych. Pan se svymi 
druhy hejiil a utracel jako diive a pani 
starala se, aby nikdy nebyla bez vyrazeni. 
Jezdili étyrmi on i ona, zdr%ovali se brzy 
v mésté, bray v kraji a kdy% ptibyli do 
Lu&ténic, bylo tam zabav a plest, Ze po- 
dobnych nikdo nepamatoval. V noci se -~ 


pote : 


razdné, nasytil se 


— 255 — 


hodovalo, réno se spalo a hejno lizali a 
pochlebniki krmilo se u jejich stolu. 

Stary Vedral zaméstndval se tike v 
Pavinci a musil-li nékdy byti ptitomen, 
kdy% pribuen jeho marnotratili, spinal ruce 
a désil se, potitaje v duchu, mnoho-li zpo- 
trebuji za jeden jedinky den. Chtél sice 
pe svatbé, aby mu syn vratil LuSténice a 

avinec, neobdrzel ale nitehoz a kdy% ZA- 
dost svou opakoval, ztrzil — posméch. 

Musil viSecko nechat béZet, jak to bé- 
Zelo. Na Lukténice i Pavinec se délaly 
dluhy. Viecky piijmy prichdzely na zmar 
-a on trpél nouzi. 

V skutku se zdadlo, Ze tomu je tak. 
Nosil Sat oSumély, jedl, co dostdvala ée- 
ladka, nemél krejcaru na potieby. Na- 
bytek v jeho obydli byl tak chatrny, Zeb 
se byl za néj kazdy sluha syntv stydél. 
Co za néco stalo, odprodal kousek po kousku. 
Konetné mu nezbylo nez postel, almara, 
stil a nékolik Zidli. Vedl sice potad hospo- 
dafstvi a skladal uéty, ale jemu nezistalo 
vindry, nema, vydal se ze vSeho, je chudy, 
bidné to s nim dopadne. 

Mladi si vy Lu&ténicich zatidili_jesté 
mnohem skvyostnéjii natadi nez doktor Stika 
pro Marii byl opatiil a to éas po ase vy- 
méniovali za nové, jaké pravé bylo v modé. 
Nikdo nevédél, jak to s nimi stoji a ha- 
dalo se na bohatstvi, jeZ nelze ani vy- 
éerpat. 

~Trvalo to jesté nékolik let a Adolf 
prichdzel do nesndze, kdyZ na LuSténice 
a Pavinec dluhi chtél pridélat. Véritelové 
zkoumali, nahlizeli do knih, vyptavali se 
a vySlo najevo, Ze je dluhi vic neZ jméni. 
I lekli se nebezpecéenstvi, chtél byti vy- 
placen jeden, prihlasil se druhy, aby ue- 

ri8el pozdé, vsickni se vrhli na ubohého 
Nigkoles Nemohl jim vyhovét a Lu&té- 
nice a Pavinec v dobyvaci Gili exekuéni 
draZzbé prigly na prodej. Kazdy utrpél skodu, 
kdo na nich néco mél a pan vysel s holou 
rukou. 

Nenadal se, Ze s nim tak zle bude a 
spolehal se na pani, Ze ho vytrhne. Tato 
nebyla na tom mnohem lépe nez on a statky 
se ji prodaly jako jemu. Zbylo ji sice na 
zivobyti, ale nechtéla se o to déliti s Adolfem, 
nybrzZ Zila sama pro sebe, jsouc s nim roz- 
vedena. 

Neznaje se vy ZAdné praci toulal se 
byvaly pan po statkdtich a Zebral. Kdyz 
navstivil Zenu, odbyla ho fikajic, Ze Ji 
uéinil neSfastnou a kdy% naystivil otce, 
slysel od ného, Ze nema halite. Myslil 
sice, Ze zapird, nutil ho, aby vydal penize, 
hrozil, prohledaval mu byt, ale na nic ne- 
prisel. Nemd, to opakoval ustavitné a Zil 
tak, Ze mu i syn uvéril. 


Z Pavince se stary Vedral arcit, musil 
vystéhovat a nevéda kam odebral se do 
mésta, kde v kldstete byla dcera, Bydlel 
tam ve dvore, jenz klaSteru patril a do 
klaStera se chodil najist jako mnozi jini 
chudi. 

Marie toho Gasu v kldstete jiz byla 
predstavenou a ovSem si dala vsecku praci, 


aby otce k pozndni a k napraveni chyb 


pkivedla. Vyznamenala se hodnosti i uée- 
nosti, proto byla povySena a bohabojnost 
jeji spasila mnoho duSi. Zdadlo se, Ze se 
ji to i s otcem dati, chodil do kostela, — 
éetl, modlil se, nepachal nice zlého. Vy- 
drZel jesté nékolik roki a teprv umiraje 
Sel opravdu do sebe, litoval a Marii do- 
ruéil — usporené penize. 

Bylo jich mnoho tisic, nosival je u 
sebe a dcera méla rozhodnout, naé se maji 
vynalozit. Udélala z nich naddni pro Lu- 
8ténické a Pavinecké chudé, jenzZ trpéli 
ujmu, Ze ona tam pani nezistala. 

Dodivotni plat na vyzZivu ustanovila 
vychovatelce své Pavliné, jen%Z ve svém 
stati v dost té%kych okolnostech Zila. 

Alzbéta jizZ byla neboZkou, stryce Sklen- 
ky jiz take Rebylo na svyété a tém se 
vedlo dobre a% do smrti. 

Adolf z naddéni Lu&ténického, dokud 
byl Ziv, dostaval hojny podil a ten ho 
chranil pred bidou. 

Byvaly spravec nadani to rozmnoiil; 
primély ho k tomu dceery, jen% v klastere 
u Marie byly vychovany. Mél za sebou 
penize, jenZ po pani Pomezné na_hoto- 
vosti zbyly, vzal je a pak nemél pokoje, 
aZ jimi tery skutek vykonal. 

Doktor Stika nenavratil nitehoZ a ne- 
mohl se mu dokazati Zadny podvod. Byl 
opatrny advokét a my musime vériti v 
jeho poctivost. 

Marie dosahla vysokého véku, ptso- 
bila velmi uZiteéné a hledéla jednanim svyym 
napravyiti, co provinil — otec lakomec. 


Dopisy. 


V Praze dne 30. kvétna 1865. 
(Prosba k Dédictyi sv. Cyrilla a Methodéje.) 

Srdce lidské prahne pfirozenou mérou 
po radostech: utécha srdce, pokoj duie, 
tot cil tuZeb jeho, pokud se neoctne v 
samém ohnisku véelikého potéSeni — o 
Bohu. A v&Sak jiz na této zemi prySti se 
élovéku potécha nevyslovna z pramene, kte- 
ryZ zalozil Buh s4m — z cirkve svaté. 
Mezi mnohymi radostmi, jichZ poskytuje 
nam tato. matka nae, jest i ta, Ze ndm 
stavi pred o¢i Zivé priklady na svych Sva- 
tych, kterymiZ nds vyuéuje, jakbychom 
v ctnosti prospivati, svétu, télu.a jeho 


— 256 — 


zadostem odpirati, krize a souZeni trpélivé 
sndgeti méli. A v ten smysl napomina sv. 
Frantisek Sdlesky: ,Uvazuj ¢asto priklady 
Svatych, co oni uéinili pro lasku Bodi, 
aby se jeho milymi syny stali, a co mame 
i my Giniti ptiklady Svatych na mysli 
uvazujice. Oni byli lidé jako my, oni slou- 
zili tomu Bohu, kterémuz my slouziti mame, 
oni méli tuté%Z cestu ctnosti pred sebou, 
kterouzZ i my mame.“ Slovutny uéenec 
Friedrich Hurter di v spisech svych: ,,Po 
vsecky véky stavalo lidi vSech stavi a 
povolani, kteréZto bylo moZn4 v mnohém 
ohledu ctiti jako dobrodince bratii a po- 
staviti je jakoZto jasné vzory dokonalosti, 
po které% vedle uréeni svého snaziti se 
ma véeliky Glovék. Z vét8iho dilu prona- 
Sivalo se o tom zddéni predevSim mezi vr- 
stevniky, mezi témi, s nimiz byl taky vy- 
tetnik Ziv, mezi nimiz dokonal Zivot svi)j. 
Ustanoviti, zdali jest skutetné dtstojen té 
pocty, hoden tohoto vyznamendani, pone- 
chala Cirkev ndéelnikim a spravetim svym. 
Toft jsou tak reéend svatoreéeni.“ O ta- 
kovéto svatoreteni Klementa M. Hofbaura 
nyni se jednd. K tomu cili od 21. ledna 
min. roku se odbyvalo ve Vidni 150 se- 
zeni; a as 30 oéitych svédkti vydalo s 
velikou zanicenosti svédectvi o ctnostech 
heroickych a o svatosti otce a mistra svého, 
jak vysvité ze spisku: ,Nékolik modliteb 
a pisni sluzebnika Paéné Klementa Marie 
Hofbaura, v prekladu s kratkym nastinem 
Zivota sluhy Boziho podava lidu éesko- 
slovanskému K. Novadéek.“ Ku konci na- 
stinu Zivota pravi: ,Co upominku na to- 
hoto dobrodince poddvdme tuto nékolik 
modliteb a pisni jeho v prekladu Geském. 
Jako v zrcadle objevuje se v nich zbozna 
duse Hofbaurova, ony jsou Zivy obraz sva- 
tosti jeho.“ — Pokud mné znamo, jest jiz 
po Gtvrié vydan Zivotopis tohoto oslavence, 
v jazyku éeském ale vady jen v_ ndastinu. 
A tu se osméluji navrhnouti: Aby Dédictvi 
Cyrillomethodéjské vydalo, k blizké — jak 
doufame — slavnosti svatoreéeni, Zivotopis 
obSirny tohoto sluhy Pdné, s_ pripojenou 
historii té doby, v nizto Zl, jak to uéinilo 
v Zivotopisu sv. Jana Kapistrana a bl. 
Sarkandra. Tim by se zajisté zavdééilo 
svym tdim. Ano i rozjimani kratka by- 
laby vhod 0 Zivoté jeho co temeslnika (pe- 
kare) i co knéze fadu misiondrniho. — 
Doutfejme, Ze se to stane. Prozatim prosme 
Boha, aby se urychlilo svatoreteni muize, 
ktery pochazi z ndrodu naSeho éeskoslo- 
vanského. Vine Ff; 


V Slapech dne 28. kvétna 1865. 


(Arcibiskupska visitace. Biimoyani.) 


Jeho Eminence nejdist. pan kardinal 


zavital k ndm dne 24. kvétna u veéer pred 
devatou hodinou. U slavnostné brany pred 
z4mkem postavené oéekdval jej patron 
chrému p. Ludvik rytit z Weidenheimu. 
Pod vrchem, na némZ kostel stoji, éekalo 
duchovenstyo a lid. Po pozehnani odebral 
se p. kardinal arcibiskup do panského zamku, 
kdeZ% prenocoval. Dne 25. na den na nebe 
vstoupeni Pané vyslo v 1,8 rdno_procesi 
z chramu Pané k zdmku, asi 200 kroki 
od kostela vzddlenému. Bylo to procesi, 
jakého v Slapech neviddno. Dya a dva 
kraéeli v neprehledné radé osadnici a cizi. 
Napred mlddeZ Skoly Slapské a Korkyi- - 
ské; po ni bitmovanci obojiho pohlavi, pak 
dospeh muzZského pohlavi, a za duchoven- 
stvem dospélé zenské. Krasny byl pohled 
na tu dlouhou radu, kdyZ duchovenstvo se 
dostalo k paté vrchu, na némZ kostel stoji 
ana cesté vyzhiru se vinouci mohlo pfe- 
hlidnouti celou tu fadu napfed jdoucich. 
Mnohy byl pohnut vida, Ze osadnici zacho- 
vavaji vzorny porddek. Piri té prilezitosti 
bylo Ize poznati, jak prostranny jest chram 
Slapsky, nebo pri tom mnofstvi lidu nebyla. 
zadna tlaéenice. Kostel ma krasnou kupli 
s vysokou lucernou; lonského roku byl 
znamenitym darem J. Velié. cisare Ferdi- 
nanda a pfrispénim p. patrona a osadnikt 
aZ na dva oltdte obnoven. — Po udéleném 
poZehnani fetnil sdm nejdistojnéjsi pan 
kardinal. Mluvil o povinnostech svych bis- 
kupskych, které tého% dne bude konati, a 
spolu o povinnostech, které maji jeho ovetky. 
Zaplat Pan Bah za kaZdé slovo! Po ka- 
zani a mi svaté udélovana svatost. sv. bif- 
movani. — Ve dvé hodiny odpildne bylo 
k¥esfanské cvitéeni, poZehndni a visitace 
kostela, hned pak zkouSka Zik& Skoly Slap- 
ské! V prvni tridé mnoho z ndbozenstvi i 
z Gitanky se vyptaval; v druhém a tretim 
oddéleni Zaki (které se v jedné svétnici 
vyuéuji) nechal duchoyniho spravce odpo- 
éivati a zkouSel sdm. Jak sobé naklonil 
vlidnosti svou srdce ditek a matek, 0 tom 
na konci povim. Druhého dne (26.) slouzil 
nejdist. pan v 8 hodin m&i svatou; pak se 
vydal pésky na zkousku do Korkyné, kte- 
razto ves venkovskych '*/, hodin od Slap 
vzdalena jest. Ve 4 hodiny vratili jsme 
se do Slap. Na cesté do Korkyné prohlid- 
nul malou kaplitku sy. Jana vy Busi. — V 
sobotu rdno po mii svaté (v 7 hodin slou- 
zené) ubiral se nejdist. p. kardinal do skoly 
téchovické, farni osady Svato-Kilianské. 
Na konci Slap byla postavena mldde% Slap- 
ska, a nejdtist. p. kardinal ji daval s Bo- 
hem, na znameni, Ze ji propousti. Ale dati 
si nedaly rici, aékoliv p. farat i utitel je 
k tomu méli, aby odeily. Ve slu&né vzdd- 
lenosti Sli za némi; sotva véak se JEmin. 


P: kardinal ohlidnul po nich a se pousmal, 
lizili se sméle a%Z k ném. Za nimi krdéel 
houfec dospélych, zvlasté matek. — V poutni 
kapliéce na Rovinku nejdist. p. kardinal 
chvili pome’kal a ier se s lidem pfi- 
tomnym, Opét se louéil s Bohem davaje, 
ale lid a déti si nedali braniti, alebr% Sli 
za Jeho Eminenci a% kam mohli, totiz az 
na breh Vitavy, kde% nejdistojnéjki pan 
kardinal vstoupil na slaynostné ozdobenou 
lod, ptipravenou od Kilianského p. fardée 
Frantikska Micky, by skrze povéstné proudy 
Svatojanské se pteplavil do Stéchovic. 
Mnoho vihkych oti jsem vidél, kdy% vrehni 
pastyr vstupoval na lod. — Na nékteré 
véci byl bych bez mala zapomnél; a sice: 
1) ManZelka p. patrona uroz. pani Karolina 
z Weidenheimu dala kalich a monstranci 
znova pozlatiti, koupila velké velmi vkusné 
udélané ciborium a na pamatku pobytu 
Jeho Eminence v Slapech darovala 6 no- 
vych stiibrem oblozenych svienfi na hlayni 
oltat; 2) p. patron usporddal dne 24. kvétna 
ku pocté p. kardinala pochod s pochodnémi. 
Urednici, myslivci a vy&8i sluzebnici (30 
v poctu) Sli od kanceldte k zdmku, a tam 
pri svétle pochodni 12 zpéva4kit velmi zda- 
tile predneslo nékolik zpévi. 3) mezi 6 
cizimi duchoynimi, ktefti se dne 25. k po- 
sluze pana kardinala v Slapech seili, byl 
i stariéky pan J. Ctrndcty, dékan Neve- 
klovsky, vikar a kanovnik Staro-Boleslavsky, 
ktery bez mala 4 hodiny do Slap md. Pan 
patron doprovazel p. kardindla po kazdé 
do kostela, ano i do Korkyné a posledni 
den az k lodi.*) 


Od Slaného ze Pcher v kvétnu 1865. . 
(Zprava o oprayé chramu P4né.) 

Nas chrém Pané byl jiz tak se&ly, Ze 
kdykoliv jsem do ného vstoupil, vzdy mné 
na mysl prisla slova Pana Jezixe: ,v Zalari 
jsem byl a navéitivili jste mne!“ A _ hle, 
nage Zalost obratila se v radost. Bylt u 
nds kaplanem vel. p. Josef Kandler, kte- 
rého zpustlost naSeho kostela velice rmou- 
tila. Proto si uminil, Ze promluvi k osadni- 
kim a jich vybidne k opravé chramu 
Pané, coZ také uéinil a slovo jeho bylo v 
pravy éas mluveno; nebo jako o zdvod da- 
vali osadnici prispévky, ba.i ditky kladly 
darky své na oltat. Za kratky éas byl 
vybilen chrdm Pané a hlavni oltd¥ sv. 
Stépana obnoven, téz% kazatelna; presby- 
terium nové vydlazdéno bilymi dlaZicemi. 
Darem dana tfri-antipendia, pol8tdie, a od 
jedné nebohaté rodiny pozlacend socha Pan- 


*) Pruivodcem JEmin. p. kardinala na této cesté po 
vikariatu Zbraslavském jest vdust. p. kan. Fr. 
Plaucar a p. A. Matéjcek, arcib. ceremonar. 


— 257 — 


| ny Marie. Zbyvaly k obnoveni jesté dva 
oltate: Panny Marie a sv. Martina, na to 
véak se nedostdvalo penéz i musil to p. 
kaplan odloZiti na pri&ti tas. Mezi tim byl 
véak presazen na osadu jinou a musil za- 
nechati, co si uminil; ale vielé diky jemu, 
Ze polozil ziklad. Na jeho misto dosazen 
jest k nam yp. Fr. Liska, jen% té% miluje 
okrasu domu Pané i zjednalé mnohé krdsné 
véci kostelni, jmenovité pékny orndt, terny 
pluvial, dva plastiéky na ciborium, pékné 
obarvené vzkri8eni a jiné drobnosti. K 
leto’ni slavnosti vzkfi8eni zjednal bily zla- 
tem vySivany baldachin (nebesa). A le- 
toni Bozi hrob, ten se nepodobal hrobu, 
ale kvétinové zahradé; bylof tam tolik kvé- 
tin, co jich tam stéti mohlo a pred vysta- 
venou bilym atlasem zastrenou nejsvétéjsi 
Svatosti hofelo 14 svici a mno%stvi lamp, 
do nich% ole} darovali chudi havirti. A to 
vSe hofelo hned ve étvrtek a v padtek od 
Sesti hodin a% do veéera, téZ v sobotu a% 
do yzkiiseni Pané, které se v 6 hodin k 
veéeru slavilo. Pri slavném zyonéni a sttelbé 
vySel privod z chrdmu Pané. Pred nej- 
svétéjsi Svatosti krdtely bile odéné, dru- 
”itky v rukou hofici svice drzice. O jak 
krdsny jest ten éas vzkiiSeni Pané! Tu 
jako by se Spasitelem z mrtvych vstalym 
k nové krase povstavalo ve, co dlouhy 
éas bylo spalo. I na’ chradm Pané povstava 
k nové okrase, nebo nakladem jedné na 
bogné rodiny hned ve stredu po vzkri8eni 
Pané poéal se obnovovati oltar Panny Ma- 
rie, ktery k nemalé ozdobé chramu Pané 
slouziti bude. } kyz by prikladem této 
ndboZné rodiny pozbuzeni byli i jini. M. 


Od Cerného Kostelce dne 10. kvétna 1865. (Opozdéno.) 
(Spoleéné modlitby za urodu zemskou.) 

Radosti naplnéna byla srdce venko- 
vant nad teplym a hojnym prikrovem, jimz 
Hospodin leto&ni zimy pYikryl role nage, 
féSice se, Ze hojny snih na dlouho napoji 
zemi od predeslého roku velmi vyprahlou, 
ze urodny nam nastane rok. Véak zar- 
mutek napliuje srdce nage, pohlizimeli na 
oseni, dlouhym suchem zakrnélé. Strach 
se zmoctiuje mysli nai v pomnéni, Ze Buh 
v hnévu svém snad metlou netirody trestati 
chee nezdarné ditky své. K zarmutku vSak 
Fipojuje se i radost, Ze vira dosud nevy- 
ynula ze srdci prostych venkovant, Ze 
neodlogen zvyk ndboZnych predkt nasich, 
v bid’ obecné utikati se pred sv. ktizi a 
sochami s modlitbou spoleénou a zpévy k 
Darci v’eho dobra. Radostny to pocit, kdyz 
u veter z ka%dé poblizké visky hlas zvont 
zazniva, zyouci naboZné ku spoleénym 
modlitba4m u sv. kiize. I u nas se pozdé 
u yeéer rozléh4 a tichym yzduchem k nebi 


— 258 — 


vznaki ,BoZe Abrahdmty,“ ,, Tvirce moeny,“ 
»O Pane nad pany“ a jiné nadbot%né pisné. 
Lidu uéastni se co jen moznd nejvic, nebot 
kazdy je presvédéen, Ze u veliké této 
strasti, jediné -Bih pomoci mize. I k Ro- 
diéce BoZi s divérou se utikame, prosice 
ji, by v8emocnou primluvou syou potrebného 
deSté ndm vyprositi rdéila. Jak tu duSe 
plesé v kruhu naboZnych, vznasejic se na 
perutich modlitby tam k trinu Milosrdenstvi, 
prozpévujic ,Zdrava bud nebes kralovno“ 
a ,Maria, 6 jméno plné slasti!“ KézZ Bah 
na primluvu Roditky BoZi vyslysi prosby 
poniZeného lidu sveho, kézZ My se na 
nas sloya korunovancho pévce: ,.Navitévuje 
Pan zemi a svlazuje ji a obohacuje ji 
urodou. Oblaky naplnény jsou vodami a 
v kripéjich desté veseliti se bude rostlina.“ 
J. K. Rezaé, 


Od hranic Ceskomoravskych dne 15. kvétna 18665. 
(Uvaha o tisku.) 

Mezi otazkami duchoynich porad yv 
diecési Kralohradecké byla r. m. prvni, 
jakymiby prosttedky serene ve spravé 
duchovni postaveni mohli proti bohaprazd- 
nému tisku pisobiti a hrozné nasledky od 
vériciho stada odvratiti. Knézi vikariatu 
Bydzovského sestavili velmi Setrné ohrazeni 
proti rationalistickym pojedndnim v ,.Naué- 
ném Slovniku“ o Panu a Spasiteli naSem, 
o pozdvihovani pri mii sy. atd. a po véech 
vikariatech piri duchovenskych poradach k 
podpisu rozeslali; co% se zajisté viude s 
nejvétsi radosti stalo. Viak o skvélém 
ucinku té adresy, jakého viickni oéekavali, 
nebylo posud niteho% znamenati. — Poné- 
vadz vSak i v Cechach nevérecky tisk ¢im 
dale tim jizlivéji jako rak se rozjida, a po- 
névadzZ povinnosti jest pastyre stdda Pané 
vika od ovei zahnati: nad miru potésitel- 
nym to ukazem, Ze v poradach duchoven- 
8 yh éim dale tim hlasitéji proti Spatnému 
tisku se mluvi; Ze se dovoldvaji hlasové 
politického Zurnalu, kteryby hajil sv. Cirkey. 
Ale obavam se, aby se nevyplunila slova 
Dr. Wiedemanna (Oesterreichische Viertel- 
jahrsschrift fiir kath. Theologie. Jahrg. 1863, 
- Hft. 3. 8. 380), jenz di: ,Bédovani, naki- 
kani a upéni nad nestydatosti a opovaili- 
vosti Spatného tisku, jak periodického tak 
denniho, jest vSeobecné. Dovolavame se no- 
vého Zurndlu.... Aviak vydavdli se novy 
list, dalli jiz dikazy, Ze jest dostatetny a 


Zadali od nds, abychom nai zfetel svij. 


obratili, a nejen reéi a krdsnymi slovy, 
nybrZ i skutkem podporovali, tu zalézaji 
nasi knézi i neknéZi za kamna, béduji 
znova na Spatny tisk a nicméné mu ochotné 
podavaji svij tolar. Vlastnimu listu svému 
vénuji zboZné pani, Slova tato jsou smut- 


nou pravdou! Tisk katolicky musi Zivofriti 
jediné z odpadki; stravu dobrou dostavaji 
nepratelé. reife redaktor, kazdy vydavatel 
listu v smyslu katolickém zajisté slova tato 
potvrdi.“ Kdykoli co ryze katolického se 
vyskytne, bud. zcela se o tom pomlti, 
aneb jizlivé proti tomu vyjizdi. Srdce nad 
tim trne, Ze takova smésice jedu lahod- 
nymi sloyy se podava lidu na8emu; Ze v Ce 
chach jsou lidé, jen% kazdy nevérecky Skvar 
i hned pyekladaji, aby lidu viru vyrvali ze 
srdce. U nds ovSem nestydatost, boha- 
prazdnost, nevéra toho stupné, jako v Né- 
mecku, Francouzsku, Anglicku, v Italii ano i 
ve Vidni, v Zurndlech a spisich posud nedo- 
sdhla. Tam nyni na rozkaz tajnych spo- 
leénosti vSemi silami utokem Zenou na sva- 
tou Cirkey. Ale iv Cechach jest v ohledu 
tomto jiZ dost smutno, a — ratiz Bih dati, 
abych byl lziprorokem — bude kazdym 
rokem hite. Vim, Ze se kriti ze stant 
filistinskych, takové nahledy Ze hlasaji 
vrazdu literatury ceské, Ze to jest kirekot 
temnomila a nepfitele pokroku. NeZ mame 
my se stati vrahy sv. Cirkve, vrahy duSev- 
nimi svych svétenci? Mameli se dati od- 
strasiti, kdyZ ndm spilaji nevérecké kni- 
gecky a platky, Ze s nimi neborime vlastni 
dim svtyj ? J. 8. 


Z Krdlové Hradce, 2. éervna 1865. 
(Obnova biskup. chramu. Majova poboznost. Pouf v seminari.) 
Jest vibec zndmo, jak se zde o slohu 
priméfenou spradvu stoliéného chrdmu sy. 
Ducha_ pracuje; dovoluji sobé v zndmost 
uvésti étendrim ,,Blahovésta,“ jak daleko 
oprava pokroéila. Prostredky spolku k opra- 


-veni a ozdobeni chramu byly dosti skrovné, 


jedinym zdrojem jsou milodary a sbirky 
po diecési; nic méné stalo se nad o¢ekavani 
mnoho. Z venti staly se dikladné opravy ; 
kamennad okna jsou nova; nalezen téZ% a 
uprayen novy prekrasny vchod do presby- 
teria, jenz drive byl zazdén. Kdo znal 
staré usporadani presbyteria a-nyni tam 
vstoupi, podivi se nad zménou, Ze jest 
podstatné jiné. Prostredni hlavni okno s 
malbami na skle jiZ v zimé bylo zasazeno ; 
jest to prace p. Quasta, jen% také pro me- 
tropolitni chrém pracuje. Horeni a doleni 
éast okna vypliuje malba na sptisob ko- 
berce, ostatni prostory zaujimaji obrazy v 
trojim oddéleni. Mala v dolejsim oddé- 
leni predstavuje sestoupeni Ducha svatého 
na apostoly, v jich% stredu nalezd se Ro- 
ditka Bowi, jak dle starého podani ktestan- 
ského zdkladni to tajemstvi naXSeho svatého 
nabozZenstvi vady se vyobrazuje. V oddé- 
leni druhém jest obraz Spasitele, vedle ného 
néco nize proroci Joél a Ezechiel, kteti o 
seslani Ducha syatého prorokovali. Nej- 


— 259 — 


vyse sedi na trinu Bah Otec, u prostied 
dvou kleticich a klanéjicich se. andéli. 
Oltar stojio sobé, mo%no jej obejiti; jest 
vkusné zhotoven z modroSedého mramoru, 


stupné k nému vedouci jsou z tého% ka-. 


mene. Nedlouho tomu, co na stil oltdimi 
aaa a schranka pro nejsvétéjSi 
vatost, nad ni ktizZ mezi dvéma andély 
umistény v gothickém vyklenku, po obou 
strandch rozprostiraé se kridlovy oltdét se 
étyrmi obrazy na zlaté paidé; od strany 
evangelia predstavuji obrazy sv. Vojtéicha 
a Karla Boromejského, od strany epiStolni 
sv. Jana Nepomuckého a sy. Vacslava. 
Nad krizem vypind se nézné vyvedend 
soSka neposkvrnéného poéeti Marie Panny. 
Nade dvermi zakristie jest nové biskupské 
oratorium z piskovce v gothickém slohu; 
nétim podobnym bude se moci sotva né- 
ktery jiny chrém honositi. Staroddvna 
schranka pro nejsy. Svdtost nalezd se nyni 
v prayo u dveri zdkristie. Presbyterium 
jest vydlazeno mramorovymi_ dlazicemi 
dvoji barvy. Dle doslechu bude prvni mée 
svata v novém choru slouzena 18. srpna. 
— Stalo se zajisté dost, neZ mnohem vice 
zbyva, jmenovité bude lod chramova potte- 
bovati dikladné opravy a velikého nakladu. 
Jest ale téZ nadéje, ze se bude moci dale 
pokraéovati. Nejdtst. vrchni pastyt da- 
roval k obnoveni chrému opét 1006 zl., a 
zastupitelstyo mésta se usneslo, Ze na svij 
naklad da u p. Quasta vyhotoviti malby 
na skle do postrannich dvou hlavnich oken, 
a mramorovou dlazbu do lodé kostelni. 
Dilo p. Quastovo jest velmi krasné, ale i 
rezbari a malir tlohu syoji dokonale pro- 
vedli. AZ budou i ostatni dvé okna zasa- 
zena, ukdze se hlayni oltdr v celé své ve- 
lebné krase. Vie jest na svém misté, v 
jednoduché soumérnosti, bez preplnéni a 
zbyteénych okras, co% se bez toho go- 
thickému slohu protivi, AZ s pomoci Bodi 
obnova chrdmu ynitr i zevnitr ku konci 
se privede,: bude tato svatyné pravou okra- 
sou nasi vlasti. 

‘Marianska poboZnost v kostele Panny 
Marie zde od nékolika let zavedena i letos 
se konala védy pri velikém wéastenstvi 
naboZnych. Kazani veéer v 7 hodin méli 
nékteri knéZi zdejsi. V ptedvecéer ukon- 
éeni poboznosti jakoz i posledniho dne rano 
bylo mnoho naboZnych u sy. zpovédi. Zdejsi 
aie Paéné semindfésky zasvécen jest sv. 
Janu Nepomuckému. svatyeéer svatku, 
jakoZ i na kaZdy den po celou oktdvu dle 
davného obyéeje byla o pal Sesté veder 
kazani. Kazali bohoslovci IV. roku. Novo- 
svécencti bude letos 20. 

JExcel. nejdist. p. biskup vydal se 
na generalni visitaci. Rest 


SS a 


Kronika. 


Z Prahy. KnézZské exercicie budou se 
letos konati v arcib. seminaii od 18—22. 
ziti. — Svdtost bismovdnit u sv. Mikuldge 
na Malé strané udéluje o téchto hodech 
Svatodusnich sdm nejdist. p. kardinal-arci- 
biskup. Potddek udali jsme v prede’lém 
éisle Blah.“ — Co vy éis. 13. bylo napsdno 
0 potatku ,,mdjové pobognosti* u sy. Kle- 
menta, budizZ rozuméno i o slayném ukon- 
éeni dne 31. kvétna. 

*—* Chram sv. Salvatora v seminati se 
zeynit? oprayuje; bude natfen tmayou barvou. 

*__* Zadosti o bohoslugebna roucha pro 
chudé chramy vy Cechach seilo se u ¢editelstvi 
jednoty k ucténi nejsv. Svatosti 36. V8ech 36 
kosteli bylo podarovano. 

*—* U sv. Ducha slavi se vyroéni pout 
po 8 dni. Kazdého dne jest v 6 h. ranni, v 
8 farni a v 10 h, zpivana mSe sy., odpoledne 
o 4. h. pozehnani. 

*_-* Spolek Arimatejsky pochoval v kvétnu 
137 chudych kiestani v Praze zemfelych. 

*_* V Karliné bude se slaviti vyrocni 
pamatka sy.. patroni nasich Cyrilla a Methodéje 
osmidenni poboZnosti od 5—12. éervence. (K 
pp. poradatelim kalendafa vyznasime Zadost, aby 
nekladli vice pamatku sy. Cyrilla a Methodéje 
na den 9. biezna, alebrZ ve shodé s Cirkvi na 
den 5. éervence.) 

*_* Ve Vinori slavena renovace misie 
¢ili obnoveni dobrych umysli a slibi pred rokem 
ucinénych. Komunikanti naglo se bez mala 1400. 
Kazali opét knézi Redemtoristé, mimo jiné téz 
vp. Fr. Krutil, jen% t. r. konal duchovni cvi- 
éeni velikonoténi s chovanci arcib, konviktu. 

Z Moravy. Svéceni knézstva v Olo- 
mouct nebude se konati 11. ¢ervence, jak bylo 
mylné udano, nybrz 11. €ervna, na nejsv. Tro- 
jici, Svéceni bude udélovati nejdist. p. arci- 
biskup’ a sice 27 kandidatim pro Olomouckou 
a 3 2 Vratislayské diecése. Vysyéceni budou 
té2 1 piarista a 1 kapucin. (,,Olom. Nov.“) 

*_* Z Brna. Kat, jednota sv.-Klementska 
a bratrstyo sy. rizence u’vel, otcty Minoritiv 
ztidi i letos pout na posvatny Hostyn a na 
Velehrad. Dne 19. éeryna, v pondéli po Bo- 
zim Téle bude o 5 hod. m&e sv. vy chramé Mi- 
noritském, naceZ se poutnici odeberou na cestu 
7 dni trvajici. Poutniky i letos provazeti bude 
dist. P. provincial Bonay. Zdura a vp. farart 
Lulecky, Ant. Subert. Z Brna vydaji se poutnici 
na Rousinov, Vyskov, Ejyanovice a pies Holeiov 
do Bystfice, odtud na sy. Hostyn; z hory této 
pamatné pies Rusayu, Frystak, Stip, Zlin a 
Napajedle na Velehrad; odtud odeberou se do 
Buchloyic a na Buchlovy ku sv. panné Barbofe, 
k sy. Klementu na Stupavé, pak do Koryéan a 
pres Budovice a Slaykov do Brna. (Hlas Brn.) 


Z Rima. Prosluly skladatel hudebni, 


: — 260 — 


Frant. Liszt (nar. 22. fj. 1811), vetoupil 


24. dubna t. r. do stavu duchovniho, t. j. 
prijal tonsuru (posttiziny) a Sat duchoven- 
sky. — Dne 2. kvétna ohlaSen jest dekret, 
ze bezpetné prikroéiti se mize k slavnost- 
nému svatoreéeni blahoslaveného Josafata 
Kunceviée, arcibiskupa Polockého a rusin- 
ského muéennika. Josafat uziel svétlo svéta 
ve Vladimi¥i r. 1585. R. 1604 vstoupil do 
fadu Basilidniv ve Vilné, vynikal vérnosti 
a horlivosti apoStolskou, tak Ze po smrti 
Gedeona Bolnického r. 1619 stal se nastup- 
cem jeho na stolici arcibiskupské v Plocku. 
Skonal smrti muéennickou dne 12. listo- 
padu 1623. 

Z Mexika. Cisat Maxmilian vydal de- 
kret, jimZ ohléseni papeZskych listin ve své 
zemi zavislym Gini od svého svoleni (exe- 
quatur). Proti tomu se ozvali biskupové, 
prosice, aby cisar dekret ten zrusil. Od- 
povédél jim, Ze vi co ini, Ze jest, jak vibec 
znamo, dobry katolik, ale Ze pri svém roz- 
kazu setrva. 

Z Ameriky. President spojenych stati 
severoamerickych Abraham Lincoln byl v 
noci z velkého patku na bilou sobotu v 
divadle zavraZdén zpisobem zdkernickym. 
Nar. 12. tnora 1808, byl presidentem od 
4. brezna 1861. Zdalo se, Ze krvava valka 
obéanska chyli se ku konci a tu nenada- 
lym zavrazdénim presidenta nastaly nové 
zmatky. Lincoln pral katolikim, vice vSak 
jesté prvni jeho ministr Seward, jen% zdro- 
vei s nim zdkeirnicky prepaden a smrtelné 
poranén byl. Biskupové ohlaSujice pap. 
encykliku a jubileum, kteréZ v Americe 
v mésici kvétnu se konalo, ozndmili v 
pastyiskych listech syych duchovenstvu i 
véricim 6% zavraZdéni presidenta. Zavr- 
hujice onen hanebny zlotin vyzyvaji ku ka- 
eae ak modlitbém za vladu svétskou. 

residentem stal se posavadni vicepresident 
Johnson. — Dne 27. brezna zniéil po%dr 
katol. semindt v Kvebeku (v Kanadé). 
V diecési Santa Fe, kter4% jest bez mala 
tak velika, jako cisatstvi Rakouské, pfi- 
bylo nedavno 12 bohoslovei z Lyonu. V 
diecési té byli jenom 34. kné#i a véticich 
90.000! — Katolici v Americe pfind¥eji 
veliké obéti. Ve Filadelfii plati mnozi za 
jednu stolici v novém stoliéném chramu 1000 
dolar&i roéné; v némeckém kostele sv. Josefa 
u OO. Benediktin& v Chicago pronajato vétxi 
dil stolic (jedna pro 5 osob) po 60—65 dol. 
roéné, osadnici farnosti sv. Bonifacia, aé 
jenom délnici, ddvaji za sv4 mista v kostele 
400 dolari étvrtletné. K tomu slu&i dodati, 
ze béhem dvou rokiv vystavéli dva pro- 
stranné chramy kamenné a jeden drevény, 


mimo %koly, té% si zalozili htbitov a budou 
nyni stavéti sirottinec. — Minorita O. 
Antonin Rossadovsky zemyel. Byl syn 
komornika cara Alexandra I. arozen 
v Petrohradé slouZil pred svym obracenim 
co d&stojnik u vojSté ruském. — Misie 
Jesuiti, Redemtoristi a jinych radi docha- 
zeji velkého uéastenstvi a pozehndni; tak 
na py. pri misii v kostele sv. Josefa v 
mésté Albany pfistoupilo 13.000 duii k sv. 
prijimani. 
Literni oznamovatel. 


*—* | Dodatek ku katechismu pro obecné 
Skoly , pilnéjiim a schopnéjsim zakim jak vsed- 
nich tak i opakovacich 8kol yenkovskych podava 
knéz Frant. Bezloja, kooperator vy Dievohosticich 
(u Pierova na Morayé); V Olomuci 1865 tiskem 
Slayikovym a nakladem spisovatelovym. — Timto 
Dodatkem“ mnohé svaté praydy v obecném 
katechismu toliko naznaéené lépe jsou vysvétleny, 
odivodnény, doplnény a prakticky podany; téz% 
se tu ukazuje, jak se da uZiti pri uéeni kate- 
chismu ,,Biblického déjepisu“ obrazkového (od 
Schustra — Srdinka). Prejeme knizce této, 
ktera% se obzylasté pro Skoly opakovaci hodi, 
hojného odbytu. (,, Skolnik.“) 

*_* .Vérna matka.“ Co matka pro své 
dité podstoupiti mize! Povidka pro mlady i 
dospély vék od F. Hoffmanna pfelozena od Jo- 
sefa Petirky. Druhé opravené yydani. S oce- 
lorytinou. Stran 96. V Praze 1865. Nakla- 
dem 8. Stybla. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské.. 
, WV Panu zesnul: 

p. Jan Cernovicky, bohoslovec IV. r. v_ kniz. 
arcib, seminari, id Déd. sv. Prokopa, 28. 
kvétna. Télesné pozistatky byly d. 29. kvétna 
vykropeny, k nadrazi v slavném privodu do- 
negeny a po Zelezné draze do Turnova, ro- 
disté jeho, dovezeny, kdeZ 1. Servna slayny 
pohreb se konal. 

V diecési Budéjovické: 
V Panu zesnul: 

p. Karel Cétbor, dékan vy Kamenici nad Lipou, 
21. kvétna (nar. v Tabote 8. pros, 1827, 
knéz od 25. éervence 1852). 


Milodary. Halit sy.-Petrsky pro sv. Otce 
Osada Mrtnicka 3 zl., Anna Sedlackova z Hvozdec 
1 zl.; vp. V. Hk. stiib, dvacetnik a étyrtzlatnik. 

Na opravu chramu sy.-Vitského: z Roud- 


nice 9 zl, co cisty vynos besedy, kterouz uspo- - 


tadal zpév, spolek ,Rip“ k prospéchu jednoty 
sy.-Vitské, (Nasledovani hodny piiklad pro ostatni 
zpéy. spolky nage.) — PYisti dislo vyjde d, 14. 
Vp. Herdik navratil se do vlastid. 2. avd. p. kan, 
Prucha d. 3, t. m. 


=e SSS 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rocnik XV. 


Vydava se 


Big 315}, 262 | = gm 
: kazdého mésice. : 
- Redakce: é 
v kniz. arcib. semi- ; a 


 Hlasy katolicke. 


SO 


nari Gislo 190—I. 

Expedice;: 

* vy kat. knibkupectvi 
BB. Stybla, 

na sv.- Vaclavském 

namesti, cis. 786—II. 

Nedoéla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. ~ 


RPP PERF PALI LD PII IPD 


V Praze dne 15. éervna 1865. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 17. 


Predplaci se 
v expedici 
iu yech radnych 
knihkupen 
na rok: @ tl. SO kr. 
napilr.: @ zl. BO kr, 


Po posté: 

. Celorocné: B zl, — kr. 
pilrocné : @ al. So kr. 
Predplaceni étvrt- 
letni se neprijima 
Jednotliva ¢isla se 

neprodavaji. 


Ares IIOP POO OIOOLOPFGLLILOLOILELPLLI_IISDOOO 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hiich bidné Gini narody.“ (Piisl. XIV, 34.) 


Utrpeni devatenacti muéeni- 
kiv prijmim Gorkumskych. 


or. 
Proprava.*) 


Bludy srSavé, jimiz v XV. véku 
M. Jan Hus a jeho tovarysstvo uéeni 
sviry a fad Cirkve svaté byli nakvasili, 
_ spésné pronikly kralovstvi Ceské i zpla- 
nula pochoden zpoury proti duchoyni 


_ a svétské vwrehnosti, narod rozdvojen, 


spasitelné ustavy cirkeyni s fadnou 


Bozi sluzbou vyvraceny, duchovnich 


_ osob mnozstvi umuceno, ylast spusto- 
. Sena, téz lidu sila proudem kaciistvi 
na vecnou zkazu zanesena!’ Podobné 
boute z kactistvi vzesly za nasl. XVI. 
véku.v Sich Némecké, Francouzské 
a Anglické, jakez i v Nizozemich (Hol- 
Jandech a Belgii), kterychz se pojed- 
: nant toto zvlasté dotyka. : 
Nizozemé sluSely tehda pod Spa- 
nélského krale Cisat Karel V., umi- 
niv zivota zbytek jediné spaseni svému 
vénovati, odevzdaval 25. Hjma 1555 na 
snému Bruselském panovnickou moc 
nad Nizozemim synu svému Filipu IL. 
tka: Pana Boha se boj, narodu v ka- 
tolickém nabozenstvi pilné chovej a 
spravedlnosti bran, jezto v téch kusech 


ysechno uméni dobrého i stastneho pa-_ 


novani zalezi; — Filip LH. pripovédél 


*) Casp. Ens L. Annal. belli Gallo-Belgici, Colon. 

1606. — Srv. Laurent. Surii Commentar. rer. in 

: orbe gest. Colon. 1567. — Kirchen-Lexikon, Mainz 
1850, tit. Granvella. Niederlande, 


to kletée otci svému. 


| véct 


Po tiiceti dnech 
pustil mu Karel V. ostatni tsi Spa- 
nélskou,.a podékovay se r. 1556 z 
cisarstvi bydlel od 24. wnora 1557 v 


Spanélském klastete sv. Justa, kdez 


horlivym Bohu slouzenim a poslednich 
élovéka rozjimanim. zaméstnan 
dne 21. zati 1558 v Panu zesnul. 

_ R. 1559 skonéena jest valka mezi 
Spanély a Francouzy mirem Kame- 
rackym, z ¢ehoz Antonin Perenot z 
Granvelly, biskup Arrasky, nove dobyl 
sobé zasluhy. Zbozny a véhlasny Gran- 
vellan, znatel sedmera jazyku, slouzival 
jiz cisati Karlu V. vyslanectvim. - 

‘K srpnu mésici t. r. 1559 polozil 
Filip If, stavin -Nizozemskym sném 
do Gentu. V obecneée tu schtzi jme- 
noval jest kral vojvodkyni Parmenskou 
Marketu, vladatkou v Nizozemich, bis- 
kupa Granvellana piednim ministrem; 
ustanovil téz naméstky neb spravce 
krajin, z nichzto jen dva tuto budte 
vyéteni: hrabé Vilem Nasavsky z domu 
Oranského (princ Oransky), krajsky v 
Burgundsku, Hollandsku, Seelandsku i 
Utrechtsku, a hrabé.Amoral Egmond, 
krajsky v Artesku a Flandersku. Do- 
téeni hrabata zasedali v statni radé, k 
nimz pak piidruzen jest vrcehni velitel 
lodstva Filip Mamorant, hrabé Hoor- 
nensky. Potom vznesli stavové, na 
krale tu pritomného prosbu, aby’ Spa- 
nélské vojsko k vuli valce Francouz-_ 
ské po Nizozemskych krajinach roz- 
bytované pryé ze zemé odtahlo; pa- 
noynik slibuje tak rozkazati, poroucel 

17 


—; 262 — 


zase krajskym naméstkim svym, aby 
nad presnosti katolické viry v narodé, 
bez niz obci zemskeé blaze byti nelze, 
bystie bdéli a zakonu v pritiné kacii- 
stva stavajicich k vykonani privadéli. 


Sotva ze byl se kral do Spanél vratil, 


poéali kte¥isi predni slechtici Nizozemsti 
zehrati na zakladani novych ve vlasti 
biskupstvi, téz na tuhost rozkazi vy- 
danych proti kacitstvi. Bylté Filip U. 
davny otce svého umysl vykonal: vida 
totiz Nizozemi kaciistvem v Némcich 
a Francouzich obkliéeno a jen étverym 
biskupstvim ohrazeno, vyzadal od pa- 
peze Pavla IV. piijednani novych bis- 
kupstvi pod tiemi arcibiskupy, z kte- 
rychz Mechlinsky primasem jmenovan 
a za takého nejprvé Granvellan jest 
obran (1559). Lekalat se slechta piri- 
krého Spanélskeho vérosoudu, jenz 
by snad pfi domacich biskupskych 
stolicech nasazovan byl, jakoz i zten- 
éeni svobod -a hlasi v snémoyné roz- 
mnozenim biskupskych krali zvlast 
oddanych, i hadala na Granvellana, by 
on byl krali véc tu poradil, baze po 
vznesenéjsim distojenstvi; take se ji 
nelibilo, zet kral-Granvellana cizozemce 
(bliz Besangonu narozeného) na _ prvni 
misto po vladatce postavil, -coz pravé 
hrabata Viléma Oranskeho, Egmonda 
a Hoorna tuze hnétlo. Zejmena tito 
tti osocovali Granvellana u krale, ¢imz 
ale sobé Skodili, mikoliv jemu, kteryz 
Cirkvi a krali vérné a moudfre slouzil. 
Aé upfimny ctitel diéevni kazné cir- 
kevni, jednal prece ministr Granvellan 
k vuli obecnému dobru velmi opatrné: 
piijav vérosoudce, kralem mu poslané, 
do své osady, obmezil moc jejich znaéné ; 
trestnich pak zakonu cisatem Karlem 
V. na kacite vydanych a synem jeho 
Filipem Il. ztuzenych uskrovnil . tak, 
aby jenom cizozemsti kaciti a uprchli 
mnisi, ponévadz za kupce prestrojeni 
domacich k bludtim svadéli a_proti 
vladé pobuyovali, na hrdle trestani byli, 
vsak ne domaci od nich svedeni. Pii- 
pomenouti treba, ze krajsti spraveové 
dottenym svidctiim a bufi¢im radi od- 
poustéhi, trestajice jich toliko vézenim, 


Zasluham primasa Granvellana o Cirkev 
vydava sam sv. Otec Pius IV. svédectvi, 
jenz ho r. 1561: kardinalem kostela . 
sv. Sabiny jmenoval. . 

Z ‘evnivosti vladattiny, Sslechtici . 
chytite podnécovane, i z odporu, jejz 
ministr Granvellan vladaice v proda- 
vani titadav kladl svédomité, ubéhl 
hodny milaéek kraliv ji samé v_ neli- 
bost. Bystry kardinal vida, kam se 
véci nachyluji, tusil dobu prezalostnou ; 
neb jezto s jedné strany Vilém Oran- 
sky pokryté stavuv zemskych a. obec- 


ného lidu s vladou nespokojenost roz- 


ciluje k opanovani zemé smeéyoval, pro- 
dléval s druhe strany kral.s doprave- 
nim tuze potrebnych k odolani penéz 
a lidu zbrojného. Zadal tedy ministr 


-Granvellan za propusténi z uradu, jehoz 


se ale teprv r. 1564 u krale doprosil. 
Po Granvellanovu odjezdu do Besan- 
gona hrnuly se v Nizozemich obecné 
véci uprkem v kaliou smésici; vladarka, 
jizto.se po véhlasném a zkuseném radci 
zacalo styskati, prosila ho, aby se vra- 
til, vsak marné. ; . . 

K_ ustaviénym  stiznostem  stavuv 
Nizozemskych odpovédeél Filip II.: Od- 
stup od Nas, abychme snad svobody ° 
narodu ztenéovati chtéli; vsak ale po- 
roucime, aby poddani Nasi prospésného 
ba potirebného vérosoudu sobé vazili 
a rozkazi cirkevniho sboru ‘l'rident- 
ského pilné osttihal. — Skiipavé znéla 
odpovéd kralova v usich hrabat Viléma 
Oranského, Egmonda i Hoorna; vla- © 
daika rozeslala ji po duchoynich a svét- 
skych uadech a porutila ziiditi vybor 
muzuv, kteriby étyrtletné o stavu nabo- 
zenstvi a plnéni rozkazu ‘Tridentského . 
sboru tajné radé zpravu dodavali. Ohla- 
Sovani-odpovédi kralovy a rozkazu vla- 
dartina délo se v prvnim étvrtleti 1566; 
a jiz z toho na uvadént vérosoudu. Spa- 
nélského hadano. Rychle shlukly spo- 
lek mnohych Slechtich — jichz drahné 
bylo z nakvasy kalvinské — slozil spi- 
sek tecteny ,Pripovéd,“ kterymz se 
dutklivé ohrazovali proti vérosoudu hor- 
simu pry nad krutou nasilu v pohan-_ 
stvu, u néhozby nafknuti lecjakéhos 


_— 263 — 


knéze, Spanéla a utrhaée tolik platnosti 
mélo do sebe, zeby statilo nejnevin- 
‘néjsiho obéana. piripraviti o volnost i 
statek io to hrdlo; oni tedy, bylliby 
kdo z mich pohnan, ze k vérosoudu 
- stati nebudou, hodlajice brojiti proti 
nému, dokavadby on z Nizozemi nebyl 
vykotenén; v ¢emz sobé pomahati sli- 
bili s piisahou, ackoliv jinak v ostat- 
nich vecech krali svému_ poslusenstvi 
adrzeti chtéji. K této jednoté piidali 
se také nékteti znameniti katolici; vSak 
ji brzo zase ostavili! Hnedle potom 
sjelo se 400 Slechtici- v Bruselu: ti 
méstem tadné na palac vladatsky vstou- 
pivse podali Marketé prosbu, aby roz- 
kazi kralovych k vérosoudu sméfuji- 
cich hned nevykonavala, nobrz prvé o 
touz véc posly ku krali do Madritu 
vypravila. ‘Trnouci vladatku tésil jeden 
z jejich radci tka: ,Nebojtez se, pant 
moje, téchto zebraku!* Takz pry vzeslo 
jmeno: ,Zebraci,“ jez sobé vsickni s 
vladou Spanélskou nespokojeni Nizo- 
zemane piivlastnili, nejprve sice dotceni 
slechticove, kteri oblekse roucho pope- 
lave na bok sobé zavésili stribrem vy- 
lozenou mistitku s napisem: ,,Pateho 
dubna 1566. Af 7iji Zebraci!“ — Mar- 
keta vladatka poslala do Madritu ke 
krali markrabéte Bergenského a svob. 
p- z Montigny. Zatim vratili se mnozi 
Nizozemané z vyhnanstvi do vlasti, vy- 
hrozovali’ soudcim je odsoudivsim, sli- 
dili po téch, od nichz byli obzalovani 
a hubovali na duchovenstvo, jez pry 
jest ysi jejich bidou vinno, 

Nedoékayi piatelé rozkolnictyi po- 
‘volali jiz v kvétnu r. 1566 z Némec, 
Francouz a z Angli¢an sluzebniky blu- 
daistvi, kteti piichvatavse, -lidu ma ve- 
nek k nim se sbihajicimu pod Ssirym 
nebem feénili. Vladai¢ina rozkazu, .by 
v blud uvozujici teénici z zemé vystréeni 
a neustupni vézenim trestani byli, jako 
nic dbano; nebt od té chvile se hrnuli k 
mistrum svym pfivrzenci novot. nabo- 
zenskych za bilého dne, jsouce bam- 
bitkami, mei a kyji ozbrojeni; coz 
shledano predné v zapadnim F'landersku 
a v okoli mésta Antorfu, potom yv se~- 


| katolicke. 


vernich krajich neb v Hollandech. Chtic 
schizkam tém pritra udiniti, hrozila 
viadatka dne 3. éervence rozsévatim 
koukole kaciitského trestem na _ hrdle 
a jich uéenniktiim skrovnéjsi pokutou; 
ale i tenkrat minul se s u¢inkem roz- 
kaz jeji. V.Antorfé pribili tiestivi 
bludnici na domy kanovnikti cedule 
zeni toho: ,Slovo Bozi! S knézimi, 
mnichy a s kanoyniky na Sibenici !“ 
Strachem uslo z mésta néco knézi a 
svétskych katoliki. V mnedéli, 14. 
éervence, chatra lidu Antorfského vy- 
razivsi z mésta, slySela: venku Ssestero 
tedi rozkolnickych. — 

Neékteti hlasatelé cistého pry slova 
Boziho, poustéjice uzdu jizlive nena- 
visti své, hrimali na papeze Rimského, 
na katolické duchovenstvo, téz na mo- 
dlatské pry ufady, ¢imz podpalovali 
sprosteho a Spatneho lidu k obrazo- 
borstvi, k svatokradezem i k jinakym 
bezboznym yytrznostem. 

Mezi dny 10. a 25. srpna mésice 
od kaciitiv prznéni jsou ve Flandersku, 
Hollandsku, Seelandsku a Frizsku ko- 
stelové a klasterové i méststi 1 ven- 
kovsti. Zurivi ruhacové bofrili oltare; 
lamali kititelny, kazatelny a varhany ; 
hanobili obrazy ukiizovaného Spasitele, 
Jeho presvaté Rodicky a jinych osla- 
venych milacki Bozich tvouce: Jsili 
Syn Bozi, — jsili jaky svétee — rei: 
yAt ziji Zebraci!* a nezlomime obrazu 
tvého! Titéz sv. olejem a kiizmem obuv 
si mazali; Velebnou Svatost probodali 
a do ohné metali, ano i nohama po 
Ni slapali; knihy bohosluzebni palil; 
posvatnych vsak nadob, kalicht, mes- 
nich konvitek a kaditelnic z kovu vzac- 
ného domut odnaseli; také kniharny 
kazili jakozto dobré zbrojnice Cirkve 
Ta sama nefest spachana 
jest 20. srpna v prekrasném a bohatem 
chramé bl. Panny Marie v Antorfé, 
kdez od vetera do ptlnoci skoro vsech 
oltari rozvaleno, Roditky Bozi zrou- 
hano, skvostnych pamatek posvatneho 
uméni zkazeno a klenotu pokradeno. 
Ztad valilo se mmnozstvi nezbednych 
vyrostki v provodu nékolikas chlapi 

17* 


— 264 — 


a nevéstek polekanym méstem, uderilo 
na muzské i zenské klastery rozli¢nych 
¥adi, vyloupalo je i s kostely; ‘ehol- 
nici od nich nutkani jsou k zrazeni 
viry a Cirkve svaté; coz se pak jepti- 
Sek tyée, ty mrzkého podavu sotva Ze 


utékem v spacim obleku znikly! Za, 


nejprvé pristich dni podobné taz lotro- 
vina jest radila v ostatnich kostelich 
Antorfskych i venku po klastetich a 
kostelich do dvou mil kolem’ téhoz 
mésta Antorfu, kdez od té doby. v 
chramé bl. Panny Marie kalvinec, a 
v kostele sv. Jiti luterec k ¢eladce své 
horlivé feti Ginili; anabaptisttim povo- 
lila méstska rada jen soukromych schu- 
zek. — V tom roce 1566 rozmohlo se 
obrazoborstvi a svatolupi¢stvi po vsem 
Nizozemi;. leckde byli vyloupeni kla- 
Sterové v pozar davani. Ted teprv 
uzila vladatka prostiedku razného: vy- 
pravilat vojsko proti ozbrojenému lou- 
peznictvu a paliéstvu; z jatych jedni 
obéseni, jini vyhnani z vlasti a jméni 
zbaveni jsou: tak prestaly jesté ten 
samy rok 1566 po vsi zemi schtze 
kactiské a butiéské. Tehdaz psali Ni- 
zozemsti poslové z Madritu o velikém 
hnévu Filipa krale na vzdorné stayvy 


zemské a na kactistvo rozplozene. Vi-. 


lémovi Oranskému vklouzlo do ruky 


psani¢tko vojvody Albanského, kralova’ 


milostnika, jenz Marketé vladaice ozna- 
moval, ze kral jej, Vilema Oranského, 
jakoz 1 hrabata Egmonda a Hoorna za 
podpory vsech v zemi zmatkt povazuje. 
Vilém, sdéliv novinu soudruhtim s vy- 
strahou, ujel’ do Némec, mezi prote- 
stantskymi fisskymi, knizaty pomoci 
valeéné hledaje proti Spanélskému krali, 
obecnemu pry nepriteli vseho novych 
ver vyznavatéstva. 

Nasl. r. 1567 piitahl do Nizozem. 
s valnym vojskem Ferdinand Alvarez voj- 
voda Albansky, maje rozkaz od Filipa 
krale, trestati a vypleniti zpouru i ka- 
clistvi. Piisny muz ustanoven jest 
brzo vladarem vy Nizozemich, nebot se 


vojvodkyné Marketa konec t. r. 1567- 


viadarstvi zhostila. Nasl. r. 1568 vy- 
hlasil vojvoda Albansky ve jméno krale 


vsecky ty za butite a velezradce, kdoz 
proti zavedeni vérosoudu a proti vyko- 
navani rozkaztiv v pridiné  kaciistvi 


-yydanych stizné spisy vladé podavali; 


uvéznil prilakané hrabata Egmonda a 
Hoorna; vyzdvihl soud, jemuz ,krvava - 
rada* ptezdéno; pohnané rodné bratry, 
hrabata Nasavské, Viléma Oranského 
a Ludvika, kdyz k soudu stati ode- 
preli, odsoudil z velezrady; kazal pilné 


hledati a vyslychati kacite a osoby 


z bludu podezielé; stavél nové tvrze, 
do mést nasazoval vojska Spanélského, 
jez pokdy téz katolika krali vérnych 
Seredné tyralo. Hnedle byly vézeni 
a zalate jako nabité; méstska  tr- 
zisté a jina popravisté oplyvala krvi 
vinniktii; houst a houst statkové tre- 
stanciv do komory kralovské ‘sprchali. 
Valné lidu z vlasti utikalo; mnozi kryli 
se po lesich jako zvér — sluli_ ,divoct 
Zebraci,“ a tito za noci z brlohti vy- 
lezajice jimali knézu a teholnikt, jimz 
ovsem neodpoustéli! — 

Vilém Oransky pomoct protestant- 
skych knizat Némeckych a bohatych 
uprchlik) Nizozemskych najednay do 
8000 jezdetiv a 15000 pésakiv vtrhl 
do Nizozemi a poéal valciti s vojskem 
kralovym Hrabé Vilém Oransky byval 
za pacholetstvi lutercem, v sluzbé a 
milosti cisate Karla V. a Filipa krale 
katolikem, nyni pak r. 1568, nejspis 
konec kvétna mésice, ucinil-vubec zna- 
mo, zet se ku kalvinstyi piiznavé a Ze 
Nizozemé z otroctvi Spanélského vy- 
rvati obmysli. Od éasu toho jmin jest 
hlavou povstalciiv neb Zebrakiv — 
skoro vesmés kalvinctiv. - 

Dne 1. éervna poruéil vladat okolo 
18. zajatych Slechticiv stiti, rovnéz 
nalozil po nékolika dnech s_ hrabaty — 
Egmondem a Hoornem v Bruselu. Na- 
sled. r, 1569 vlozil tyz vojvodana narod. 
neobyéejnou dan z prodajnych véci, 
svrchkt' a plodin zemskych, jiz potom 
r. 1572 pti obecné rozhoréenosti kazal 
vymahati, chtéje tak kralovské vojsko 
platem opatriti, 

R. 1571 jméno: ,,vodni* neb ,mo¥- 
sti Zebraci* poprvé slychano. . Dav 


— 265 — 


obéani s vladou nespokojenych s vy- 
stéhovalci a psanci spoléeny poéal na 
severnim moti provozovati loupeznictyi. 
Zebraci_ moisti .zavlaceli Spanélskych 
lodi a Belgickych korabi do Anglic- 
kych pfistava na prodej, az jim tako- 
vych hnizdetéek kralovna Anglické k 
prosbé vladaie Nizozemského zapovd- 
déla. Tymz moiskym Zebrakiim pro- 
pujéovali se za vidce i Slechtici, z 
nichz jeden dosti znamenity sloul Vilém 
hrabé z Marky, jinak i hrabé Lummen- 
sky po rodisti v jiznim Brabantsku. 
Mel pribuzného Erharda z Marky, kar- 
dinala a biskupa Lutisského. Hrabéte 


Viléma z Marky vychovaval jeden gpat-_ 


ny mnich, tajny nahondi bludu Kalvi- 
nova, i zprevratil mlddenecka_tolik, 
ze odtud srdce jeho na Rimského pa- 


peze a na vsechno katolické duchoven- 


stvo zlosti jen kypélo, ¢ehoz doklad 
jeden nize uveden bude. = (Pokragovani.) 


Cesta poznani. 


Kdo Zalu poznal tize, 
jenz v srdci bouriva; 
kdo kraéel cestou. kiiZe, 
jeZ nohy raniva; 
kdo slzou trpkou bolu 
si pokrm porosil ; 
kdo vy nouzi marné spolu 
© pomoe zaprosil; 
kdo ztrapen celé noci 
na Juzku vysedél, 
a touZe po pomoci 
ni rady neyédél: 
kdo seznal zastup strasti — 
ten, Poze, znd tyé slasti! J. R, 
Lilie Litomyslské. 


(Pokraéovani,) 


Nového opata Litomyslského jménem 


Oldicha poznavame jakoZto svédka z listiny 
dané 21. ledna 1278 klaSteru Hradistskému, 
jemuz ptl vesnice TéSetic na Brnénském 
hradé bylo prisouzeno. Pro tehdejii ne- 
bezpetnost cest a k vali meskdni v Praze 
za snému zemskych koupil tyz opat Oldrich 
5. unora 1287 od probosta VySehradského 
dim v Praze za 75 hiiven Gistého stiibra 
vahy Prazské a pfivtélil je} zddusi kla- 
S$tera Litomyslského. Dim stél na Malé 
strané bliz klaStera sv. Augustina a pri- 
slusely k nému lazné, pekarna a pivovar; 


J 
/ 


sedm hfiven. nedoplacenych pojiSténo na 
‘zbozi Trzeckém. Casu toho mél klaéter 


roli_s pul lanu u Morakgic a Mo&ténie (Mo- 
Sence) pro vzdalenost nepohodInych, i pro- 
dal je 1293 za 12 hiiven s pravem: dédic- 
nym pani Elisce vdové po panu Drzkoyi 
z Buéiny. 

Dobre pochodil klaster Litomyslsky s 
nizepsanym sjednanim. Dne 9. dubna 1295 
Oldiich opat LitomySlsky, Jan prevor, Jin-’ 
diich podprevor, Kunrat proboSt (vladar 
hmotneho jméni klasterniho) a vSecken sbor 
(konvent) postoupili Janovi proboStovi Vy- 
Sehradskému a kancléri krdlovstvi Ceského 
vesnice Vokov, Pamétice a Kladruby na 
Moravé v okoli Letovic k dogZivotnému udi- 
vani se dvyory, lesy a jinym prisluSenstvim 
za 60 hriven vahy Prazské, vyminujice, 
aby po zesnuti proboStové se vsim hned 
klasteru nayraceny byly; ujednano téz, Ze 
role okolo vsi Vokova, jez byl proboSt 
Jan od Hermana z Letovic a Sebestiana 
za vilastni penize koupil, po smrti téhozZ 
probosta spolu s ostatnim svrchu vytknu- 
tym zbozim ku klasteru privtéleny budou. 
Svoleni své dali jsou kral Vacslav H., 
Tobias biskup PraZsky , Vilém arciopat Pré- 
monstratsky a BudisS opat Strahovsky — 
rodiéopat kldéstera LitomySlského. Jan pro- 
boSt VySehradsky zemfel jiZ r. 1298, nadez 
jak syrchu smluveno, vse na klaster pri- 
padlo. Z vyhody takové prilepsil hned opat 
Oldrich podiizenému bratrstvu v_stravé, 
vykdzav na pitante z méstetka Svitavy 
az vesnic Laénova i z Kamenné Hory 
uroki 13 kop groStiv; vdéény konvent pri- 
povédél za duse zakladateli klaStera corok 
tri slavné me svaté s prislusnym modle- 
nim obétovatii Na tyz uéel postoupeny 
jsou konventu uroky z krémy ve vsi Karli 
a z lanu roli, polovic uroku z Kovarné, 


urokii z role Tuklinovy, ze vsi Lezniku a 


z mlyni vesnic Oseka a Néméic, uhrnem 
do 8 kop gro&8k; za uroka téch darce sli- 
bil konvent vykonavati jistou poboZnost. 

Téhoz r. 1298 vyprosil opat u Vacslava 
II. méstu Litomysli schvaleni vysady udé- 
lené jemu r. 1259. Pkeje klasteru kral 
stvrdil a porozsiril towZ vysadu v ten spt sob, 
aby méSfané Litomyslsti v jinych méstech, 
avlast v Myté a Poliéce na trzich proda- 
vati a kupovati sméli. Mél-liby kdo z mé8fa- 
nitv bud Mytskych bud Poliéskych u méSta- 
na Litomyélského dluhu a éehokoli k_ po- 
hledavani: ten a takovy aby stiznost svou 
pred opatem Litomyslskym aneb jeho tred- 
niky vedl a tepry, aris on neb oni co 
spravedlivého konati vahali neb obmeskali, 
aby poSkozenec u kralovského podkomo- 
tiho prdva hledal. List kraloysky dan v 
Praze 25. éervence 1298. 


— 266 — 


Vekkeré zbo#t a svobody klastera Li- 
tomy%lského v ochranu pfijal papeZ Kle- 
ment V. dne 20. kvétna |. P. 1305 v mésté 
Bordo. 
Za Oldtichem potkavdme opata Lito- 
myslského Kunrata, jenZ spoleéné s_ opa- 
tem Jaro’skym Petrem roku 1306 kla8ter 
Zelivsky s dceetinskym jeho klaSterem Ku- 
nickym pratelsky porovnal, Tyz opat Kun- 


rat. prodal r. 1814 yychtu ve vsi Chmeliku, - 


pak r. 1326, opét s vuli klaStera, daroval 
dvéma rodnym bratrim, sirotkiim po Mi- 


chalovi méSfanu Litomyslském, feznicky — 


kram a dyé pekarska vika v Litomyél, 
jezto byly na kldster spadly, ano Domaslav, 
Jich strye, bez primych dédictiv seSel.*) 
dyze Kunrat a kterak on v tkadé 
opatském -doslouZil, posud nezndmo; aniz 
éeho povéditi Ize o Litomyslském opatu 
Martinovi, jen% dle umrtnich knih Hra- 
distského a Zabrdovického klasteri dne 4. 
kvétna (rok z obyéeje nedolozen) v Panu 
zesnul. ts 
Z wilhy té vyplyva r. 1339 opat Hory 
Olivetské Jindrich Calta, nékdy klasternik 
Milevsky. Ponévadz opat Jindrich u Sto- 
lice apoStolské ze Spatného hospodarstvi a 
nevérného vladarstvi natknut byl, rozkdzal 
sy. Otee Benedikt XII. opatiim Opatovického 
a Zbraslavského klastera listinou danou v 
Avignové r. 1339, aby vée ndlezité vySe- 
trivse, zprdvu vérnou jemu zaslali. Ten-' 
krate vsak nedopustil Buh ostouzejici ttrzce 
obdrzeti vreh: nad ryzou ctnosti; Jindtich 
Calta ztstal opatem Stolici ApoStolské vele- 
vazenym a premilym. Bai kral Jan, maje 
Jindricha opata v poctivosti, prominul k 
jeho prosbé r. 1841 kldsteru placeni berné 
a jinych davek do péti let, aby tyz poo- 
kral od. dluhtv a predevSim splatiti mohl ry- 
titi Janovi z Nedosina. Vézelt tehdy kla&ter 
vsecek v dluzich vinou zylaSt nejblizSiho 
predka Jindiichova, kteryZto (v listiné ne- 


*) Dle zpravy Jelinkovy jest na privésenych peéetich 
opatstvi a konventu Litomyélského vytlaéen obraz 
Roditky Bozi s Jeziskem; okrajni napisy doty¢né: 
Sigillam Abbatis Litomis]; — Sigillum Conventus 
Ecclesie Litomysl. — Asi téhoz éasu byl jiz hrad 
nékdy zupni Litomyslsky majetkem klastera pré- 
monstratského stejné zniciho. Vyjimky z obec- 
ného pravomocenstvi soudu zupnich spojené s 
udélovanim pravomocnosti zvlastni, zakladani mést 
novych na zakladé rozsthlych svobod, rozproda- 
vani a rozdavani kladskych dédin, slouzivsich za 
nadaci urednikim zupnim — vie to rozviklalo 
az-i vyvratilo zupni neb hradni tstavu; panov- 
nici v potrebach syych postupovali jiz i hradi 
zupnich osobam soukromym. Jednotlivé zupy, 
ztrativse tolik, aby samostatné mohly stati, spojily 
se s nékterou Zupou sousedni a mocnéjii; minul 
nazev ,2upa,“ sidla zupnich nékdy uradi piene- 
sena do novych mést; na misté zup vzeily ,,kraje.* 
Chrudimsky kraj slozew nejspi8 z zup Litomyélské, 
Vratislavské a Chrudimské. — 


pojmenovany) opat co mrhaé a kazié za- 
duSi klégturniho, ukadu zbaven jest byl. 
Kostelové farni, jichzto podaci té doby 
klasteru Litomy§lskému naleZelo, byli jsou: 
v Cerekvici, v Ujezdé dolnim, v Tremesné, 
v Sirokém’ Dole, v LitrbaSich, v Janové, 
v Karli; v Mikuléi, v Opatové, v Kocvi- 
rové a vy Semaniné; — na Moravé: Svi- 
tavsky, Unticky (Uhiicky), Vazanicky, Grei- 


fendortsky, Vendolsky, v Kamenné Hore, 


Hynéinsky a Janovicky (Vanovicky). 
Jindfich Calta byl poslednim opatem 
na Litomyéli, aé klaster sam potrval. 


Abie 
Biskupstvi LitomysIské. 


PapeZ Klement VI., vysadiv biskupstvi 
Prazské 30. dubra 1344 za arcibiskupstvi, 
podtidil mu biskupstvi Olomucké a nove 
Litomy’lské, kterézby.z diletiv PraZského 
a Olomuckého biskupstvi utvoreno bylo. 
Konventsky chrém bl. Panny Marie na 
hradé Litomysli vyhrazen touZ mérou za 
biskupsky kostel. Chot tuto duchovni za- 


‘snoubil sv. Otec svrchupsaného dne’a roku 
_Janovi opatovi prémonstratského klastera 


Louky na Moravé, zdroveti v8ak dosadil 
z moci apostolské na uprazdnéné opatstvi 
Lucké posayadniho opata Litomyslského Jin- 
dticha Caltu, nazyvaje ho muzem ,,od Hospo- 
dina velikymi z ctnosti zdsluhami vyzna- 
menanym.“ I toto opatstvi spravoval Jin- 
dtich svédomité a vyborné asi po tri leta. 

O Janovi opatovi Luckém mame prvni 
zminku v listiné z roku 1331. Bylt do- 
brym pastyrem berdnki a oveéek Bohem 
mu svérenych, opatrnym hospodarem a pro 
stdlou vérnost svou krali Janovi i jeho 
synu Karlovi velice milym, takze ho sv. 
Otci k biskupstvi LitomySlskému snazné 
odporutili. Klement VI., ustanovuje Jana 
opata biskupem, chvali jeho. literni vzdé- 
lanost, mravi prikladnost a v duchoyni i 
svétské sprdvé obezretnost. 

Dne 21. listopadu 1344 posvécen jest 
Jan na biskupstvi Litomyslské v Prazském 
hlavnim chramé ss. dédictiv éeskych skrze 
prvniho arcibiskupa Prazského, slayného 
ArnoSta z Pardubice. 

Karel 1V. s biskupstvi vnovéStipencho 
ani oka nespustil. Pro nedostateénost z4- 
dui klaéStera Litomyslského k sluSnému 
chovani biskuptiv a jich kapitoly vydal 
on 18. ledna 1347 zapovéd sudim zemskym, 
klaSternich svobod leckdy zapométlivym, 
pohanéti lidu reéeného zdduSi, jej% on kral 
soudu svému ztistayuje; obranctim kldstera: 


‘téhoZ, aé z platu vSak Gasto predce jen na 


Skodu chovanym kazal vyprodati se z pan- 
stvi klaSterského , jestlize by tam ¢ehos 


— 267 — 


svého méli, ponévadZ on s4m kldkter a 
biskupstvi vy ochranu a obranu svou bére; 
zaporucil pantiim po dvorcich klagtera pro 
sebe stravy a pro kotistvo obroku vyma- 
hati a jinak z ného strebati; téZ obdaril 
biskupstvi zdnoyni pravy a svobodami ve 
spisob PrazZského a Olomtckého kosteltv. 
Dani listu na Kutné Hore. 

Téhoz r. 1347, dne 2. zati, korunoval 
jest arcibiskup ArnoSt v hlavnim kostele 
Prazském Karla a chot jeho Blanéi na 
kralovstvi Geské, maje po boku také Jana 
biskupa LitomySlského. Té% slavnosti ob- 
coval Bretislav biskup Vratislavsky, kte- 
réhoz byl papeZ Klement pariiettlcHo r. 
1346 k vyrizeni véci takové, zplnomocnil: 
-aby osobou na Litomy$li o veSkerém za- 
duSi kostela Litomyslského prezvédél a jednu 
édst pro biskupy, druhou pro kapitolu od- 
délil; biskupské kapitole, z tolika kanovnikt 
s kolik jsou jeji dtchody sebrané, aby 
revora (na misté dékana) predstayil a 

azdému z jejich udiiv povinnost vyméril. 
Za rozkazem sy. Otce jel biskup Bretislav 
po korunovaci z Prahy na Litomysli a vy- 
ridil tam véc poruéenou tak jakz o ni spi- 
sem na LitomySsli 16. fijna t. r. 1347 zho- 
tovenym papeZi zprayu podava. Z rehol- 
nich kanoynikti konventu Litomyélského vy- 
bral zirizenec papeZtiv dvacet osm élent 
kapitoly biskupské, z téch pak étyry pre- 
laty, prevora Détmara, kustosa Vojslava, 
kantora Jana a S$kolastika Kunrata. Ostat- 
nich kapitolnich kanovniki jmena: Vintir, 
Mikula’, Jindrich Sas, Edmunt, Bartolomé}, 
Valter. z Prahy, Petr Engelbertiv, Kunrat 
Benedtiv, Ludvik z Vratislavi, Jan Juliantv, 
Jan Heinliniiv, Rothon, Jan z Duban, Jesek 
Dlouhy, Vilém, Ley, Tilman, Oldiich, Mi- 
kulaS z Ryna, Jan od ss.:panen, Vojen, 
Zdislay, a Jan Opiéka. Prevorovi v ka- 
pitole prvni hlas a misto po biskupovi utvr- 
zeno, vsak ulozeno bditi nad kazni jakoz 


ea tak i ostatnich fFeholnich ka-. 


noynikai domdacich, kterézby z menSich vin 
sam karal, leé z hrubsich biskupovi k 
ztrestani podaval. Kustosovi odevzdana jest 
sprava duchovni pri biskupském kostele 
bl. Panny Marie i péée o svétlo, vino a 
presnitky (hostie) ke m&i svate. Kanto- 
rovi poruéeno ;iditi kar a odbyvati jiné 
obvyklé ukoly pri hlavnim kostele. Na 
Skolastika vzlozena jest péte o védecké 
vzdélani mladSich kanovniki, tak i du- 
choyni sprava pri osadnim (farnim) kostele 
sv. Klementa, z jehoz zdduSiia obéti aby 
knih k sluzbé Bozi pottebnych psati daval 
a napsanych opravoval. Voliti kustosa a 
$kolastika biskupovi vyhrazeno ; jinych pre- 
lata a kanovnikt dobirdni z konventa po- 
nechéno biskupovi a kapitole pod prdvem 


spoleénym. Kdykoliv by td kapitoly biskup- 
ské bud smrti seSel aneb jinak kapitoly 
ostavil, doplni se z konventa feholnim ka- 
novnikem podle slibu nejstarsim vSak spi- 
sobilym a hodnym. Biskup Bretislay od- 
déliv ziduSe ee biskupy od zaduSi kapi- 
toly ustanovil, aby kanoynici, jsouce  sli- 
bem chudoby vazdni, jménim v obec neb 
spoleéné toliko vladli, proéeZ aby dva vla- 
dati z nich vzati dichody kapitoly spravo- 
vali, jeji udy stravou, odévem a jinymi 


-véemi opatrovali, na nemocné a neduZivé 


zvlast pamatovali a dvakrat alespot do roka 
ze spravy své uéet kladli kapitole, kterdz 
ig tkadu zbaviti a jinymi nahraditi moci 

ude z prava. Z prelativ kazdému, Ze 
sluzebnika mél, dvoji davka stravy povo- 
lena; kanovnikovi jakoZto teholnikovi udi- 
vani soukromého jméni zakdézdno, chtél-li 
zkaze vétné ujiti; kanovnikim biskupskym 
v konventské budové vedle ostatnich spolu- 
bratri. bydleti ptikazino; bez védomi a 
svoleni prevorova nesmél nikdo z nich za 
dne, bez odpuksténi biskupova nikdo pies 
noc vné klastera meSkati; jim také ulo- 
zeno, aby v hlavnim kostele od Bilé soboty 
aZ do svatveéera pred sv. Michalem ko- 
zisky a odtud aZ zase do Bilé soboty kdpé 
nosili. Dvakrate do roka — vy den po 
Nanebevzeti a OéiSfovani bl. Panny Ma- 
rie — bylo kanovnikiim shromazdovati se 
v sbornici k rokovani o véci podstatné na 
tri 1 étyry dny; kromé usneSeni v_ tako- 
véto sborné neb obecné schtzi nesmél ani 
biskup ani kapitola statki proddvati aneb 
jinak odcizovati. Byl té% biskup Vrati- 
slavsky zapovédél rozmnoZovati a stenéo- 
vati oot ustanoveny potet 28 udi kapi- 
toly biskupské, éim%Z obmezeno jest pribi- 
rani jinocht do klastera ten &as hojné osa 
zeného. . 

Litomyslské biskupstvi prohlasil Ka- 
rel IV. r. 1348 za léno éeské koruny. 
Nasledniho r. 1349 slavil arcibiskup Ar- 
nost v Praze krajinsky sbor duchovni, je- 
muzZ také Jan biskup Litomy&slsky obco- 
val. Za vyjednavanim o zdélani své osady 
neb diecése meSkaje v Praze dal ty% biskup 
Jan dim nékdy klastera Litomy’lského opra- 
viti a vézi opatriti. 

Prostrednictvim Karla IV. dokonan jest 
r. 1350 seznam klasterskych, farnich a ji- 
nych kosteli, jeZ biskupstvi Olomucké a 
arcibiskupstvi Prazské k utvoreni Litomy- 
Slské biskupské osady pustily. Jan bi- 
skup Olomicky s dorozuménim své kapi- 
toly a biskupa Jana Litomylského postoupil 
5. mora 1350 v dekanatech Sumberském 
a Usovském jeden klaster a tticet far; — 
arcibiskup Arnost s kapitolou kostela Praz- 
ského pustil v arcijahenstvi Kralové-Hradec- 


— 268 — 


kém polozené dekanaty Chrudimsky, Myt- 
sky, Poliésky a Lanskrounsky. . Postou- 
peni takové stvrdil Klement VL v Avignoné 
y dubnu mésici r. 1351.*) - 

Jakz podobno, doprosil se biskup Jan L. 
ohrazeni svého stoliéného mésta Litomyéle 
prikopy, zdmi a branami; nebot na uéel 
ten daroval Karel IV. (listem danym v Bu- 
déjovicich 4. ,kvétna 1851) vybér myta v 
Litomysli, v Usti a Lanskrouné dotud, azby 
mésto predrecené opevnéno bylo radné, i 
zustavil biskupovi, jejZ knizetem nazyva, 
chtél- liby obdarovani toto v hluénych dnech 
prohlasiti v Chrudimi, Myté a Poliéce. 

Biskup Jan I. zesnul v Panu 1. 1353; 
télo pohrbeno na Litomyéli v hlavnim kostele 
bl. Panny Marie. (Pokraéovani.) 


Medvéd na Maladetté. 


Sepsal Arnost Legouvé. 


Asi mili od Bagnéres de Luchon na 
uboti vrchu nalez& se malé staveni, slou- 
Zici za hospodu tém, jen% chtéji odtud do 
Spanél cestovati. V rijnu 1826 stala o néco 
vyse nad hospodou mizernd bouda ku skale 
jako prilepena; byla vétvemi a suchym listim 
pokryta a oprena o nékolik balvant skal- 
nich, utulek to pohorskych myslivet, Gili 
nocleh za dob bouilivych, kteryz kazdou 
zimu vichry sboren a odvleéen byl. Za- 
éatek pozimku byva v téchto horach stras- 
livy a dobou nasi povidky zurila tam na- 
ramnd boure. Byl veéer, a nejhlubsi tma 
po vuikoli se rozestrela. ‘Stérbinami dvirek 
vychazeli z boudy paprskové svétla; Géasem 
se dvirka otevrela a hlava vykoukla ven, 
a vsak se brzy opét do boudy schovala. 
Vnitrek boudy byl velmi pestrobarevny. 
Uprostied stal hrubé tesany stil, na némZto 
byla velka misa s mlékem, uzenina, kozi 
syrecky a kukuricovy chléb, v pravo vyte- 
sina byla ve skdle dira slouzici za krb, 
v krbu hoyel Spalek s ratolestmi a listim, 


na ubli pak pekla se kyta kamziti a ko- | 


lem krbu leZelo pét pohorskych myslivet. 
Méli Gepice z viny hnédé barvy, kratké 
hnédé spodky z hrubé latky a punéochy 
barvy Sedivé; vyhledali si v této boudé 
utulek pred bouri a Gekali ted na veéeri. 
Smolniéka zastréena v zelezné skobé osvé- 
covala tento obraz zari temné zarudlou a 


bylo vidét lesknouci se dlouhé hlavné rué- } 


nic po sténdch zavéSenych; na jedné sténé 
visel zbytek kamzika s brichem rozpdra- 
nym; koneéné v jednom kouté bylo vidét 


*) Seznam vsech klasteri a kostelu, z nichz biskup- 
ska osada Litomyslska utvorena, uvozuje zejmena 
dilo Berghauerovo: Protomartyr Poenitentiae. 
Aug. Vindelic. 1736, pag, 262-263. Sroynati 
treba: Palackého Déje nar, Cesk. I. 2. Str.389—391. 


mu%e, an sedi a éte. Podlé odévu svého 
nezdal se byti myslivcem jako ostatni; jeho 
oddélenost od ostatnich, jeho.tvar a s uctou 
pronesend slova, kterymi k nému ostatni 
mluvili, davaly jeho vySi stav na jevo. 

Skvareni masa, které se peklo, prskani 
snéhu, padajiciho skulinami na hofici parez, 
temny rachot boure, opétujici se v ozvé- 
nach mezi vrchy, to jediné preruSovalo 
zaduméivé ticho, které% vladlo v boudé, aZ 
koneéné jeden myslivec rekl: 

,Jakze Jene? Baptista Ze byl véera 
prepaden od toho prokletého medvéda a 
sezran ?“ 

»Ano, a to jest druhy z nasich spoleé- 
nikt, to vite!l*. 

»J4 ho zasttelim, ja! Jene, kde pak 
ho véera vidéli?“ 

»Dlizko ledovce Maladetty.“ 

,Ja tam zitra pijdu a zastrelim ho, 
nesmise frikat, Ze ndm ta Gernd ktize viem 
nahani strachu jako néjakym kamziktim.“ 

»etée,“ odvétil Jan, ,pada snih ode 
dvou dni, stezky ve vrsich jsou zayaté a 
ze Baptista medvédem byl prepaden a pie- 
moZen, to se stalo proto, ponévadz byl zimou 
ztuhly. Nechod tam.“ i 

»Ptjdu prece.“ 

V tom okamZeni vstal muz, kteryZ v 
kouté sedél a pristoupil k Petrovi. 

»Petre,“ rekl, ,,kolik mas .déti ?“ 

ZPet.% a 
»ly tam neptijdes.* 
,Alewns : 

»ly neptjdes!* Slova ta byla prone- 
Sena tak useéné, Ze Petr hlavu svésil a 
miéel. 

»Ale at to das,“ ozval se jiny, ,ja si 
na hé} vypalim, nemamft ani Zeny ani déti.* 

»lriteli,“ rekl onen muZ mirnym a vazZ- 
nym hlasem, ,,kdo pak to bydli ve vsi v 
domé kovarové ?“ 

» Moje matka.“ 

»ly neptjdes.“ 

ale, rekl Petr, ,ponévadz ted vime, 
kde ten zpropadeny lotr peleSi, musime z 
toho téziti, dokud Gas jest.“ 

»Nestare} se.’ Bude zabit.“ 

»A kdo pak ho zabije? Kdo?4 

»Ja, moji pratelé !“ ch 

»Vy, pane fardyi? zvolali vSickni na- 
jednou. 

yAno, mili pratelé, ja ho zabiju; jsemt 
venkovan jako vy, jsem hordk: jako vy; — 
zil jsem dvacet let ve skalach Katalonskych, 
neZ jsem se stal sluhou Pané, a ten, kte- 
réhoz vy ve vsi nazyvadte panem fardrem, 
ten se jmenovaval pred lety Riego, strelec 
medvédt.* ; 

Kdyz ta slova p. faraé pronesl, vzala 
na se tvat jeho zyvld8tni vyraz smélé od- 


— 269 — 


~ hodlanosti. Bylt on mu% v plné sile véku 
muzského, Gelo mél vysoké, nos podlouhly 
a néco zahnuty, vlasy Gerné, oti svétle mo- 
dré, postavy byl svalovité atékoli hubené. 
»Vysel jsem si do vrchi, pravil, ,abych 
vidél bouri; sama nebesa privedla mne 
sem, abych slysel vase sesh a atkoli 
jsem od patnacti let nemél vrukouzbrané...“ 
'  yPatnadcte let?“ zvolal Petr. 
yAno, mij mily. Nebot na ruce sluhy 
BoZiho nesmi byti krve, ani zviteci; a vSak 
co zitra udinim, nestane se proto, abych z 
kratochvile zabijel, nybr% abych Skodé za* 
branil, a ponévadZ nemdm ani Zeny, ani 
déti, ani matky, pijdu a zastrelim Selmu.“ 
»Méjte se na pozoru, pane fardri,“ zvo- 
lal Jan. 
_yJen seo mne neboj, pfiteli, vSak 
jsem nezapomnél, co jsem umél jako jinoch.“ 
Mladik asi dvacetilety, kteréhoz% sou- 
druzi Stépdnem nazyvali, priskoéil ku knézi 
a fekl: ,A viak ja aspoii, maj. bratte, 
smim jiti s tebou?“ 
yly Stépdne?“ odpovédél mu knéz, 
»8ynu mé matky! nikoli, ty nepijde’ se 
mnou.“ - 
»My viickni pijdeme s vami,“:zvolali 
horaci. 
yJa vas nepotrebuji, moji pratelé, avSak 
jiZ pozdé na noc, pojezte a lehnéte si.“ 
_ Mlady Stépadn netroufal si vice doléhati 
na bratra svého. 
Myslivei se posadili k veéeri, nebot 
slovu p. fardfe ani v nejnepatrnéjsich vécech 
_nebyvalo odmlouvano. i 
Po uplynuti pilhodiny ustlal si kazdy 
vy nékterém kouté. Zavinuli se do kozicht 
ovéich anebo kozich. Stépan se ulozil blizko 
dvefi a brzo nebylo slySeti neZ tiché a.hlu- 
’ boké dychdni spicich horali; smolniéka 
jesté plapolala na skobé, patez horel v 
krbu, a mihavé odtud vychazejici .svétlo 
skakalo tisicerym zpisobem sem a tam po 
rozlozenych télech. Opren o krb éetl p. 
faréé a nékdy zaviel knihu, aby se dival 
na spici horaly, jenz leZeli kolem ného. 
Po hodiné smolniéka vzplanula, praskala a 
otom uhasla,.plamene v krbu ubyvalo, p. 
ard se polozil na svij plast. Netrvalo 
dlouho a posledni oharek v krbu v pili se 
prelomil, padl do popele, zéernal a vypou- 
» tél se sebe kouf, bed véak prestal i koui, 
venku utichl vitr, a vikol bylo tma, ticho 
a mléeni. (Pokraéovani.) 


Dopisy. 
Od sv. Kiliana u Vitavy, 8. éervna 1865. 


(Prvni arcibiskupska navitéva osady; bitmovani, zkouska, 
odkaz,) 


Asi tri hodiny nad Zbraslavi stoji ko- 
stel sy. Kiliana mezi vysokymi vrehy, po- 


.osady a nejstarsich osadnikt. 


bliz brehu Vltavy. Proti chrému Pané jest 
ostrov, na ném% stdval prosluly kldster be- 
nediktinsky, dle knihy pamdatni vystavény 
okolo yr. 997 po n. P., z ného nyni, po ztro- 
skotani ve vadlce husitské v r. 1420, jen 
nékolik zdi, povodni jiz rozvalenych, po- 
zustavea. — 

Na ostrové tomto s!dval chrdm Pané, 
zalozeny ke cti sv. Jana. Jekto véak pke- 
voz na ostroy pro osadniky obtizny a 
vystavén jest chraém nynéjSi na brehu pod 
vrchem jiZ v r. 1002, aby vétici lehéeji 
sluzbam Bo%im pritomni byti mohli. — ' 
Osada Svato-Kilianskaé jest z vétSi ¢dsti po 
vrsich rozlozZena, a prichod k ‘svatyni 
Pané dilem pro vrchy, dilem Vltavou a 
Sazavou, u Davle ve Vitavu vtékajici, éa- 
sto obtizny. Prekazky tyto, a jmenovité 
byvalé neschiidné cesty byly pri¢inou, Ze 
po vSecka -stoleti, co svatyné tato stoji, 
zadny z arcipastyri osadu zdejsi na. své 
apostolské vesté nenavstivil; pouze v mi- 
nulém stoleti zavital sem tehdejsi svétici 
biskup a generalni vikdr Jan Ondiej Keyser, 
jehozto vyrok o sy. Kiliané v pamatni knize 
zaznamenan jest témito slovy: ,Dosti jest 
sv. Kiliana jednou v Zivoté vidéti!“ 

Co divu, Ze osada zdejsi, aé blize 
Prahy lezici, predce malo zndma, touzZila 
uzriti svého vrchniho pastyre? Diky Bohu! 
co po vSecka stoleti Zdddno, splnilo se 
letos. JEmin. nejdistojnéjsi pan kardinal 
arcibiskup zavital radno dne 24. kvétna o 
8. hod. na své visitaéni cesté u sv. Kiliana. 
Po prevleknuti ve farnim domé doprovazen 
éetnym sem prislym duchovenstvem k chra- 
mu Pané, kde% uvitan byl od predstavenych 
Po kazani, 
je% mél mistni duchovni pastyr, slouzil nej- 
dist. vrchni pastyr nejdrazSi obét. mSe syv., 
a po té kazal na hrbitové shromazdénému 
lidu o bazni Bo#i, na niz spodiva blaho 
lidstva. S radosti a nadbogné poslouchali 
shromazZdéni slova vrchniho pastyre svého. 
Po kdzani udélil Jeho Eminence 714 bit- 
movanctim svatost birmovani; pak vykonal 
modlitby za zemrelé osadniky a duchoven- 
stvo a po kratkém odpotinku odbyval 
zkousku ve farni Skole v Davli, kdeZ osvéd- 
éil svou laskavost k malitkym. Znamot, Ze 
mileréd podava slovo Boz nejen dospélym, 
ale zvl4sté miléékim Pané, nevinné mla- 
dezi. — Po zkou&ce odebral se jiZ za sou- 
mraku na své apoStolské cesté dale do 
Slap, kdeZ% pobyl 25. a 26. kvétna, a dne 
27. po m&i sv.. opét do gsady nasi ke 
zkousSce ve filialni Skole Stéchovické se 
navratil. Cestu ze Slap do Stéchovie vy- 
konal Jeho Eminence po Vitavé na zylast 
k tomu téelu pripravené lodi tak nazvany- 
mi proudy Svato-Janskymi. Plavba tato po 


=. BRH*—= 


Vitavé jest rozkoSna, z obou brehh k nebi | 
strmici skaliny rozliéného. tvaru porostlé | 


tua tam stromovim, u prostred teky z 
vody na mnoha mistech vystupujici, pro 
plavbu pri velké vodé nebezpeéné balvany, 
vsude .svym zvlastnim jménem’ nazvané, 
_prudké zahyby toku vody, davaji krajiné 
iéto zvlaStni raz a vzbuzuji podiveni v 
kazdém pfriteli prirody. Jeho Eminenci vi- 
tala u prostted zde nejvy8Sich vrcht hlué- 
nd strelba, a plavbé prospélo prihodné: po- 
éasi. Vystoupiv z lodé byl doprovazen ke 
Skole pravodem slavnostné odéného lidu. 
I zde pri zkouSce ditky uSlechtilou pova- 


hou Jeho Eminence pohnuté, blizily se bez 


ostychavosti k nému co k otci, aueb co 
véelitky k své krdlovné. — Po ukonéené 
zkouSce vyslechnul Z4dost osadnikt Stécho- 
vickych, aby z 20.000 zl. dobrodincem na 
chrém Pané obétovanych, stavbu nového 
chrému u prostted svého méstyse zapo¢citi 
mohh, Po udéleném apoStolském poZehnani 
odebral se nejdtst. pan do farniho domu, 
by zde a v chramu Pané svij vrchnopastyt- 
sky ttad v osadé nasi ukonéil. Teprv v 
9 hodin veéer jel doprovdzen blahopranim 
vSeho lidu:ku Praze. Viude éekali a klekali 
lidé, by obdrZeli je&8té jednou pozZehnani 
Jeho Eminence; ano u Vraného vy noci ée- 
kal jesté lid se svym duchoynim pasty- 
rem, by Jeho Eminenci jeSté jednou uzreli 
a srdeéné ,s.Bohem“ Jemu prali. FF. M. 


V Krusovictch dne 3. éeruna 1865. 
(Misie knézi Redemtorista.) 

UtéSenych hodti duchovnich dostalo se 
osadé Krusovické tim, Ze ji velebni knézi Re- 
demtoristé z Prahy, a sice PP. Josef Machek, 
Jiti Kotyza a Antonin Roller dne 22. kvétna 
t. r. odpoledne navétivili, aby zde svatou 
misii konali. Misie zapoéala u veéer téhoz 
dne, a skonéila se o 9. hodiné rano dne 
1. Gervna. Obyéejné predsudky proti této 
poboZnosti hned zmizely, jak mile byli ve- 
lebni misionati uéel svého prichodu ohla- 
sili. Obyvatelstvo osadni i vikolni bedli- 
_ vym navétévovanim misionditskych kazani 

a prijimanim sv. svatosti stkvéle dokdzalo, s 
a velikou laskou, uctou a divérou, pri- 
Inulo k vel. misiondriim, kteti horlivym ka- 
zanim slova Boziho a prikladnou ochotnosti 
v slySeni sv. zpovédi vibec oblibenymi se 
stali. Jeliko% v zdejSim chramu Pané toliko 
jediny jest oltar, zapoéaly ve v’ednich dnech 
jiZ o Gtvrté hodiné mse svaté. V p&ét hodin 
byvalo pak ranni kdzani, tak Ze poskytnuta 
byla pYilezitost ku slySenf slova Boziho i 
tém, kdoz pak neodkladné polni a jiné pré- 
ce konat sli. Za tou%. pritinou bylo ve- 
éerni kazani teprv po sedmé hodiné. A tu 
plesalo radosti srdce ka%dého vidouciho, 


kterak pilné a. svédomité tato ranni i ve- 
serni kazani navStévovdna byla. O slavnosti 
na nebe vstoupeni Pané (25. kvétna), a v 
nasledujici na to nedéli (28. kvétna) bylo 
troje kazani; prvni v 6 hodin, druhé v 10 
hodin pred zpivanou mii svatou, a treti k 
veéeru v 6 hodin. Obsah kazani byl prak- 
ticky, z oboru katolické véro- a mravouky 
vybrany, a duchovnim pottebam nynéjsiho 
véku uplné priméreny. Téz cviéeni jednot- 
livych stavi veliky duchoyni uzitek poslu- 
chaéim pfineslo. Komunikanti bylo 1087, 
vice tedy, neZ vSech dusi na osadé jest, 
co% jest patrnym dtkazem, Ze nemald 
édst komunikanti byla z vikoli. Horlivost 
to utéSena, povazi-li se, Ze misie sy.’ zde 
brzo po. skonéeném jubileu. zapoéala se. 
Byli mezi komunikanty i lidé, kteti az na 
pét hodin cesty do Krusovie méli. ,,Mileradi 
dalekou .cestu kondme, a vsecko nepohodli 
snasime, abychom pri svaté misii s Panem 
Bohem uprimné se smiriti mohli,“ tak mlu- 
vili verejné ti dobri lidé. SluSno tu doloziti, 
ze pri té poboZnosti i zdejsSi pani urednici 
péknym prikladem predchazeli. Pan fiditel 
knizZeciho hospodarstvi ochotné ‘zridil vse 
tak, aby mohli Getni délnici pri zdejSim 
knizecim dvore, téZ dvorSti chasnici uéa- 
stenstvi miti ve svaté misii. .Co tu bylo 
dobrych predsevzeti uéméno pri jednotli- 
vych kazanich, zvlasté pred svatym pfiji- 
mdnim a po ném, to ma seéteno vSevidouci 
Pdén. Koho by nebyly dojali misionaérské 
reéi o pravdach véénych, o Gdstkdch sv4- 
tosti sv. pokani, o generdlni zpovédi, o hti- 
chu, kradeZi a netistoté, o prikazanich cir- 
kevnich, koho by skrouSenosti nebyly na- 
plnily feci pri odproSovani Nejsvétéjsi Sva- 
tosti, chvaloreceni nejblah. Marie Panny, 
svéceni krize a skonéeni sv. misie? 

Laska a vdéénost k vel. knéZim misi- 
ondtim dana tu na jevo néznym zptsobem. 
Mladenci vysazeli v ttery (30. kvétna), v 
den to pred svéceuim misiondrského krize, 
cestu od fary k chramu Pané, a od tohoto 
aZ k mistu, kdeZ nyni misiondrsky kiHz% 
stoji, majemi na zpasob stromokadi, postarav- 
Se se téz 0 ovénéeni téhoz krize. Ve stredu 
(31. kvétna) bylo v.7 hodin u veéer své- 
ceni misionaérského ktize. Prtvod ku syvé- 
ceni krize vySel od chrdmu Pané. Napféed 
Sly Skolni ditky, pak 388 paren v bilych 
Satech s vénei v rukou, za nimi ducho- 
venstvo, (vel. p. superior misie P. Josef 
Machek, co svétitel ktize, v pluvidlu) za 
duchovenstvem 24 mladenctt v Gernych &a- 
tech, nesoucich misiondaitsky k¥iz; pak na 
sledovali muZové, mezi nimi i pani tred- 
nici, naposled Sly zeny. Tolik lidstva v 
Krusgovicich nevidéno; a predce ani ta nej- 
mensi vytrznost neprihodila se po as celé 


— 271 — 


svaté misie! Jak hluboce se zakotvila v 
srdcich osadniki laska a vdétnost k veleb- 
nym OO. misiondrim, ukdzalo se po skon- 
éeni sv. misie. KdyzZ dist. pan superior 
misie ve étvrtek dopoledne vy 9 hodin po- 
boZnost sv. misie pohnutlivym kdézanim byl 
skonéil, nebylo ani jednoho posluchaée, 
jehoz o¢i by nebyly zaroseny slzami. Na 
to mistni fardt ve jmenu Krugovické osady 
velebnym misiondétim za jejich veliké, ne- 
aistné namahdni podékoval. A kdy% pak 
velebni otcové po 10. hodiné dopoledne z 
‘KruSovické osady se nazpét do Prahy ode- 
birali, byl jim dan od let ithe p- keditele 
kniZeciho hospodarstvi slusny povoz.a% do 
_Rinholee, odkud se po Zelezné draze do 
Prahy dostali. Zdej8i obyvatelstvo a Getné 
zastupy lidstva z vikoli se zdejSimi mla- 
denci a pannami vyprovodili pri zvuku 
slu&né hudby misionare daleko k Renéovu. 
Tu jsme se rozloutili. Tisiceré volani ,S 
Panem Bohem! Zaplat Vim to Pain Bth!“ 
bylo tu slySeti; a ty z oéi vSech kanouci 
‘slze a plat byly dikazem, Ze si velebni 
pani misionari trvaly pomnik vdétnosti vy- 
stavéli v srdeich zdejSich osadnikd i véech, 
kdoZ ve sy. misii uéastenstvi méli. Simé 
slova Boziho, jez velebni OO. misionari zde 
rozsivali, prinese s pomoci BodZi uzitek sto- 
nasobny ! L. J. f. 


Ze Sdn u Kolina na den Nejsv. Trojice 1865. 
(O Milané. Konec dopisii z Italie.) 

Maji Italiani prislovi: Cosa fatta capo 
ha, t. }. vée dobre udélana ma hlavu. Ni 
vim, mély-li mé dopisy z Italie hlavu; na 
to mysliti, et nyni ovsem jiz pozdé. Pan 
redaktor Blahovésta vsak chce, aby mély 
alespoti konec a vyzval mé, abych prised 
do otéiny uzavrel néjakou zpravou své listy 
z cesty. Zdalo se jiz, Ze Pan Bth sam 
chysta tento konec, napsany pee smrti ; 
a étendarové o tomto naystiveni Bozim, které 
mé stihlo v Mildné, Getli jiz v Blahovéstu 
zpravy psané s takovou obSirnosti, laskou 
a utrpnosti, Ze i toto verejné ucastenstvi 
se mnou, i vzbuzend tim soustrasf mnohych 
étendrai nuti mne k vyznani, Ze jsem toho 
nezaslouzil, ze toho nejsem hoden. 

Kdyz jsem co chlapec mél jiti poprvé 
_ do nagi stovézaté Prahy, o niz jsem byl 

jiz. mnoho Cital a je8té vice v_ obraznosti 
si predstavoval, tenkrate s touzebnosti celé 
srdce détské zaujimajici tahlo mne to do 
Prahy. A mohu vyznati, Praha neztratila 
pro mne doposud své ptivaby, -jef nage, 
éeska, — chovat v liné svém tolik svatych 
pamatek a tolik milych pratel, takze do- 
posud milé mi byva kaZdé prijiti do Prahy. 
.A po nasi Praze poznal a vidél jsem ji- 
nych mést mnoho, ale jen po dvou jsem 


opravdu zatouzil, jen ke dvéma srdce pfi- 
lozil; to byl Rim a Milan. Dlouhy neduh 
muj stal se mi prostredkem a cestou, po 
které mé Pan Btih uvedl do téch obou Za- 
danych mést. Jak jsem se radoval, kdyz 
jsme se blizili k Mildénu, s jakou rozkoéi 
a uctou kraéel a patéil jsem po tom chramu, 
v némzZ ptsobil veliky svétec Karel Boro- 
mejsky! Vidél jsem ten kriz, jejZ v ka- 
jicim procesi. nesl na ramenou svych, bo- 

yma nohama kraéeje morem zpustoSenymi 


8 
_ulicemi; mél jsem milost od Boha, sloudZiti 


na jeho hrobé mii svatou; vidél jsem to 
misto, kde milost Bozi usty a rukou veli- 
kého Ambroze postavila Cirkvi mocny sloup, 
rozzzala veliké svétlo pokéténim Velikého 
Augustina; vidél jsem staroZitny chram a y 
ném hrob predniho oslavence -Milanského 
sv. Ambroze! 

Vielaé totha a Zadost md byla napl- 
néna, a chtéje jiz ubirati se dale ku vlasti, 
byl jsem ftizenim Bozim zadrzen na dlouhou 
jeSté dobu v Zadoucim tom mésté. Tézka 
nemoc upoutala mé na lizko. Ov8em kdy- 
bych byl naplnén tim pravé kresfanskym 
smyslenin, v kterémZ mnozi Svati Zadali - 
si a radostné prijimali z ruky Bozi ktize 
nejtéz8i: byl bych se snad radoval, Ze v 
tomto svatém, ode mné tak touzebné hledaném 
mésté navs8tivil mé Pan Bth kkizem své 
lasky, byl bych se snad i z toho radoval, 
ze na den sv. patrona naSeho Jana Nep. 
trpél jsem nejvice. AvSak ja byl daleky 
od této dokonalosti svatych Bozich, ja citil 
celou tizi bolesti, a prosil jsem upénlivé 
Boha, aby odiial ode mne nemoc a dal mi 
brzy navratiti se do vlasti, jakoZ jsem tuto 
divéru vzdycky choval v srdci svém. A 
Pan Bih, jenZ i s nasimi slabostmi sho- 
viva a Gasto vyslycha prosby nag’e, aé by 
nam snad nékdy nevyslySeni jich bylo pro 
dusi prospéSnéjsi, Pan Buh vysly8el horouci 
modlitby pratel mych a moje, pozdvihl mé 
po tolikrate z lizka nemoci, a dal mi sily, 
ze jsem mohl vydati se opét na cestu da- 
lekou. 

Bylo to v padtek pred svatky, kdyz 
jsem see spatril a pozdravil hory a nivy 
a zahrady a obydli éeské a kdyz jsem opét 
octnul se v milé své otéiné, kterouz jsem 
pred deviti skoro mésici opustil. 

A louéeje se tedy co dopisovatel se 
étendti Blahovésta, musim jim~ podékovati 
za jejich podilnost a soustrast, s kterou, 
jak jsem se jiZ sam presvédtil, sledovali 
mé prihody, a Zidam si od nich, aby po 
Pee tohoto dopisu pomodlili se za mne 

Panu Bohu, co% i ja jim slibuju, tak 
abychom alespoti my, ktcki mame ldsku 
k sobé vespolek, plnili slovo ApoStolovo: 
»Modlete se za sebe: vespolek.“ Jan Heréik. 


— 272 — 


Z Dolnt Krée dne 11. éervna_1685. 
(Svéceni praporu spolku remeslnicko-zivnostenského na 
Pankraci.) 

DneSniho dne se konala krasna slav- 
nost v obci Pankraci. Zdejsi remeslnicko- 
zivnostensky spolek, kteryZ i z vikolnich 
remeslnikii a Zivnostniki zdlezi, a as 300 
udi ¢ité, ziridil sobé krasny prapor, jenZ 
‘dneSniho ‘dne o slaynosti nejsyv. Trojice cir- 
_kevniho posvéceni doéSel. 
seSli se veSketi udové nadteéeného spolku 
o 9. hodiné rano u prednosty na Pankraci, 
oéekavajice s novym praporem svym a 


Sesti prapory remesinickych poradkt Vyse- | 


hradskych vzneSené hosty sem pozvané. 
Nejposléze prijel purkmistr Prazsky . pan 
Dr. Bélsky se svou choti; po uvitani P. 
purkmistra, Slo se v krasném porddku do 
zdejsiho kostela. Za prapory sla dlouha 
tada malych bile odénych: déyédtek, za 
nimi veledist. pan probost VySehradsky 
Ruffer co svétitel praporu, podlé ného p. 
purkmistr a ostatni hosté a vyborové spolku, 


pak neprehledny zastup lidu, tak Ze chram . 


sv. Pankrdce preplnén byl. 

Slavnostni kazani mél nai p. fardk Fr. 
Eska, naznatil vyznam praporu viibec a 
zvlast praporu zdejsiho spolku, jenZ nese 
na sobé obraz sv. Vacslava s ndpisem: 
S Bohem k practi! Od Boha zdar! Na konei 
feéi své tato slova zvld&8t vykladal, a pak 
zadal dist. p. proboSta o posvéceni praporu: 
Po kazani poéal obrad svéceni, jejZ vyko- 
naval p. probost pod infuli u pritomnosti 
naseho p. fardte a dyou jinych knézi, a 
pak slouZil slavnou zpivanou mii svatou, 
po kterézZ bylo Te Deum. Hlavni Gdsti mse 
sv. byly oznamovany strelbou z mozdirt. 
Budtez. diky vzddny veledist. p. pro- 
boStovi, ktery svou pritomnosti slavnost nasi 
oslavil, i nasemu p. fardti a vSem, kdoz 
se pritinili, by slavnost tato dfstojné ko- 
kana byla. A. M. 


Z Nového BydzZova, 11. éeruna 1865. 

(Biskupska visitace. Knézské druhotiny, kiest, birmovani.) 
Letosni svatky SvatoduSni nam _ po- 
skytly mnoho duchoynich radosti. Po treti 
jiZ zavital k nam J. Exc. nejdist. p. biskup 
Kralohradecky, Karel Hanl, aby konal kano- 
nickou visitaci a udéloval svatost sv. bir- 
movani, V_ sobotu odpoledne byly ulice, 
kudy p. biskup jeti mél, valnym mnoZstvim 
lidstva naplnény. Na strané jizni posta- 
vena byla brana s ndpisem: ,Ave Parens, 
jilii laetantur.“ V éele privodu byly spolky 
krejéovsky a obuvnicky s prapory svymi, 
za témito zpévacky spolek ,Lubor“ s pra- 
pore a kapelou Horickou. Pred samou 
ranou nalézal se sbor veterdni (vyslou- 
Zilch) s kapelou svou. Za branou stali 


K -slavnosti té | 


v ¥addch ZAci a Zikyné hlavni, podredlui 
a divti Skoly, jakoZ i &Skoly Zidovské. Mést- 
ska rada jela p. biskupovi vsttic a uvitala 
jej pred. méstem. Hlahol zyont a strelba 
hmozdiri .oznamovaly prichod p. biskupa, 
jen% s obou stran obklopen jezdci, se vezl 
az ku brané, kamZ mu duchovenstvo vstric 
vyslo. Zde sestoupil a byl uvitan é¢eskou 
reGi vdist. p. Jos. Kneysla, vikare a dé- 
kana Novobydzovského, po té mély reé 
uvitaci dvé divky, pak slozil uctu svou p. 
okresni a velitel sboru veterdntiiv. Na to 
udélil p.- biskup .poZehnani a ubiral se do 
okrda$leného dékanstvi. Odtud vedl_ prt- 
vod do kostela, kdeZ po kratké poboznosti 
sv. pozehnani udéleno bylo, U vedéer bylo. 
mésto osvétleno, tu i. tam okna rozmani- 
tymi napisy ano i obrazy ozdobena, vzta- 
hujicimi se na knézské druhotiny vdust. 
p. dékana Jos. Kneysla,*) jakoZ i‘na prichod 
J. Exe. nejdist. p. biskupa. Na Jékan’ 
byly mimo jiné tyto napisy: Pio virtutum 
cultort; Bono juventutis moderatori; So- 
laerti parochiae pastori. Na Skole israelské — 
napis sletoétem: SlgnuM re Verentlae Verae 
SaCerDotl et SChoLae InspeCtorl. (1865.) 
Na namésti byly i rfiznobarevné ohné za- 
paleny. Zpévacky spolek usporadal zasta- 
venitéko s pochodnémi, Kapela hrala hymnu 
papezskou, Kde domiv mij a j.. J. Exe. 
p. biskup projevil své diky za dikazy také 
oddanosti. Na hod Bozi SvatoduSni byly 
slouzeny tiché mSe sv. od 5—7. hodin; o 
7. hodiné slouzil J. Exe. p. biskup tichou 
msi svatou. Po té.se odebral sbor knézi 
na dékanstvi pro v. p. jubilanta a po na- 
vratu do kostela byla mu pri vyznamnych 
obradech podana berla, kvétinami ovinutd. 
Zaroven byl v. p. jubilant povygen na éest- 
ného kanovnika kapitoly Kralohradecké. 
Po téchto obradech prikroéil J. Exc. nejd. 
p. biskup ke kitu dospélého israelity. ts 
liké bylo napnuti véricich, jimZ takovato 
slaynost jen ztidka se udd4. Po vykonanych 
téchto sv. obradech oslovil Smidarsky dékan 
a éestny kanovnik VySehradsky, Fiala _ p. 
jubilanta a podal mu ve jménu -ducho- 
venstva celého vikaridtu stribrny kalich, 
jenZ na spodu napis nese: Actus devotionis 
clert vicariatus Neobydzoviensis R. Josepho 


_Kneysl Decano et Canonico 1865.- Nasle- 


dovalo slavnostné kazani. Kazatel liéil za- 
sluhy v. p. jubilanta, jakoz i jeho lasku 
k Cirkvi a uail této prilezZitosti k feti o 
samospasitelnosti viry katolické. Po kazani, 
pri némZ mnohé oko slzou oddanosti k pa- 


*) Rodem z Bydzova. Na knézstvi posvécen 27. 
brezna 1815, byl kaplanem v Bélohradé, pak uéi- 
telem nabozenstvi na divéi skole panen Uréulinek 
v Kutné Hore, katechetou na gymnasiu Kralo- 
hradeckém, y. 1844 stal se dékanem v rodisti svém. | 


‘. ee a yee 


styfi svému se zarosilo*), slouzil v. p. jubi- 
~ lant slavnou mii sy., pi niZ mu osmadvacet 
knézi ptisluhovalo. Po mii sy. udéloval 
nejdist. p. biskup svatost sv. bitmovant 
» do jedné hodiny. Ve tti hodiny byly zpi- 
vané neSpory, ve ttyry zkouska na hlavni 
a niZsi redlni Skole, jiZto ridil p. kan. Ku- 
kla. Asi o pil Sesté opét udéloval p. bis- 
kup svatost sv. birmovani témé? do tii ttvrti 
na osm. Veéer usporddal sbor veterant 
zastavenitéko se svitilnami, kapela zahrala 
nékolik zdarilych skladeb, ndsledoval ohiio- 
-stroj, mezi jinymi se zaskvélo i C. H. (Ca- 
rolus Hanl) a tu nemélo provoldvani ,,Sliva‘ 
ani konce. — V pondéli byly opét od 5. do 
7. hod. tiché m&e sv., pak slouzil p. biskup 
_ mii sy. Po té mél kazani y. p. A. Suchdnek, 
po kazani vyslychal p. biskup ditky ze 
sv. ndbozenstvi, k temuz se i ditky ze 
St. Bydzova dostavily. Po zkouSce byl 
rivod kolem kostela a modlitby za mrtvé. 
obognost tuto ridil sAm p. biskup; pak 
opét udéloval svaté bitmovani do pfl 12. 
hod. Bitmovanctii bylo po oba dva dny té- 
mér 1500. O pail 12. hod. jel prohlédnout 
filialni kostel Nejsv. Trojice na hrbitové, 
jenZ snahou p. dékana dtstojné opraven 
byl. I sem provodilo p. biskupa nepo- 
‘Getné mnoZstvi lidstva. As o pil jedné hod. 
byla zkouska na divéi Skole, kdeZ ctihodné 
Skolni sestry vyuéuji. 
bylo kratké pozehnani, po némZ nejdist. 
p. biskup, rozlouéiy se, na Metliéany od- 
jel. Jak pri prichodu, tak i nyni staly 
v tadach zdstupy neprehledné; asi titicet 
jezdcti doprovazelo p. biskupa. Na Metli- 
éanech byla slaynostna brdéna.— Dejz% Bah 
zdaru této apoStolské cesté, a zachovej ndm 
sta¥itké naSe pastyre duchovni. S 


Od. Kostelce nad Labem 8. éervna 1865. 


(Ozdoby chramu a poboznosti v Tyeboraticich. Nova fara.) 


O sydtcich SvatoduSnich putoval jsem 

do chramu Pané Treboratického. Byl jsem 
fekvapen skyélou upravou, jakéZ se sna- 
foie horlivého farniho p. administratora F. 
Vohorila tomuto stanku Bozimu dostalo. 
Hlayni oltat zdobi 14 bohaté pozlacenych 
svicni, jak mi praveno bylo v cené 200 zl. 
_r. & Po strandch jsou dva zcela nové ol- 


*) Kazal p. farat Bubla, byvaly zak p. jubilantiiv. 
Mezi birmovanci byl téz jeden obracenec, jenz v 
Broumové do lina Cirkve katol. prijat sem byl 

_ prisel, aby byl bitmovan. By] tu téz vys. dust. 
p- opat Broumovsky J. N. Rotter, jenz pak JExc. 
p- biskupa provodil na blizkéu kla4sterni fara Me- 
tli¢anskou, kdez vloni kostel vkusné obnoven byl. 
Z Metliéan odebral se p. biskup do Smidar. V 
Hoficich povede privod Boziho Téla a v sobotu 
po Bozim Téle ukonéi visitaci v Nechanicich. 
(Doplnéno z jiného dopisu, jenz nas pe ane 

ed. 


O pil. Sesié hod. ° 


tate s péknymi obrazy (od Miillera) pfed- 
stavujicimi ,prvni sy. prijimdani sv. Vaclava“ 
a ,8v. Vojtécha stojiciho na Zelené hore 
a prosiciho o trodnou vlazitku nebeskou.“ 
Oba tyto oltdre slohu gothického stély 2000 
zl. r. & Lo obnovu hlavniho oltdte hodla 
s pomoci Bo%i co nejdrive se postarati vel. 
p- administrator. —- Mnoho jsme jiz i ve 
verejnych listech éetli, jak tu a tam obecni 
vybor 0 to vSemo%né se zasazuje, aby k 

ovzneseni mravopoéestnosti a k udrézeni 

ohumilé kazné kresfanské taneéni zAbavy 
v hospodach co nejvice moZnd se obme- 
zovaly; — jak daleko dospéli v ohledu 
tomto tito zastupitelové obci, zevrubné ne- 
vim; toliko Sealy shanis ze na mnoze pani 
hostinsti takovémuto opatteni obecnimu se 
protivuji, ztéZujice sobé na obmezovani své 
zivnosti, z které pry c. k. dané, vyhradné 
pak i hudebni poplatky pod jménem ,,Mu- 
sikalienpost* platiti musi. Jinak proti to- 
muto zloradu zakroéil vel. pan administra- 
tor v Treboraticich. Vida k vlastnimu zar- 
mutku, Ze zvlast v posledni dny masopustni 
nejvice neplechy mezi lidem se paSe, — 
zavedl na posledni masopust poboZnost ve- 
rejného ucténi nejsv. Svatosti oltaini s roz- 
jimdnim bolestného utrpent Pané. A hile, 
chram Paéné byl ndboZnym lidem preplnén 
a — krémy ztstaly prazdné. V tiché dobé 
svatopostni éinil odpoledni kaézani kazZdou 
nedéli> po ném% nasledovalo sy. poZehnani, 
a po pozehnani vedl sim poboZnost krizové 
cesty. K svatopostni poboZnosti této byval 
veliky naval, jakoZ i neméné k ,,poboZno- 
sti majové. Plnych 31 dni rdno i u veéer . 
vrouci ctitelové ‘Marie Panny yzyvali na- 
bognymi zpévy a srdetnymi modlitbami 
»kralovnu maje* s horlivym knézem svym, 
ktery co vibee zndmy feénik na kazdy 


‘den rozjimani uéinil a vymluvnosti svou 


dovedl toho, Ze nejeden z ndboZnych téast- 
niki bezdéky vyznati musil: ,,Pane, dobre 
jest ndm zde byti.“ Mezi éetnymi uéast- 
niky téchto majovych radosti proslavila se 
zvlaSt jedna panna jak pritomnosti kaZdo- 
denni tak i prikladnou pobo%nosti; coz. 
neuslo oku sprévee duchoyniho, jen% ku 
konci této poboZnosti onu pannu skvostné 
vazanou modlitébni knihou ,Rize Karmel- 
ska“ verejné odménil. Horlivosti téhoz vel. 
dna a chyalitebnou snahou p. uéditele Vac. 

elikka zpivaji se v Treboratickém chraému 
Pdné eské neSpory a jiné zpévy znového 
kanciondlu Svato - Janského — a i spolek 
literacky se tu uté%ené zmaha. — Téz zmi- 
niti musim, Ze pro seSlost farni budovy mu- 
sil sprdvece duchoyni vy Treboraticich jiz 
vice let bydleti v ndéjmu. V8ak dotéeny 
an administrator prebyva jiz v nové fare, 
keterdy upravena jest ze dvou hospodatskych 


— 274 — 


staveni, je% rytit Alexandr Ze Schilleré 
s krdsnou 6 koret velikou zahradou k -to- 


muto uéelu byl postoupil za cenu 5000 zl. - 


r. 6 Dle uznani c..k. komise mélo se k 
fate jen pal této zahrady pridéliti, polovice 
pak druha méla zistati ina dale ve vlast- 
nictvi rytite Schéllera. Ale tento slechetny 
pan skrze svého plnomocnika vyjadril se, 
ze on tuto druhou neodprodanou polovici 
vel. p. Voborilovi zdarma k. uZivani pone- 
chati chce, dokud by on co spravce du- 
chovni v Treboraticich uradoval. Tento na- 
vrh pfYijal p. administrator a vsak dolozil, 
ze vynos, jakyZ z této mu darované polo- 
vice kaZdoroéné vyplyne, tak dlouho chce 
ukladati, a% by za néj tuto darem postou- 
penou polovici zahrady mohl odkoupiti a 
k fate na vZdy pyivtéliti' Veskera tato vy- 
jadteni byla sepsdna a protokol zaslan 
nejd. tats konsistori a vys. mistodrzitel- 
stvi ku schvdleni a potvrzeni. Ale tito 
uradové zaridili ‘vée jindée, povolili totiz, 


aby nikoliv pil nybrz celd zahrada odkou- 
pena a bez vyminky k fare pridélena byla. 


D—d—. 


Z Turnova v cervnu, 1865, 
_ (Dvoji pohreb.) 

Neni snad daleko Siroko mésta, kte- 
réby se honositi mohlo, ze z ného vyéslo 
tolik knéZi, jako z Turnova. Opomijejice 
davno i nedavyno zemrelych, pripominame 
si asi 15 knézi rodakti Turnovskych, kteti 
na vinici Pané v Litomérické a Prazské 
diecési pracuji. Nejsou tedy knézské prvo- 


. tiny v Turnové novinkou, ale predce se tu 


_kazdého radosti. 


kazdy- na prvotiny roddka svého téSi, a 
spatruje v tom Gest mésta, kdykoliv do 
dlouhe tady Turnovskych knézZi novosvé- 
cenec vstupuje. I letos se tésili Turnované 
na prvotiny knézské jednoho z rodakt svych. 
V nedéli, dne 28. kvétna, o rannich i vel- 
kych sluzbach Bozich ohlaSeno bylo po 
kazani, ze dne 30. Gervence v Praze na 
knézstvi posvécen byti ma zdejsi_ bohoslo- 
vee Jan Cernovicky. Hlas tento naplnil 
Vsak u veéer téhoz dne 
ozval se jiny smutny hlas s véze chramove. 
Pronikavym zvukem hldsal zvon, Ze rdno 
ohla’eny bohoslovee asi pred hodinou. v 
Pragskem kn. arcibisk. seminari zemfel. 
To byla zprava hrozna, rana velika, zvétSena 
tim, ze kratka nemoc v Panu zesnulého v 
mésté zndma nebyla. Malé, ale milé na- 
hrady dostalo se nam tim, Ze byla mrtvola 
do Turnova privezena, aby tu pohrbena 
byla. Télo pribylo sem v utery dne 30. 
kvétna o 5. hod. odpoledni za poéasi ne- 
priznivého, naéeZ v otcovském domé vysta- 
veno bylo. Od té doby hrnulo se obyva- 
telstvo vSech stavii k mrtvole, aby zname- 


nim sv. ktizZe poznamenali rakey  toho, 
ktery jim za osm nedél sim Zehnati mél 
co novosvécenec od oltdre timze sv. zna- 
menim. V poledne a u veéer davaly v8ecky 
zvony tri zdejSich kosteli tém, kterym 
avéénély dati nemohl, smutné ,s Bohem!“ 
Misto pamatek primiénich, které zesnuly 
vy Praze u% uchystané mél, aby jimi o své 
prvni obéti me sv. podélil Turnovany, roz- 
ndSela se po domich nayvésti_o smrti jeho. 
Na obou pamatkach jest znameni krize hla- 
sajici svétu vitézné slovo Pané: ,Jad jsem 
vzkrixeni i Zivot; kdo ve mne véri, byt i 
umfrel, Ziv. bude.“ — Ve sttedu’ odpoledne 
shromaZdili se vikolni pastyrové duchovni, 
jez zemfely o kazdych prazdninach navsté- 
voval a kteti ho visichni milovali, aby ho 
s domacim duchovenstvem doprovodili, ne 
jak a% do nedavna doufali, k oltdti, ale k 
hrobu. Pohreb slavnym pritvodem z Praz- 
ského semindte k nadraZi zapotaty a po 
dyou dnech v Turnové jinym obecenstvem 


ale touté% ldskou a soustrasti provazeny — 


byl slavny i dojemny. V Gele kraéela mla- 
deZ hl. Skoly se zahalenym praporem, na- 
sledoval nejstafSi ze spolkti nagich, bratr- 
stvo literadcké, za hudebniky a~zpévaky 
kraéelo duchovenstvo s* dist. officiantem 
kan. A. Markem. Véru podivné jsou soudy 
Bozi! Mladistvy Jan i sttibrovlasy tento 


‘kmet, jubilant od kolika let: oba Turno- 


vané, oba pokrevenci, jinoch a kmet, a 
tento svézi a zdrd4v — onoho mrtvého pro- 
vazel ku hrobu! Nasledovala rakev neSena 
spolkem mlddeneckym s obou stran pro- 
vazena mlddenci a druzicemi. Na ndmésti 
druZice se vystridaly s mladenci a samy 
nesly rakey. Za rakvi kraéelo s matkou 
a tetou, — druhou matkou Janovou — éetné 
pribuzenstvo, pak spolek étendrsky a v 
n prehledné radé méStanstvo zdejsi. Pri- 
vod'se bral do chramu bl. P. Marie, kdez 
bratranec zemfrelého vel. p. J. Svoboda, 
rodak a kaplan Turnovsky vstoupil na ka- 
zatelnu. Mél kazat priteli svému o prvo- 
tindch; coZ% divu, Ze sam aZ k slzam pohnut 


| dojemnou reci svou v kaz%dém srdci bolest, 


v kazdém oku slau vyvolal. Z chramu 
Paéné nesli duchovni rakev ku hrobu. Na 
krasném, zahradé se podobajicim hibitové 
uloZeno jest télo v posvdtnou zemi vedle 
otce a bratra svého k odpoéinku a budou- 
cimu z*mrtvych vstani. — Oplakalo ho 
kazdé oko, a v hlubokém pohnuti rozegel 
se zastup, u nového hrobu ztstala jen mat- 
kas tetou. ,Plate Rachel syni svych, a 
neda se potéSiti, proto Ze jich neni.“ Place 
Jana matka rodna, ztratila druhého z syn4 
svych; Buh ji potés! Pldée i matka — Cir- 
key, které krtem sv. Jana znovu zrodila, 
tonsurou k sluZzbé své oddélila a pro vinici 


‘ 


Pané dochovavala i ji potés Bth, posilaje 
stateénych délnikfi na vinici svou. — Dru- 
hého dne, 1. Gervna, byly slouzeny zddusni 
mSe sy. — Po nich odebralo’ se vel. du- 
chovenstvo do blizké Vyskfe, opét k pohtbu. 
Zde byl pohrben 92lety kimet, otee tri do- 


sud Zijicich knézi, J. Rames. Ku hrobu ho, 


nesli synové, nad rakvi truchloreéil dist. 
p- kan. A. Marek. — Témuz% Simeonu také 
jeden syn co bohoslovec 4. roku zemiel. — 
At odpoéivaji v pokoji! sf 


Od Cerného Kostelce dne 5. ceruna 1865. 

. ' Jestli trpké zkormucuje 
protivenstvi srdce mé, 
duvérnost mne posiluje, 
vzyvati hned jmeéno Tveé. atd. 

Ob den ozyvala se v minulém mésici 
spisen tato z hrdel mnohych pti poboznosti 
u sy. krize. Pobo%nost konala se vzdy po pul 
osmé u vetéer, Ze pak jedenkazdy pritinu 
mél prositi nebes Pdéna, by nam racil dati 
rosu s nebe, byly poboznosti naSe védy 
hojné navSstiveny. V oktav sv. Jana Ne- 
pomuckého zpivaly se pisné ku pocté  to- 
hoto naSeho ‘taatebius. Tu jsém mél s lidem 
nemilé jednani; libif se mu nadevSecky pout- 
nicka ,Kam jdes Jene“ pak ,,Tisickrat ‘bud 
ee sods a a ,,K tobé mtj otée prichazim, “ 

teré se mné zase libiti nechtély. I musil 
jsem .o Zivoté a smrti sv. Jana promluviti 
a pisné, v nich% se Zivot toho svétce opé- 
vuje, zpivat nauéiti. Ditky tu dobte po- 
mahaly, naudivse se drive pisné ty ve Skole. 
Jak docela jinak srdce jima, ,KdyZ mile 
maj zaviva, Vybornych ctnosti priklade, 
Hle priklad v dobrém stalosti“ aj. z kan- 
ciondlu Dédictvi Sv.-Janského ! Nemohu opo- 
menouti tuto vysloviti, co myslim o zpévu 
mesnim. Pri m&i svaté, dle mého minéni 
(a zrejmych rozkazi), méla by se vZdy pro- 
zpévovat piseli na nejsvétéjsi obét se vzta- 
hujici, a ne takova, ktera néco zcela jiného 
ma za predmét. Nebylo-li by lépe v den 
sy. Jana z Nepomuku pri m&i svaté zpi- 
yati pisei’,K trinu Pané duse touzi,“ nez 
takovou, kterd pro syou chatrnost ani do 
kanciondélu vzata nebyla? Nema kancio- 
nal dosti pisni meSnich na kazdy Gas, Ze 
se pri mi syaté i v méstech véeliké jiné 
pisné prozpévuji? Zalezi to jen na fidi- 
telich kiru, aby se dle nového kancionalu 
a ,Hlasu varhan“ drZeli a pisné, které k 
nejsvéetéjsi obéti uzptisobené nejsou, pred 
svatou obéti a po ni zpivali. 

NeZ ukonéim dopis svij, sdélim jesté 
malo slovy, jak jsme my poboZnost v mi- 
nulém mésici konali. Nejdtive modlili jsme 
se vady litanie (rozliéné), pak modlitby k 
nim pripojené, za déSt, za obecné potieby, 
za zemépana, za jeho Svatost atd. Pak 


ee oh. o 


jsme zpivali pisné: Boze Abrahdmiv — 
Boze pred 'T'vou velebnosti my nehodna stvo- 
reni (zménénou dle potreby), Tviree mocny, 
ak o sv. Janu, andéli straZci a piseri sv. 
ojtécha. Kazdy den nékolik a posledni 
vidy kblahoslavené’ Rodiéce Bozi, nate% 
se pak s ,Andél Pané“ skonéilo. V nedéli 
a ve sydtek etl jsem nékteré prihodné 
misto z Blahovésta, co% mnoZstvi lidu pri- 
lakalo a vSeobecné se libilo. Btéh prosby 
nase vyslySel seslav nam desté hojného, 
zaéez ‘bud Mu éest a chvdla. J. K Re 


Kronika. 


Z Prahy. Privod Boztho Téla na 
Hradéanech povede dnes JEmin. nejdist. 
p. kardinal; v nedéli pak po ostatnich mé- 
stech Prazskych star’i pp. kanovnici vdist. 
metrop. kapitoly. JEmin. p. kardinal arci- 


_biskup bude toho dne konati generalni vi- 


sitaci a birmovati v Mnisku. Po ukonéené 
Sere visitaci vikariatu Zbraslavského ode- 
bére se do lazni Teplickych, kdeZ bydleti 
bude v Svétci, zimku svém. — Zejtra bude 
u V&ech svatych (misto metrop. chramu) 
o 9. h. slouZena pontifikalni.mSe sv. 0 sy. 
Vitu, patronu zemé, jehozto pamatka dnes 
pro slavnost BoZiho Téla slaviti se nemize. — 
V sobotu, 17. t. m., kona se vyroéni pa- 
matka zvolent papeZe Pia IX. a dne 21. 
(sy. Aloisia) jeho korunovace. Pamatka zvo- 
leni byla v Cechach slavena minulou ne- 
déli ve ySech farnich, konventnich a kole- 
giatnich chramech slaynymi sluZbami Bozimi 
s chvalozpévem ,Te Denti K vyroéni 
pamatce korunovace prejeme a prosime: 
Hospodin zachovej.a obziviz Ho a nevy- 
dave} Ho v ruce nepfratel jeho. 

*_* Biymovancu bylo letos: dne 3. 
éervna u sv. Klementa 236 (studujicich) ;, 
u sv. MikulaSe na Malé strané od 3.—6. 
éervna 3806, a sice 1561 mu%ského, a 2245 
zenského pohlavi; z nichZto 1115 muzskych 
a 1600 zenskysh, uhrnem tedy 2715 z Prahy ; 
a 446 muzskych, a 645 Zenskych, celkem 
tedy 1091 z rozli¢nych farnosti venkov- 
skych. — Ve vikaridté Stribrském udélil 
JEmin. nejdist. p. kardinal sv. bitmovani 
od 22. dubna do 11. kvétna 6562 véricim. 

*_* V itery 13. t. m. slozila v chramé 
panen sv. Vorsuly slayné sliby novicka téhoz 
radu, panna Karolina, dcera dyornfho kamenika 
p. Svobody z Prahy vy ruce JEmin. p. kardinala. 
.. *—* Ke dni 8. srpna syolana jest do kla- 
Stera na Hradéanech kapitula tehole OO. kapu- 
cin& provincie Cesko-moravské k volbé nového 
provinciala. Rehole tato &t& nyni v Cechach. 
a na Morayé 109 knézi (avSak mezi nimi 83, 
kteri 50 rok véku svého jiz prekrodili), 10 kle- 
riki, 9 novich a 86 bratri laika, 


—* Na papezskou piijéku upsano a slo- 

Zeno u sate a p. M. Zdekauera vy Praze 
300.000 frank, 

os Moravy. Vv Rrugnein’ blize Plum- 
lose stavi novy kostel — Zid. — V Prerové 
‘dostavuje se klaster’ Skolnich sester. — 
V Olomouci vstoupi pry v Zivot spolek, 
aby studujicim zjednaval byt:a stravu v 
porddnych rodinach. — Tlumacovstt puto- 
vali dne 20. kvétna na Velehrad. »Nemile 
se jich dotklo“ — éteme v ,Ol. Nov.“ — Ze 
hlavni prichod k chrému "Pand jest uza- 
méen a stranou novym prichodem se vchazeti 
musi. Vsichni vyslovili pfani, aby Vele- 
hrad pkisel do rukou nasich, do rukou 
horlivého a pro ndrodni a cirkevni vée za- 
ujatého katolika.“ 

*_* V arcidiecési Olomoucké uprazdnéna 
jsou 143 mista kaplanska. 
ZL Vidné. Zabavni a holdovni cesta 
do Rima k sy. Otci odlozena jest na mésic 
cavt po ukonéeni valného sjezdu katol. jednot. 

Z Uher. JEm, kard. Sczitovsky, primas 


Uhersky, daroval na zi¥izeni raeehe gymnasia v . 


Trnavé 200.000: zl. 


Literni oznamovatel. 

—* ,Obsirny Zivot a utrpent Vykupi- 
tele naseho Jezise Krista a panenské matky 
Boz Marie. ,Kyestanska domaci kniha. K 
yzdélani naboznych, k utéSe trpicich a k obrané 
proti nevéricim — podle dvandcti lanka viry 
sepsali A, Schanzenbach a J. N. Stiitzle, farari, 
prelozil Frantisek Poimon, uditel nabozenstvi a 
fiditel hlavni Skoly v Slavkové. Sesit I, Na- 
kladem H. Kolka v Opavé 1865, Celé dilo 
vyjde vy 36 mésiénich sesitech. S  poslednim 
sesitem obdrzi odbératel premii ,,Madonnu s di- 
tétem“ nebo ,,modlici se Pannu,“ dle volby 
odbératelovy v barvach na éerné pidé. — Bude 
to dilo rozsahlé; podcinat uéenim o Bohu troj- 
jediném, o andélich, stvoreni zemé a étvera 
Zivli. Tot obsah prvniho segitu, 40 stran. S 
radosti vitame vse, co dobrého tiskem na syétlo 
vychazi, vsak obavame se, Ze ohlaieny tuto spis 
‘nenalezne dosti odbérateli. Vimet, ze na skladé 
lezi na sta vytiski spisi podobnych a lacinéj- 
Sich. Minime obSirny. Zivot Pana a Spasitele 
naseho Jezi8e Krista“ sepsany od Pantaleona 
Neumanna a vydany nakladem Dédictvi Svato- 
janského (Dily dva) a obrazkovy ,,Zivot Pana 
naseho Jezise Krista“, jejZ sepsal dr. Jan Bily 
a vydal K. Bellmann v Praze. 
nechceme nikoliv neraditi k odbirani syrehu ‘ohla- 
Seného dila, alebrz p. piekladateli dati poky- 
nuti, aby ohled bera na nouzi lidu zkracoval 
vypoustéje litanie i nékteré ty modlitby a zpévy. 
Nebo 36 sesiti po 86 kr. v mésiénich lhitach 
odebrati neni kazZdému dano, kdo vi, ze za ty 


Poznamkou touto ~ 


penize obdrai nékolik vytiskt spist podobnych. 


a aspoti ne méné dikladnych. — Tymz nakla- 
dem vyiel ,,Zivot svaté Margarety Kortonskeé.“ 
Vv DPaKe 1865. Frakturou stranek 117. _ 

—-* Edessenské , Vyobrazent tudie Krista 
Paina (Sacra effigie), jehoz original choya sy. 
Otec Pius IX. Barvotisk Zamarského a Dit- 
marse ve Vidni, Nakladem Mik. Lehmanna v 


‘Praze. O tomto uméleckém dile povédél , Blab.“ 


vloni, Ze jest utéSenym ostrivkem v mofi lec- 
jakych obrazi a obrazki, jeZ na syétlo vydava 
doba nage. Vazné a ponékud i utrpné yzezrent 
Bohaélovéka vzbuzuje divéru, ba nuti pozoro- 
yatele, aby blize pristoupil a obraz uctivé poli- 
bil. K Zadosti p. vy davatele dodavame, Ze obraz 
ten barvotiskem pravé opét vySel s ee 
polskym a rusinskym. 


Osobni véstnik duchovensky.. 


V iywobidiee cet Prazské. 
Vyznamenani jsou: 


Pp. Joset Hubinek, farat v Tutanech, 
expositorium shusnicales ; 

p. Vaclav Perschl, farat v Kiedové, a 4 

p. Pavel Zahdlka, farat vy Kralovicich, jmeno- 


yani jsou tajemniky vikariatu Kralovického. ° 


V diecési Kralohradecké: 
WV Panu zesnul ; 


p. ali Schobl, farat vy Tiebovicich (Triebitz) 


dne 3. pee (nar, 38. kyétna 1819 v Licht- 

navach, knéz od 25. éervence 1846). 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
. Antonin Kozak, admin., za farate vy Horetiovsi; 
. Vojt. Nettyk, kapl., za admin. v Krusburku ; 
. Jan Vlach, kaplan, za administratora vy Luzi; 
. Frant, Ehrenberger, zatim. koop., za ada 


v. Trebovicich. 
Uprazdnéné misto: 
Trebovice (Triebitz) fara patron. knizete Bish 


tensteina od 4, éeryna do 16. éervence. 


PSiirs os irs 


V diecési Budéjovické: 
Vv Panu zesnul: 
p. Jan Doublebsky ze Sternecku, farat y Ca- 
kové, 4, éeryna (nar. v Habit 19. kyétna 
1818, knéz. od 8, srpna 1844). 


Milodary. Pro sy. Otce: P. G, S. 2-du- 
katy; ze Smeéna 4 zl. a 1 stiib. dvacetnik; 
vp. V. Rejfit 1 stfib. dvacetnik. 

Do V.: ,Dvé sestry“ odevzdaly 50 zl. pro 
sy. Otce a vp. A. 8. 10 zl, arcib. konsistofi. 

'. Do Tyn.: Ant. Chalupa chovanec arcib. 
konviktu v5. gym. tiidé, skonal v Zasmukach 
u rodiéi dne &. t. m., poh¥ben 11. t. m. Slayné 
requiem v Praze bylo dne 12. v seminafi a dne 
13. na gymnasiu. — PYi8ti dislo vyjde dne 24. t, m. 

Pyiktim ¢islem bude ukonéeno 
I. pallet ,»Blahovésta.“ Cinime pozvani ku 
predplaceni na pilleti druhé i na cely roé- 
nik. Cena udana jest v éele kaZdého Cisla. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


obdrzel — 


Roénik XV, 


V Praze dne 25. cervna 1865. 


Cislo 18. 


‘ Wydava se v Predplaci se 
ty 4B. a 25. Vv expedici 
kazdého mésice. iu véech radnych 
Redakce: ag 
v kniz. arcib. semi- Bw oa rok: @ al. SO kr’ 


nati cislo 190—I. 
Expedice: 
vy kat. knihkupectvi 
B. Stybla 3 
na sy. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II, 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle - 
¥v mésici. 
_—~_r_€~eraeaEaEeaoooeeenrrers eee eeeeee_e5rsePree 


Hlasy katolicke. 


Vydavatel a redaktor: knés FRANTISEK SRDINKO. 


ee 


na pilr.: @ 11. BO kr. 
Po posté: 
Celoroéné: B zl. — kr. 
pilroéné ; M 2), SS kr. 
Predplaceni étyrt- 
letni se neprijima 
Jednotliva Gisla se 
neprodavaji. 
PIII III ROR, 


Re 


»Spravedinost zvysuje narod, ale hfich bidné Gini narody.“ (Piis]. XIV, 34.) 


Utrpeni devatenacti mudéeni- 
ktv prijmim Gorkumskych. 


IL. 
Muéenici.*) 


Z piistaviv Anglickych vylouéeni 
Zebraci hledali bydla ve .své vlasti. 
Hrabétem Vilemem z Marky vedeni 
ptiplulii k ostrovu. Voorné az k usti 
teky Mosy a vzali dulezité mésto Brielli 


_ pomoci méstantiv namnoze kalyinskych. 


Tu zaéali hned 1. dubna (v kvétnou 
nedéli) 1572 mésto tvrditi, jehoz na- 
bytim cely ostroy opanovali. Vojsko 
kralovské na né poslané tak hrubé od 
nich na brehu bylo piivitano, ze zu- 
stavujic nepriteli mnoho lodic, na uték 
se dalo. Mésto Dortrecht vojsku od- 
razenému nepovolilo prichodu; Rote- 
rodamsti pak vzkazali.mu, aby se je- 
jich méstem v riznych toliko zastupech 
dale ubiralo: vztek  tajic ptisvédéilo 
vojsko kralovské ; jakmilitné vsak strazni 
bran otevreli, vtrhlo najednou a za- 
bivsi ke 200 obyvatelu, vzebralo mésto. 
— Nenavist domacich k Spanélske vladé, 
ptichylnost ku kalvinstvi, doufani po- 
moci z Némec a Francouz, téz codenni 
od moiskych Zebraka vyhrozovani a 
tyrani spusobily to u mnohych mést 
Hollandskych, ze se krali svému z po- 
slusenstvi vytahla. 

Z opangvaneho mésta Dortrechtu 
tahli morsti Zebraci konec mésice éervna 


*) Bolland. Vitae Sanct,.Julii tom. II. 


t. r. 1572 na mésto Gorkum, jimZto 
pak méstané, z vétsiho dilu jiz kalvinci, 
kli¢e od méstskych bran odevzdali; 
hrad jen trval jesté v moci Spanélské 
posadky, kamz se bylo duchovenstvo 
z mésta a cosi katolikiv svétskych 
uteklo.: Vidouc, ano jinak nelze, vzdala 
jest posadka tvrzi Zebrakim s vy- 
minkou takovou, aby, kdozby se koliv 
tam nalezal, volné a ctné pryé odejiti 
smél. Kdyz byl velitel Zebrakiv, Ma- 
rm Brandt, na zdrzeni té smlouvy pri- 
sahl, postoupeno mu tvrze; vSak ale 
hned zapomenul nepyitel na vyminku 
1 prisahu, a propustiv posadku Spa- 
nélskou s katoliky svétskymi, zadrzel 
v tvrzi duchovenstvo. 

Mezi duchovniky, ktefi v utodisti 
svém pro katolickou viru a posvatnou 
hodnost svou jati byli, klade ne tu je- 
nom ty sluhy Bozi, kteriz setrvavse 
za hodné souzeni jsou, aby uchvatili 
korunu muéenickou. Bylo mezi nimi 
devét knézi a dva bratti lajikove, tedy 
jedenacte bratii neb uduv klastera Gor- 
kumského, radu Frantiskanskeho; tii 
knézi cirkevni (svétsti); jeden knéz 
radu sv. Dominika a jeden knéz ‘adu 
sv. Augustina; zejmena 

knézi Frantiskani z klastera Gor- 
kumského: 

1. Mikulas Pichus (Picus, Pieck), 
kvardian ¢i vrchni v klastere ; 

2. Jeronym, Verdenan (z Verdy), 
naméstek kvardianuv ; 

3. Détiich (Theodoricus) Emden- 
sky, z Amersfortu; 

18 


— 278 — 


4, Nikas (Mikes, Mikulas) Jan He- 
zius (jinak Estius) ; 

5. Villehald, kmet z Danska, vlasti 
své, od kacitti vyhnany ; 

6. Bohumir, Mervellsky ; 

7. Antonin, Verdenan; 

8. Antonin, rodié Hornarsky ; 

9. Frantisek Rod, rodié Brusel- 
sky; — 

bratii lajikové z téhoz klastera: 

10. Petr, Askanan (jinak z Astu v 
Brabantsku), a 

11. Kornel, rodié z Vikky, — 

12. Jan, knéz fadu kazatelského 
neb Dominikanskeého ; 

13. Jan, rodi¢é Qstervichsky, e- 
holni kanovnik radu sv. Augustina, knéz 
statitky , inditel a zpovédnik panen v 
Gorkumském klastere; — 

tii knézi cirkevni: 

14. Linhart (Leonardus) Vecchel 
(jimak Vichel), rodié Hertogenbossky, 
farar v Gorkumé; 

15. MikulaS Poppel, Veldenan, ka- 
plan v Gorkumé; a 

16. Bohumir Dunej, knéz sedmde- 
satilety. IK témto Gorkumskym du- 
chovnikim pridruzil Pan jinde a odji- 
nad tré knézi, o nichz nize. 

Zrazenemu duchovenstvu nastalo br- 
zy vselijaké tyrani od mofskych Ze- 
brakuv. Mezi posvatnymi vécmi, jez 
byli Frantiskani vedlé kalicht z kostela 
klasterského na tvrzi schovali, nalezal 
se vzacny pacifikal. Kdosi z Ze- 
braku vzal ten pacifikal a podavaje jej 
kvardianovi jako k libani, vrazil mu 
jej ve rty a v obli¢ej. S radosti snesl 
vyznavaé urouhani. Jeho podiizenci, 
knézi Villehald a Nikas oplyvali téz 
pokojem Ducha svatého; nebot mezi 
zlym radénim surovych a bezboznych 
Zebraktiv odbyvali oni cirkevnich ho- 
din a poboznych rozjimant, takze na 
né obratiti lze pripovéd: , Nezarmouti 
spravedlivého, cozby se koliv ptihodilo 
jemu.“ (Prisl. XII. 21.) 

V patek, kdyz vyznavadi v smrdu- 
tém zalati pod zemi hladoyéli, po- 
stavil pted né trapié masitych pokrmu: 
vsak se jich nikdo netknul! ~ 


s 


Den jak den, obyéejné k veéerou 
neb na noc, vehazeli k nim Zebraci 
tryznit ubohych politkovanim, pésto- 
vanim, kopanim, smykanim, rouhanim 
a proklinanim. 

Za prvniho vecéera obofili se zprvu 
na cirkevni knéze. Linhart mné, ze by 
ho stiti chtéli, zvolal srdnaté: ,Tu 
jsem!“ a kleknuv nastavil siji; slyse 
pak, zet na ném penéz chtéji, dal jim, 
coz u sebe mél. Potyravse 1 Bohu- 
mira Duneje, ptali se freholniho ka- 
novnika Jana Ostervichského na klaster- 
sky poklad; kteryzto dorudiv jim pe- 
néz, jichz cosi pi sobé mél, jistil, zet— 
o pokladu nevi; strasili ho tedy nabi- 
tou bambitkou, ale vidouce zrejmé, ze 
pravdu di, poodstoupili. Htie nalo- 
zili s Mikulasem Poppelem, kaplanem 
Gorkumskym, jenz dutklivé kazaval 
na kacite. Bambitkou nan miyice do-. 
ptavali se’ pokladu kostelniho, ovSem 
marné; pak vzkiikli: ,Aj pope, ted 
drzis hubu chlubnou! Tys tolikrat s 
kazatelny chvastounél, ze milerad pro 
svou viru podstoupi8 smrt: nuze mluv 
a odpovéz nam, jestéli hotov jsi smrti 
svou potvrditi uéeni svého?“ Jimzto 
knéz Mikulas: ,Opravdu rad pro ka- 
tolické nabozenstvi smrt podstoupim, 
zvlast pak pro ten ¢lanek viry své: 
Ve spusobach chleba a vina jsou ve 
Velebné Svatosti podstatné pritomny 
Télo a Krey Pana naseho Jezise Krista!“ 
— A chystaje se za vyznani toto k 
smrti, yzkirikl z hloubi srdce svého: 
»¥ ruce Tvé, Pane, porou¢im ducha 
sveho !“ Rozliceni bludnici, strhse jedno- 
mu Frantiskanovi s boku posvatny pro- 
vazec neb pas, obvazali jednim kon- 
cem krk Mikulasovi, druhym vsak kon- 
cem pres dvere prehozenym vytaho- 
vali a spoustéli vzhuru dolu vyznavaée, 
div ze ho tim nezardousili! Polomrtvému. 
knézi provazec odvazan: prouha z odi‘e- 
niny jiz mu nikdy nezasla. — Doslo 
na-Frantiskany : u chudych Kristovych 
hledaji lupi¢i penéz ‘a pokladi! Nej- 
prve na mladsi bratry feholni udefivse, 
péstmi je ztepali a zpoli¢koval. Pak 
se chopili knéze Jeronyma mnice, ze by | 


— 279 — 


on byl kvardianem: ptidinivse k srdci 
jeho dyku, hrozili probodnutim, nepo- 
vi o pokladu a penézich. Mléel knéz, 
nechtéje omylu jejich opravenim vy- 
dati svého vrehniho v nebezpeéenstvi 
zivota. Ale kvardian, vyrozumév lasce 
bratrové, vyvedl hned dravee z mylné 
domnénky, kteii popadse ho, stloukli 
ukrutné. K_ otazce trapi¢iv odpovédél 
stluéeny kvardian: , Vite, zet jsou byly 
kalichy a ozdoby naseho kostela sem 
na tvrz preneSeny, jez jste taky nepo- 
chybné jiz nalezli; jiného pokladu ne- 
mame: chudi jsouce, z almuzen mame 
vychovani; zbylo-li vsak co z almuzen, 
to kdeby ztstavalo, nevim.“ O tom 
pak jiz ani slovitka nepromluvil, a¢ 
nan tyranim tuze dotirali. Kdyz jej 
tahli jako k zvéSeni, tekl kvardian: 
»Neni toho tieba, sam pijdu s ra- 
dosti!“ Kalvinci strhse s ného pas 
posvatny a obtodivse mu jednim kon- 


cem krk, tahali ho v levo v_pravo, 


_az ho ke dverim dotahli, potom pre- 
hodivse druhy konec pasu pies dvere, 
vymrstili vyznavaée nasilou vzhuru od 
podlahy: pas se roztrhl, télo bez vlady 
spadlo, kvardian lezel jako mrtev na 
zemi. Zebraci zdvihse jej, opreli o 
sténu a opalili mu plamenem sviéek 
éelo, usta, tvafe, usi, nos, bradu a 
poutec (svrchek hlavy), ba vpustili mu 
plamen i do chiipi a do ust, v nichz 
mu ponebi a jazyku popalili. K ne- 
poznani zohaven jest vsechen jeho obli- 
cej. Katané zivota pi ném nezna- 
menajice, odkopli jej rkouce: Je mnich: 
po nem nikdo se ptati nebude!* Kdyz 
odesli, spamatoval se vyznavaé pomoci 
bratri, a osloviv jich dal se do mo- 
dleni. Z rana ptisli Zebraci opét do 
zalate, s umyslem vsak, rozsekati télo 
kvardiana, podlé jejich domnéni mrtve- 
ho, a rozstrkati kusy pe branach Gor- 
kumskych; zodivSe pak-jej sediciho na 
zemi, kopali ho do biicha a v_ boky, 
rvouce: ,Jesteli zije mnich?“ — 

Na noc padili zase do Zalate. Jeden 
z jejich dastojnika vinem zpily, kdyz 
byl vyznavace hrubé ztyral, porudil si: 
,Chei, abyste jeden po druhém lice 


nafoukli!“ a popochazeje vytal kazdému 
na pravou i levou lici po dvou i po 
trech, az nékterym krev z ust vy- 
prystila, jedném z nosu se spustila, ji- 
nym pak i z oti vyhrkla. — O knézi 
Villehaldovi zaznamenano, ze po kazdé 
rané, kterouz dostal, tikaval: ,Bohu 
diky!“ — kdezto kvardian po éerstvych 
mukach pro Boha dychté pravil: ,Skro- 
vnounké i lehoucké bylo po tu chvili 
utrpeni mé pro jméno mého nejmilej- 
Siho Pana Jezise, jenz tolik trpél pro 
mne hiisnika: bohdejz bych zaslouzil, 
pro viru katolickou rozsekan byti na 
nejdrobnéjsi kousky!“ x 

Na tieti noc vyvedli Zebraci vy- 
znayate po dvou za ruce k sobé pii- 
vazané ze zalate. Porudivse jim, aby 
kracéejice napodobili posvatny katolikim 
privod neb procesi, dolozili tkouce: 
,Zpivejte, mnisi: s touto slavou vycha- 
zite vstric smrti sve!“ Péjice: ,Tebe 
Boha chvalime,* vedeni jsou vyzna- 
vati aZ na vnejsi naspy te tvrze pred 
stal, za nimz sedice kterisi Zebraci 
hodovali skvostné. DoSedsSe urouhani, 
musili se vyznavati zase tak ubirati 
do mutirny. Sem pjyichazel kazdého 
dne lékat Theodor k vali ranénym: 
jsa nejvice s kvardianem zaméstnan, 
porad ho namlouval, aby se alespon 
penézitou piatel obéti vykoupiti dal; 
jemuz kvardian: ,,Jajsem jinym predlo- 
zen a pastyt, jehoz peci Pan Buh 
oveéek radil svériti: abych v tak veli- 
kém nebezpeéenstvi bratri svych opustiti 
smél, toho mi tiad muy nikterak ne- 
dopousti!“ 

Zastavalot pak v mésté Gorkum- 
ském dosud katolikii vazného hlasu, 
ano v samé radé méstské nékolik jich 
sedélo, kteti Vilema Oranskeho pisemné 
za propusténi vyznavacuv prosili. Touz 
mérou nevidélo se radno Zebrakim, 
v témzZ mésté vyznavate tyto zabiti; 
proéez i porucil hrabé Vilém z Marky, 
aby do Brielli prepraveni byl. Noéni 
dobou mezi patym a Sestym ¢erven- 
cem t. r. 1572 svlekli Zebraci vyzna- 
vace takoika az do kosile; prosill kdo 
za _svrchni sve roucho, dostal mistd 

18* 


— 280 — 


ného politek, coz se zejmena knézi 
Villehaldovi stalo. Z Gorkuma vedla 
straz vyznavace -méstem Dortrechtem, 
kdez na odiv vystaveni hladovei rou- 
hanim luzy a proklinanim nasyceni jsou. 
Dne 6. éervence doplaveni jsou vy- 
znavaci as mili vzdali od mésta Brielle ; 
na tom zastavisti méli ubozi dlouhou 
noc: v lodi zistavenych mofil hlad a 


polonahych loustila zima. (Pokraéovani,) 


Lilie LitomySlské. 
(Pokraéovani.) 


_ Na upradzdnénou stolici Litomyslského 
biskupstvi dosedl klasternik LitomySlsky 
Jan II., rodié z Véserub, syn rodiéi spro- 
stych ale uéeny, zboZny a slavny, Olomt- 
ckého a Vratislavského kosteli’ kanovnik, 
tajemnik Karla [V.; psal se jiZ dne 2. ledna 
1354 biskupem Litomyslskym. PonévadzZ u 
dvora Karla IV. praci zanegen trvaval, mél 
v biskupstvi svém naméstnika Matéje bi- 
skupa Tiburského; za generalniho vikdre 
a officiala obral MikulaSe z Pelhrimova, 
vyteéného kanovnika VySehradského. 

Ten samy rok 1354 sptsobila Jarka 
vdova po Janovi rytiti z NedoSina se svy- 
mi syny naddni kaplana pri osadnim_ ko- 
stele sv. Petra a Pavla v MoraXicich na 
anstvi biskupa Litomyslského coroénimi 
Prete kopami pro spaseni své a celého 
pratelstvi; vSem, jenzZby pod vyminkou 
obyéejnou v dotéeném kostele poboZnost 
vykonali, udélil Prazsky arcibiskup Arno&t 
1. srpna 1356 odpustky étyticeti dunt. 

LitomySlsky biskup Jan II. meSkal r. 
(1354 v Riki u dvora Karla IV.; odtamtud 
provodiv jel do Vlach byl pri jeho koruno- 
vaci na kralovstvi timské v Mil4né i na 
‘cisarstvyi v Rimé — 6. ledna a 5. dubna 
1355. Vrativ se do Cech s cisakem, odjel 
s nim r. 1356 do Rise, kdeZ zlata bulla 
praci téhoZ% biskupa LitomySlského — kan- 
clére ri8ského sloZend na snémich vibec 
byla jest prohlaSovana. 

Biskup Jan II., aé na Litomyéli tak- 
tka hostem byvaje, o azvelebeni mésta 
svého peéovati neopomijel. Kromé kaply 
Spitalské nebylo dosud kostela ve zdech 
méstskych; lidem mdlym a sta¥itkym ne- 
svédéilo vstupovdni a vldéeni-se na hrad 
do chramu bud farniho bud biskupského 
k vili sluzbé Bozi a svdtostem: uminil tedy 
biskup v mésté samém ovSem lidnatém a 
od venkovani valné navStévovaném posta- 
viti kostel s kla8terem pro mnichy rebiave 
 Fadu poustevnikiv sv. Augustina, teho% 
jemu i kapitola i obec méstska ihned po- 


chydlila. *) Karlem cisatem a vrchnim do- 
téené teholy zjedndno svoleni papeZe Inno- 
cencia VI. v Avignonu 5. tmora 1356. 
Klaster s kapli sv. panny Markety byl né- 
sled. r. 1857 tak alespoi upraven, Ze hned 
29. za¥i t. r. Feholnici z Brna, jimZ klaster 
odevzdan, pod sprdvou prevora svého Mi- 


_kulaSe m3i svatou slouziti, slovo Bozi hla- 


sati a svatosti pokdéni pfisluhovati mohli. 
Pri tém% klastere zalozil biskup Jan kostel 
»Povyseni sv. Krize“ a poprosil krale fran- 
couzského Karla pro své zaloZeni o éaste- 
éku dkeva kfize, na ném%Z Vtéleny Syn 
Bozi, Vykupitel na8 byl zemfel; kteryzto 
kral odloutiv vlastni rukou presvaty osta- 
tek, poslal mu jej v kvétnu |. 1359 z Pa- 
rize. PriStiho r. 1360 v den sy. Cecilie zdé- 
lal biskup zakladaci listinu na Litomyslhi, 
v které% s privolenim kapitoly a obce mést- 
ské kla8teru onomu daroval v mésté Lito- 
myéli nékolik domé, zahrad a jinych mist- 
nostiis uroky; potom r. 1364 dne 6. srpna 
prikoupil na Lanech v predmésti Litomysl- 
ském dvtr VolSinsky, jejZ s veSkerym pfi- 
sluSenstvim u véno dal zaloZeni svému. 
K tomu ke vSemu kapitola ochotné svolila, 
pokladajic Jana II. za rozmnodZitele jméni 
biskupského, Ze byl panstvi LanSperské od 
klastera Zbraslayského sménou a koupi zjed- 
nané statkim stolnim LitomySlského biskup- 
stvi 26. ledna 1358 PHpou Na ziskaném 
panstvi rozkladaly se: hrad LanSperk; mé- 
steéka LanSkroun, Usti nad Orlici, Trebova 
éeska a Jablonné; vesnice Veméfovice, Ceii- 
kovice, Vyprachtice, Cermna, Jakubovice, 
Hermanice horni a dolni, Herbortice, Sa- 
zava, Zichlinek, Lukava, Rudoltice, Hilvaty, | 
Oldiichovice, TreSnovec, Dobroué horni a 
dolni, Knapoves, Houzovec horni a dolni, 
Ostrov, Parnik horni a dolni, Skuhrov, 
Kunzvald, Helvikov, Petrovice, Bystré, 
Orliéka, titi dvory v Kerharticich, a jinych 
jeSté vsi Sestero. 

Nejen zalozenim klastera, nybrzZ také 
vydanim dokonalejgich pravidel porddkim 
remeslnickym nabyl biskup Jan II. zdsluh 
o mésto své Litomysli. Ustavilf v Doma- 
Zlicich, kde% pravé s cisatem meSkal, v den 
sv. Augustina 1357 feznickému, pekarské- 
mu, soukenickému a krejéovskému porad- 


*) Spital v mésté- Litomysli s kaplou neb kostelikem 
»Rozeslani ss. Apostoluv“ — zalozeni starodavné 
— zyelebil horlivy ctitel bl. Panny Marie Vaviinec 

~Tulovec, bohaty méstan Litomyslsky, r. 1407— 
1412, tak ze v ném odtud 22 chudych a nemoc- 
nych, v chalupé pak na pYedmésti ¢eském tii . 
malomocné — zylasté pocestné chudé — chovati 
Ize bylo. Pri témz &pitale udinil Tulovec také 
pro kaplana nadani, jakoz i pro ucitele méstského, 
jenz by po &kole se skolaky co den v kapli &pi- 
talské antifonu ,Zdravas kralovno“ zpival a mo- 
dleni konal. 


— 2381 — 


ku pravidla v spisob takovy, aby temesl- 
nici jich bedlivi, jak% v hmotném zisku, 
tak% vy poboZnosti, spravedlivosti a mraviv 
poéestnosti prospivali. 


Hnedle potom uklizeno vielijakych ne- 
dorozuméni a neshod mezi kapitolou a bi- 
skupem. Od nékolika let shleddno, Ze byl 
biskup Vratislavsky r. 1347 nékterych zbozi 
a hotovych penéz rozdéliti zapomenul, té% 
kterychsi obapolnych prav a radi zéetelné 
neur¢il; kustos a Skolastik touZili na uby 
tek dichodi pti hlavnim i farnim chramé 
od zalozeni nového klaStera; té% u vykond- 
vani podaciho prava pritili sobé biskup a 
kapitola. Obé strany zvolivSe si zdstupet po- 
dali spor na arcibiskupa Prag%ského. I po- 
rovnal je Arnost véhlasny rozsudkem danym 
v Praze dne 5. rijna 1358. Podaci pravo pri- 
soudil metropolita biskupovi aé jen tak, aby 
na fary, jeZ pred vysazenim biskupstvi kla- 
Ster ze sebe osazoval, vady domdaciho tda 
dosazovati povinen byl. 


Mékfanstyo Litomyslské prosilo r. 1360 
Jana biskupa za nové vyhody. V utery 
po Bozim Téle dal biskup obci méstské 
vysadu: prikazal krémdrim na biskupskych 
i kapitolnich statcich kupovati piva od mé- 
Sfantiv, zapovédél rychtarim dédiénym 
kréem miti, zru8il vSechny krémy s mili 
cesty kolem mésta; ciziho piva v mésté 
vytaéeti nesméli; krejéim, Sevetim a ko- 
vattm zakazal .usazovati se kolem mésta 
na mili cesty; soukenikim zapovédél ci- 
zich suken na lokte krajeti pod ztratou 
sukna k ruk4m obce méstské a biskupo- 
vym, kterymzZ i naridil méstskych a ven- 
kovskych synktiv remeslu vyuéovati bez 
odporu; kupovati vinu povolil rovnézZ tak 
mésfantim vesmés jako soukeniktiim; jméni 
po zemrelych jakékoli bud v mésté bud na 
' panstvi, aby na nejbliz8i jich pratele spa- 
dalo milostivé dopral; méStanim vSem jed- 
nomu jako druhému poruéil Sos neb dava- 
ni platu k obci; véecky poddané v jich 


sporech prikazal soudu v mésté Litomyésli, 


o soudni pokuty véak aby se délili biskup 
a obec LitomySlskd. Vysada tato prisla jest 
zrovna vhod méstu, jez t. r. hnedle potom 
is predméstim pohorelo. 

Biskup Jan vrativ se r. 1362 s cisatem 
Karlem z Rise do Prahy, pftijel, tuim nasl, 
yr. 1363, na Litomysli skli¢en churavosti. 


Po zesnuti vééné paméti hodného Ar- 
nosta z Pardubice (+ 30. éervna 1364) radil 
se Karel IV. s Janem biskupem Litomysl- 
skym, kohoby Zivotem ctnym a vielikou 
spusobilosti arcibiskupského tiadu hodna 
soudil. Z navrhu radcova povznesen jest 
biskup Olomucky Jan Otko z Vlasimé na 
Prazské arcibiskupstvi 12. éervna t. r. 1364, 


a misto ného stal se tyé Jan Il., biskup 
Litomyslsky, biskupem Olomuckym *). 

Na Litomyilské biskupstvi voleny Mi- 
kulas, probo&t hlavniho kostela Pra%ského, 
rozstonav se, usnul v Panu v Praze 6. srpna 
t. r. 1364. 

Po ném za biskupa Litomyélského t. r. 
1364 okran jest Albert (Albrecht) z rodu 
paniv Sternberskych, praynuk pry Jaro- 
slava pohromitele Tatariv. Byl 13531356 
dékanem kapitoly Olomucké, pozdéji kolle- 
giatni apnaly VySehradské, pak biskupem 
Zvérinskym, téZ cisari Karlovi milym radou. 

Za dobrodini, jeZ biskup Albert kld- 
Steru Opatovickému Ginil, obdareni jsou 
biskupové a kapitola kostela LitomySlského 
duchovnim bratrstvim téhoz klastera r. 1366. 
Bylli totiz potom klaéster kdy zpraven o 
zesnuti biskupa Litomy&lského, modlilo se 
reholnictvo zdduSni hodiny o devaterém 
éteni, nazejtti pak slouzil opat neb ndmé- 
stek jeho zddusni m&i'svatou, téZ kazdy © 
ud tohoto klaéStera, bylli fadu knézského, 
obétoval za dui biskupovou tri mie svateé, 
bratti pak neknézi modlili se kazdy zvlast 
tri Zaltare. Zesnul-li kanovnik LitomySlsky,- 
obétoval zan klé8ter vibec hodiny o trojim 
éteni a mSi svatou, mimo to kaZzdy knéz 
po jedné msi a kazdy bratr neknéz po 
jednom Zaltdri. Tehdaz opatoval v dotée- 
ném klastere Neplach, rodit z Hofritiovsi, 
muzZ nabozny a uceny. 

Pisobenim cisate Karla povysen jest 
biskup Albert po smrti Détiicha arcibiskupa 
Dévinského na touz stolici (1367—1368), i 
odjel do Dévina s officialem svym Mikula- 
Sem z Jidéina, 

Litomyslské biskupstvi ujal r. 1368 od 
papezZe Urbana potvrzeny Petr prijmim Je- 
lito, prvé biskup Chursky. Narozen byl r. 
1325 ve vsi TreSnovci bliz Lanskrounu z 


*) Jan z Vserub zaril ucenosti, duvtipem a prozre- 
telnosti. Tyz znatel patera jazyku byl hlavou 
a dusi kancelare a diplomacie cisarské. Z vdéé- 
nosti jmenoval Karel IV jej i budouci biskupy 
Olomucké r. 1865 hrabétem a hrabaty kral. ceské 
kapelly. — Téz v Olomuci biskupoval Jan uzitecné 
velmi. Staré stanovy Olomucké kapitoly i vnové 
pribylé doplmky potvrdil, dim (palac) biskupsky 
obnovil i hlavni chram sv. Vaeslava, jehoz cast 
od zpupné dvorské Geledi markrabi Josta v pozar 
byla dana; slavil 1380 v Kromeziri znamenity 
sbor k vyzdvizeni pokleslée kazné pri duchovenstvu, 
kdez také k svéceni svdtku ss. apostolu Slovan- 
skych — Cyrilla a Methodéje — vyrocni den 9. 
brezna vytknul. Prepilny biskup ten slozil, pokud 
gnamo, spisu ¢trndctero — bohoslovniho, prav- 
nického a déjinného obsahu; mezi nimi naleza 
se Zivot sv. Jeronyma k prosbam kralové Ceské 
zhotoveny a Zivvot sv. dédice Vacslava. K véc- 
nému odpodinuti povolal Buh dusi jeho 20. pro- 
since 13880; télo pohrtbeno v kostele Povyseni 
Sv. Kiize pri klastere, jejz byl zalozil, v Lite-- 
myésli, 


rodiéi sediskych na-statku Jelitovském. 
U véddach na obecném uéeni vy Bononii, 
Perusii a v Rimé velmi prospév, mistrov- 
stvim ve svétském i duchovnim pravu odt- 
stojnén jest. Pro uéenost a prikladné obco- 
vani uéinil je} papez Innocence VI. vikarem 
sudim v Rimé, pak biskupem v mésté Chu- 
ru r. 1355, odkud se Petr po 12 letech do 
viasti jakoZto biskup Litomyslsky navratil. 
Brzy po svém usazeni poruéil biskup Petr 
k Zadosti Domaslava, opata Podlazického, 
vysetriti meze panstvi Litomyslského a po- 
loziti FaAdné mezniki proti panstvi. jmeno- 
vancého klaStera. 

ZhbozZnosti a vlastenectvi svého pamatku 
zustavil Petr biskup zaloZenim roku 1371 
a naddnim klastera pro kanovniky sv. Au- 
gustina lateran. pod branou mésta Lan- 
Skrouna, pri némzZ i kostel ku pocté bl. 
Panny Marie, sv. MikuléSe.a sv. panny 
Kateriny posvétil. Do klastera svého uvedl 
zakladatel 12 bratri s prevorem Jindtichem 
z klaStera Roudnického, jimZ Sest chudych 
neduzivet Ziviti ulozil. Postaveni a nadani 
klaStera zjednal svym nakladem vlastnim 
s vali kapitoly své. _ 

Arcibiskupovi Albertovi z Sternberka 
brzy se zasteklo v Déviné pro spory s ka- 
pirolens bez jejizZto pry vile byl dosazen. 

povolenim sy. Otce sméniy tedy stolici 
svou za stolici Petra biskupa LitomySlského 
vratil se konec r. 1372 na Litomyéli a po- 
éal tu biskupovati. Bylt z Dévina piivezl 
svaté ostatky: hlavu sv. Felicity, kus ra- 
ramena sv, Filipa apoStola a sv. Stépdna 
prvomuéenika, hlavu sv. Sebestiana, prst 
a Gastku lebky sv. Mauricia, té% dil téla i 
hlavu sv. Viktorina. Ponechav sobé ostatky 
sy. Viktorina sloZené prozatim v mésté 
Sternberce na Moravé v klastete Augusti- 
niantiv lateranskych, ostatni ostatky svaté 
daroval nejhorlivéjsimu jich ctiteli cisati 
Karlovi 1V. Potom r. 1376 prenesl ostatky 
sv. Viktorina na LitomySl a vystaviv je k 
verejnému cténi 18. fijna, prohlasil sy. Vik- 
torina za patrona Litomyslského biskupstvi 
a den jeho — 5. zati — za kostelni svatek *). 


*) Jan Tanner ve svych pyibézich. rodu Sternberkiv 
za pricinu, pro kterou Albert stolici Dévinskou 
smenil, udava i to, ze Dévibané o ujmé prava 
Albertova vystavénou nedayno véz zboriti nechtéli. 
Die téhoz Tannera odvezl Albert z Dévina hlavu 
sy. Sebestiana, prst sv. Mauricia, rameno sv. 
Filipa apostola a télo sv. Viktorina biskupa a 
mu¢éenika Otou cisarem asi r. 962 z Vlach do 
Dévina prtivezené; — rameno sv. Filipa a kus 
hlavy sv. Sebestiana ze daroval Albert k piimluvé 
Karla IV. a Jana arcibiskupa Prazského hlavnimu 
chramu sy. Vita v Praze; télo sv. Viktorina ulozil 
v hlavnim kostele bl. P. Marie na Litomyéli, kdez 
na primluvu téhoz svétce Viktorina Pan Buth 
mnohé zazraky Cinil, tak ze cisat Karel IV. pa- 


Biskup Albert navidél feholi. Jizr. 1375 
postoupil k prosbé arcibiskupa Dévinského 
klagteru jim u LanSkrouna zalozenému farni 
kostel bl. Panny Marie (nyni sv. Vacslava) 
vy tém% mésté k obsluhovdni s podacim. 
Véak i on sdm také zalozil nasled. r. 1376 
na spaseni duSe své v Traku bliz Litomysle 
kostel a kla8ter jmenem ,,Ker (Hajek) bl. 
Panny Marie“ (Rubus B. V. M.) pro 13 
muichi radu kartiského. Klaster vystavény 
a vim hojné opatieny nadal zakladatel 
étyrmi vesnicemi na Moravé. Jinak jesté 
osvédéil tyz biskup svou prizen stavu fe- 
holnimu. Brevnovsky opat Oldrich poprosil 
je] ve jménu klditera, aby farni_kostel 
Roditéky Bozi v Chrudimi, jehoz% podaci od 
starodavna k Brevuovu prisluSelo, tyz kla- 
Ster svymi udy osazovati a farnich pozitkt 
brati smél. Biskup vida kla&Ster pro blizkost 
mésta Prahy mnoZstvim hosti obtéZovany, 
aZ se i domdcim potrebného leckdy nedo- 
stavalo, vyslySel s vili kapitoly prosbu 
opatovu 12. kvétna 1379, kteréZto postou- 
peni také knéz kardinal Pileus t. r. v Praze 
stvrdil. 

Biskup Albert, vystavév pod zdi hradu 
Litomylského ldzné ,,éeské“ a zdélay ci- 
belnu za méstem a rybnik veliky pode vsi 
Opatovem, prohlasil dva dni pred smrti 
svou zrezkazu papeze Urbana VII. klatbu 
na markrabi Moravského Jo8ta a predsta- 
vené mésta Olomtce pro jich vystupky. 
V zavétu odkdzal k hlavnimu Pra%skému 
kostelu dvé kopy urokit na vyroéni mii za 
dui svou i roéni prispévek na dostavéni 
tého% chramu. Zesnul v Panu 14. ledna 1380, 
télo pohtbeno v mésté Sternberce v kostele 
kanovniki Lateranskych *), 


peze Rehore XI. prosil za svoleni, aby svatek 
téhoz sv. Viktorina v Cechach ,sub ritu duplici* 
slaven byl, coz i povoleno r. 1377. — 
Proboéstvi rehol. kanovniku Lateranskych v Stern- 
berce na Moravé zalozil a nadal r. 1371 Albert, 
arcibiskup Dévinsky, primas Némecky, ku pocti- 
vosti Zvéstovani bl. Panny Marie; wv jejich nékdy 
konventském kostele pod hrubym oltaétem odpo 
iva télo téhoz veleknéze Alberta z Sternberka; 
hrobovy napis z roku 1602 zni: 

Alberto una dies finivit tempora vitae, 

Ast famam numqaam finiet ulla dies, H. V. S. 
Tento klaster i s kostelem r. 1480 od ¢eskych 
husiti rozboreny brzo zase vzdélan jest. — 

S Albertem zesnul téhoz r. 1880 Olomucky 
biskup Jan 2 Vserub, po némz na touz stolici 
volen jest arcibiskup Dévinsky Petr prijmim Jelito. 
Tyz biskup Petr, rozmnoziv zbozi ke stolu bisku- 
puv Olomuckych nalezitych, zkusil ndtiska a 
zalosti do syta, ponévadz kterisi bezbozni rytiti 
obycejem loupezniku, nejspis pod zastitou mark- 
rabi Prokopa, statky téhoz biskupstvi a klastera 
morayskych hubili a rozchvacovali. Na pocatku 
r. 1387 navstiviv domov zesnul tam v Panu t. r. 
13. unora; télo pochovano v kostele klastera jim 
zalogeného, pod branou mésta Lanskrouna. Z 
vihkych a nezdravych pribytku tohoto zalozen. 


* 


w 


— 283 — 


Uprazdnéné biskupstvi Litomyslské ob- 
drZel knize Jan Sobéslav (Sobéslavek), bratr 
Jo&ta a Prokopa markrabat Moravskych, od 
roku 1368 probo&’t na VySehradé. 

Nasled. r. 1381 prodal biskup Jan III. 
dvir v Moraiicich Jitimu ze Véestar za 
50 kop gr. v dédictvi s tim zdvazkem, aby 
on a budouci v nastalé pottebé k obrané 
hradu Litomyslského chlapa s kuSi vypra- 
vili; pak r. 1383 doplnil obci Litomyslské 
nékterych svobod, jeZ mé&Stané patiice na 
Hradec Kralové je&té postradali. 

Po zesnuti Petra biskupa Olomtického 
chtéli tomu markrabata JoSt a Prokop, aby 
. bratr jejich Jan Sobéslav na toto biskup- 
stvi volen byl. V8ak kapitola, obdvajic se 
takového sousedstvi, odporovala, a% papey 
z prozretelnosti biskupa LitomySlského Jana 
tl. radéji na Akvilejsky patriarchat povy- 
Sil, neZ aby ho v biskupstvi Olomickém 
mél potvyrditi (1887—1388).  (Pokragovanf). 


Kniha Slavy.*) 


Nejsou rovnd utrpeni tohoto éasu 
budouci Slavé, ktera se zjevi v nas, 
k Rimanim 8, 18. 


Aj plane vychod! v jeho jasné zafi 

Muz vainy pod posudinym krizem sedi; 
Jak z pod cyprisi v zory branu hledi, 
Téch rizi rozkyét s jeho splyne tyaii: 

Jiz zapal svétlomofem duii vodi, 

V ni — vy rozjarené — velky den se rodi. 


Jet vy dali narod velky, mysli statné, 
Mray miru le&ti radlici, ne kopé, 

A to-li s valeenym on mecem chopi, 

Jen k obrané to jest — vsak preudatné : 
Cti jinych syobodu; yvsak haji prava 

Sva proti lupu, ktery s prayem hraya. 


Hlas prosby z utroby se muZi vine 

K té i8i vzhiru, pod jejimz dli znakem: 

Jak nové zory zasvit yladne mrakem, 

Tak narodu prej Syétlo, Hospodine; 

Mne k dilu zasvyét, tim pak dar mne s nebe, 
Bych v jeho jazyku mu hlasal Tebe!* 


KdezZ zastup obraziivy se v duii roji, 
V nichz budoucnosti prisvit vy rizném lesku, 
Aj nebes posel na perutech blesku 


vystéhoval se sbor reholni po roce 1393 do mésta 
Lanskrouna do klaktera nového pri farnim kostele. 
Tento klaiter zpustoSen jest od husituv r. 1421. 

*) Mame za to, ze vdék udinime ¢tenarim, kdyz 
pii prvnim slavent svdtku sv. Cyrilla a Metho- 
déje dne 5. cervence zde tu basen podavame na 
ukdzku ze spisu ,,Slavnostni Album: Cyrill a Me- 
thodéj,“ jenz vysel v Brné 1864 nakladem M. 
Rohrera, na tisiciletou pamdtku zavedeni krestan- 
stvi mezi zapadnimi Slovany. 


Se sbliziv, pred dumayym yéStcem stoji; 
Kol oudivy jemné z blankytu hay plane, 
A na ném s liliemi rize ytkané, 


I drze posel desku, kresli znaky: 

Ty nebes ohném na zlatou znoj ziha; 
Jiz plamennych tad jazykiv se sbiha 
V sik slavo-mocny pYed ¢ilymi zraky: 
Tot ducha mece ku blahému dilu, 
Jich tlupa v netusenou roste silu. 


Aj Cyrill, desku nebes prejimaje, 

Z ni pismen pasmo v knihu svatou tadi: 
A kdyZ se kazdé na zivy zvuk ladi, 

Jiz krati s bratrem v ony drugné kraje; 
JakZ perel vazbou azbuka se poji, 

Tak mySslenek se k vyboji Sik zbroji. 


Tou moucnou zbrani — knihow — ozbrojené 
Dvé bratri vitézny svij vyboj slavi; 

Chram nové stkvély v srdcich volnych stavi, 
Jenz na otroctya ssutinach se klene: 

Zvést nesou mirem, védow obrnénym, 

Ne mecéem, krvi bratri poskyrnénym. — 


Tu do budoucna yzhlednouc yéstné oko 
Ziti naroda hned jasné doby slasti, 

Hned mrakiiv hrady s nevysloynou strasti, 
Pod jichzto jatmem snizen prehluboko; 

A s Sumnou svaté lipy ratolesti 

Ret Cyrilliv tak v blahy vyklad. vésti: 


0 rode, k velkym déjim vyvoleny, 

Vsak cestou strasti, bolnym horem spjaté, 
V svych Zalech pohled do té knihy svateé, 
Bys v ukorach se vznesl utéeny ; 

V ni citej: Casu toho utrpent 

Budouci Slavy zjevim royno neni,“ 


A Method po ném: ,,Rode, znej, v éem spasa; 
Ne vy slzach, v déji platném ruky muZzné, 
Jiz bratr dava bratru v mysli druZzné, 
Dili kyétna slayo-vénce tyého krasa; 
Tou véénou uéen vésti chop se dila, 
Ze v duchu svorném nesklamé té sila.“¢ — 
* 

* * 
V tu dobu velkou, kdeZto minulosti 
Nam stavéké se obraz k du8i stavi, 
Necht pismo déjin zvuénou mluvou pravi, - 
V éem zkazy sklad, v éem blahé budoucnosti: 
Tot mocné hlasé, kterak simé sport 
I pfimou stji shnétlo na dkoru. 


Aj nad klénotem, bratroma nam danym — 

Jich knihow svatou — zertva obétujme: 

Co bratii, v plesu... v bolu, k sobé stijme 

Vidy jedné mysli syazkem neprervanym! 

At ptiboj zuti: hraze neproborna 

Jest bratriv mysl druzna, cinem svorna! 
Frantisek Doucha. 


| —— BRAS 


Medvéd na Maladetté. 


Sepsal Armost Legouveé. 


Il. 

Pri prvnim zdblesku nového dne pan 
farat potichounku vstal, boje se, aby snad 
myslivei je] provazet nechtéli, sundal jednu 
ruénici a odeSel, anizZ by byl pozorovan. 
Byl obleéen v kabdtec, kteryZ mu jeden 
z horali byl péjéil; na hlavé mél nizkou 
éepici, veliké kozené kamaSe kryly stehna 
jeho; kolem &tihlého téla mél ¢erveny pas. 
Za pasem mél n&%, jeho% Sepel tlusta a &i- 
roka osm palci délky méla. Fardt Riego 
nebyl sobé podoben; jeho chod byval pevny 
a vsak zdlouhavy a kaZdy jeho krok silné 
o zemi se opiral a muze odhodlaného pro- 
zrazoval; dnes ale nejenom pevné sobé vy- 
kraéoval, alébrZ i s jakousi nepokojnou Zi- 
vosti. Jeho novy odéy oznaéoval skryté 
svalovité formy ud& jeho obyéejné v roucho 
knézské odénych. 

' KdyZ byl z boudy ven vyéel, ohleda- 
val ruénici svou s pozornosti starého my- 
slivce, zkouSel panvici a zdaliprach dobry 
jest, pak abil a hotovil se pravé odejit, 
an deset kroki od sebe spattil stat svého 
mladsiho bratra Stépana téZ ozbrojeného. 

»Go tu délas?“ tekl. 

»Cekam na tebe, bratre.“ 

pErecre 

_ yProtoze chci s tebou jit a také ptjdu.“ 

Knéz nerekl na to nic, premySlel chvili, 
koneéné pravil: , 

yly chee’ ?“ 

nwnei.* 

»bud si! Mas nabito ?!“ 

Mam, bratie.“ 

,4de vezmi jesté na dvé rdny a pojd.“ 

Snad se bude zdati podivno, Ze knéz 
véera zakazal a dnes dovolil bratru svému 
na medvéda jiti? Védélt za jedno, ze Sté- 
pan jest jinoch odhodlané mysli, pak si 
troufal sam, v Gas potreby i dvou Zivoti 
uhdjit a koneéné kdy% vidél, Ze se mu ne- 
vyhne, nebyl nerad, %e mladéi_jeho bratr 
Skolou nebezpeéenstvi projde. Sli, bourke 
byla presla, klenuti nebeské bylo ‘modré a 
éisté, snih pokryval zemi, vzduch byl tak 
prijemny a éerstvy, jako za péknych dunt 
byva. Dali se cestou v pravo za hogspo- 
dou a&li dlouho mléice, Riego napred, Sté - 
pan krokem za nim. 

Nékdy kdyzZ Riego spatril hnédobarev- 
ného orla na vyk%i, Hledaifelhe si kofist, 
zdvihl ruénici, méril po ptaku, sledoval ho 
v letu jeho a potom piehodil ruénici ptes 
rameno, nebot nemyslil miti prava, aby ji- 
ného_zvitete zabil, leé medvéda, 

Sli pres hodinu, a% méli za sebou maly 
skalnaty prismyk, ktery Francii od Spa- 


| 


nélska déli a nalezali se vit Maladetty, 
nejpéknéjsiho ledovce v Pyreneich; Mala- 
detta (Zlopovéstnd) také nejpéknéjsi_ jméno 
ledovce! Sklonity jako pahorek, hladky 
jako zrcadlo, lemovany ze vSech stran ho- 
rami, sestupuje ledovec Maladetta svahem 
ponendhlym, aZ pojednou ztrdci se v ne- 
smirnou propast. 

Dnes byl vzduch prizraény, blankyt 
nebesky skvél se jako to italské nebe a 
paprskové sluneéni obraZejice se o ledovec 
ztraceli se po bilém snéhovém rouchu jeho, 
nebo tvorili na hrandch ledovych balvant 
trpytici se chumatky jako z démantt. 

Pri tomto pohledu pozdvihl Riego s 
nadSenosti rykou svych k nebi a zvolal 
touzebné : 0 snéhu! O vy hory!“ Potom 
obraté se ku bratru fekl: 

»Mluvil-li Jan pravdu, musi byti med- 
véd tamto v levo v jedliti; vsak chceme-li 
se tam dostati, musime vylézti na Mala- 
dettu, ale jeji hluboké rozsedliny pohrbily 
jiZ mnoho horalfi. Ma&s skoby a provaz?* 

»Mam, bratie.“ 

»rriprav se!“ 

tépén poslechl; vzali provaz, ovinuli 
je} pevné okolo beder svych a svazali se 
tak, ze, kdyby z nich jeden mél sklouznout, 


mohl provazem zadrzen aod soudruha vy- 
tazen byti; potom privazali k noham i ru- 
kam jclomee skoby a pak poéali lézti. Lezli 


pres pilhodiny a dosahli skoro jiZ vySiny, 
tu pojednou povolil led Stépanovi pod no- 
hama; hlasité vyktiknuti a Stépdn ztratil 
se v rozsedliné! 

Knéz, jenz napred lezl, tou tizi jsa str- 
Zen svezl se mzikem na kraj propasti... 
jiz nezbyvalo mnoho, a byl by sam dolt 
se svalil; ale sebrav vSecku silu svou za- 
bodl se skobami tak rychle, Ze se v éas 
zadrzel. Jednu ruku  nazpét vztahnouti, 
provaz kolem ramena ovinouti, aby ho zkra- 
til, byla prace okamZiku; s nejvét8im usilim 
vytahl Stépana k sobé, tak Ze jinoch brzy 
rukou dosahl okraj propasti; knéz znasobil sily 
své. Stépan vysinul se po prsa.—— ,Jen 
chuté, zmuZile!“ volal fardr a vSecky jeho 
svaly napnuly se k poslednimu namdahani: 
Stépan se oprel pevné o lokty své, vySinul 
se a padl na polo bez smysli na ledovou 

tidu. Nékolik kapek palenky probudilo 

oz mdloby. Knéz drzel ho za hlavu a 
slze kanuly mu _ po licich doli.. Kdyz se 
jinoch zpamatoval, frekl: , Vstati, Stépane, a 
pojdme !« 

»Ano, bratre.“ 

Tato slova pronesl jinoch hlasem sla- 
bym a nejistym, v nékolika minutdch zmé- 
nila se tvar 1 chiize jeho, byl zcela jina- 
kym. Stépan ztratil rodiée jiz v kolébce, 
Riego to byl, jen% ho vychoval, do Fran- 


— 285 — 


cie vzal a pozdéji mu malé hospodatstvi 
koupil. Riego byl jeho otcem royné% jako 
bratrem. Jeho knézsky stav, rozhodna po- 
vaha a vaénd tvdi zvySovaly Stépanovu 
skoro bojdcnou tictu.. Jinoch byl tvaie tiché 
jako z posluSenstvi, kdeZto Riego byl tvare 
rovnéZ tiché, kterouz% vSak rozkazoval. Po 
tomto padu rozlozila se posud nezndmda bé- 
zen po Gele jeho; jeho tvat ménila se od- 
pornymi city; on zbledl, tetelil se; nauéil 
se znat strach, vida smrt tak na blizku. — 

Vi8ak medvéd nenalezal se na blizku 
Maladetty, i pre’li tedy oba bratii do Spanél- 
skych Pyrenei branou ,de la Picada.“ Jaky 
to obraz! pred nimi v pozadi obrazu oa 
vidéti v8ecky vrcholy Spanélskych Pyrenei 
sefadéné vedle sebe v rozlitnych vyskdch, 
v tisicerych barvach, jak menii neb vét&i 
vzdalenost je ukazovala, nejblizSi zelené, 
zaz8i hnédé, pak modré, potom fialové a 
vsecky pores snéhem, jakoby bilé rfze 
na né byly s nebe spadly; po levé a po pravé 
strané jako ramec tohoto obrazu énély dvé 
velikanské skdly nesmirné vy8ky, jako dva 
hnédé Stity a nejvySe na vreholu jedné 
této skdly stal pasty katalonsky, co straz 
pohraniéna. KdyzZ uziel naSe honce, za- 
lovil ruce své a jeho postava &tihla a sva- 
lovita se na blankytné vy8i oznatgovala 
penn obrysy. , - 

otva byli nékolik krok&i do Spanél 

uéinili, Riego pojednou stanul, a aniz by 
se obratil, dal bratru znameni rukou, aby 
také se nehnul z mista. Stépdn poslechl; 
Riego polozil ucho k zemi a sige. temny 
hluk jako néjakého vyti. — 

ylo jest medvéd!“ fekl po tichu k 
Stépanovi, ,uvidime jej s oné skdly; pojd 
za mnou.“ 

Vzestupovali stezkou skoro neschiidnou; 
v levo a pravo otvirala se propast bezedna ; 
pred otima honci vinula se jind stezka 
vedouci k jednomu ze sousednich vrcholt; 
po nékolika okamZenich zpozoroval knéz 
velikého medvéda, an postupoval korytem 
vyschlého potoka. ,,Hled ho, hled ho!“ 
rekl; ,,Stépdne, hotov se s ruénici, on jde 
k zahybu stezky... a% tam prijde, vidi8, 
tam dole vedle té jedle, strel ho mezi plece; 
jestli se ho chybis, v8ak ja ho...“ 

Umlknul, nebo medvéd se bilizil. 

»Ted, Stépdne!“ Stépdn vystielil, ale 
bud to bylo daleko anebo se mu ruka trasla, 
koule odrazily se o skalu, tak Ze kusy na 
medvéda litaly, Po tomto vystreleni obratil 
se medvéd vy tu stranu, kde honci stali a 
hnal se rychle k nim; by! je&té asi dvacet 
kroki vzdalen; na &tésti vinula se stezka 
mezi skalami — klikatymi zatétékami. Riego 
nasadil ruénici, vystielil, ale Ze zvire né- 
hodou stranou se odchylilo, preletély koule 


a jen tketi ranila v boky. Krev vyhrkla 
na skalu; medvéd vydal ze sebe strailivé 
skuéeni a hrnul se vyée. 

»Koule!“ zvolal Riego, anizZ by se byl 
obratil, nybrZ pozoroval ustaviéné medvéda 
zdrZovaného balvany skalnimi a prekdce- 
nymi, jedlemi. 

Stépdn neodpovédél. 

»Koule, pravim, za tri minuty je zde.“ 

»Jsme ztraceni,“ rekl Stépdén, ,nemdm 
zadnych koulf vice.‘ _ 

»Zadnych ? 

»Zadnych; razek mi spadl do propasti 
Maladettské.“ 

Bylo slyseti ryk medvéda se bliziciho. 
er do Maladetty! Pro milosrdenstvi 
Bozi! utecme, utecme!* kiiéel Stépan. 

»Utéci, kudy pak? po stezce pred nami 
medvédu vstric? Ani nazpét nemiZeme, 
kudy jsme prisli; slézti je nemozno a medvéd 
nds dojde ve dvaceti sekundach.“ , 

»Y svata Panno!“ bédoval jinoch, padna 
na kolena. ; 

Medvéd se ztracel zrakim a opét vy- 
chazel v oklikach cesty.... blizil se veli- 
kymi _ kroéeji. 

»Na néj, bratie, netratme mysli,“ rekl 
knéz svym pevnym hlasem mluvé rychle; 
»jesté neni vSechno ztraceno, zbyva nam 
pomoe, ovsem strasliv4, na niz se -horalé 
nikdy nespolehaji. UkaZ mi svéj n&Z, do- 
bre.... jest dlouhy a Siroky jako mij... 


-sly8, hned bude na ploSe, kde stojime.. .“ 


Slyseli, kterak vétve jedlové pod jeho 
kroky praskaji. ,,Jak mile bude zde, pijdu 
mu zrovna ysttic s rozprazenyma rukama; 
on se vrhne na mne, ja se ho chopim a 
budu ho drZet obejmutého. ‘Ty pak _ pii- 
skoéi8 a vrazi8 mu svj ntiZ do levého boku 
aZ padne.“ 

»Wobre.“ 

»Q, pani medvédi mne dobfe znaji a 
tento, i kdyby byl jako lev, musilby dlouho 
se krizkovati, neZ by mne udusil.4 | 

Riego zdal se byti skoro Sfasten, Sté- 
pan pak byl v tvdri jako vyjeveny. Med- 
véd jich dostihl. 

,NuzZe, dejme se do ného,“ rekl knéz, 
»ty rozumi8, Stépdne, mezi boky, v levo.“ 
Medvéd stal na ploSe, jeho krev kanula na 
skdlu, Riego otevrel naruti, dravec po- 
zdvihna se na zadni nohy vrhnul se na néj, 
aby ho zardousil: zdpas poéal. 

»Bratte, bratte, pojd! ozval se hlas 
Riegiv jako hrom. Ale Stépan jsa poma- 
ten nevédél, kam m4 kroéit; o¢ise mu za- 
sttely mrdkotou, nemohl ani kroku uéiniti 
ani se hnouti: strach ho prekonal. 

»Pojd! bratte, pojd ke mné!* volal 
Riego a hlas jeho dusil se vic a vice. 

Medvéd vydaval ze sebe stra’livy ryk; . 


Sige 


jeho Seredné, hlava spodéivala na ramenou 

nézovych, tlamu mél rozevrenou, o¢i éer- 
vené jako oheti... jeho drapy vtinaly se 
do beder Riegovych, krev tekla po jeho 
velikych tlapech a po hnédém odévu hon: 
covu. S 

Zapas trval jiz nékolik sekund; Sté- 
pan, bez smysliia jako omdmen, mél zdvih- 
nuté ramé, a vSak se nehnul. ,,Pojd, bratie, 
pojd!* a hlas byl vady temnéjsi a mdlejsi; 
skuéeni medvédovo bylo straslivéjsi. 

Zatim po, poslednim vykriku bratrovu 
zddlo se, Ze Stépdn procitnul; on zatiasl 
télem svym jako Glovék, ktery se chee k 
nééemu odhodlati; niz maje v ruce vrhl 
se na medvéda a ranil ho v bok; ale ruka 
mu selhala a Gepel neSla dost hluboko. 
Potom prekondn neodolatelnym strachem 
odhodil zbrafi na zemi a padil s vy8e dolt 
po uzké stezce. 

»Bratke, bratre!* sténal Riego hlasem 
udugenym ... Stépdn nedbal niéeho; knéz 
vidél, Ze jest samoten. Chtél se chopiti 
svého noze; ale jsa primdcéknut ku med- 
védu, nebyl s to noZe dosdhnouti. V tomto 
zoufalém postaveni sebral posledni svou 
silu a odstréil dravee a% na kraj propasti; 
jesté jedno trhnuti a medvéd eh is oba 
skaceli se do bezedné propasti. Za posled- 
nich okamZeni tohoto zapasu ozval se hlas 
s hiry nad bojistém: ,, VydrZte, vydrzte jen 
mali¢ko jesté!“ a co nejrychleji padil muz 
k mistu, kde zdpas se ved]. Pribéhl témér 
bez ducha a uricen... prisel pozdé. 

(Dokonéeni.) 


Dopisy. 


Od Kutné Hory dne 17. éervna 1865. 
(Porada duchovenska y Kutné Hove.) 

Pastordlni konference, kterd se 12. 
éervna t. r. v Kutné Hore odbyvala, v 
uvahu vzala ndsledujici predméty: Oddé- 
leni Skoly od Cirkve a opravu &kol, legiti- 
maci nemanZelskych ditek a misie. Neni 
zapotrebi vSecky ty dtvody zde rozbirati 
pro které uéastnici téze konference (poctem 
25) tak zvavou emancipaci Skoly od Cirkve 
na prosto byli zamitli, jakozto Cirkvi a 
statu na nejvyS neprospésnou. Listy tyto 
o tom té% nejednou se byly pronesly. 'Ta- 
kové &koly, v kterych by duchovni nic 
jiného Gniti nemél, neZ katechismu vyuéo- 
vati, vylouéen jsa od vseho dal&iho vedeni 
a vzdélavani mlddeZe nas lid st do konce 
nepreje, a stadt z mnohych pficin pouhé 
kommunalni skoly s néjakymi témi_,,Schult- 
heissy“ zakladati nebude. Af si u% ten 
onen doktorand na vysokych ’kolach mluvi 
0 Meat jaky by z té emancipace pro 
lid vyplynul: sméle jemu odpoviddme, Ze 


v ziméru tom nic jiného nevidime, nezZ 
demoralisaci, rozpoutani téch nejsvétéjsich 
svazkii rodinnych a ee slovem 
experimenty, jich% zhoubné ndsledky kazdy 

ovaélivy obéan na prstech si vypotisti muze. 

éenost je&té neni vzdélanost, jak jsme to 
poznali a dosud pozndvéme, nebo kdeZto 
tato jednotlivce v nejuZ8ich i nejéirsich po- 
mérech prévem a spravedlnosti ridi, libuje 
si ona precasto v pouhé znalosti a obrat- 
nosti, kterymiz osobnimu a_ stranickému 
prospéchu na ujmu jinych hovi. Véda tedy 
nabo%enstvim zasvécena jestit ono vzdélani, 
z kterého% se vy88i Zivot jednotlivei a 
celych nérod&i prySti. Neni chraému bez 
oltre a neni také Skoly bez naboZenstvi. 
Vice o tom promluvim na jiném misté. Co 
se tyée legitimace nemanzelskych ditek, 
bylo az do roku 1857 pravidlem, Ze neman- 
zelské ditky uzavrenim stiatku rodiéiv opo- 
éestnény a za manZelské uznany byly, coz 
se také hned ‘v matrice na patriéném misté 
zaznamenalo, Nadzminénym rokem vyélo 
vysoké nafizeni, by nemanéZelsti rodiéové 
po uzavreni stiatku 0 legitimaci svych drive 
zplozenych ditek u okresniho ufadu se hla- 
sili. Nestalo se vady tak, aé taci rodiéové 
duchovni spravou na-ono nafizeni i vice- 
krate upomenuti byli, oni méli spise za to, 
ze manzelskym siatkem vSe urovnano bylo. 
Z toho poystaly neshody a také zmatky. 
Nejnovéjsi instrukce vyslovuje se y ten 
smysl, aby nemanZel&ti rodi¢éové u duchovni 
spravy protokolarné se vyjadrili  stran 
legitimace svého nemanZelského ditéte, du- 
chovni spravce pak k vyjadreni tomu, které 
od dvou svédki ztvrzeno byti musi, prilozi 
krestni list nemanZelského ditéte a kopu- 
laéni_ listinu oddanych jiz rodiéi a poda 
vse k dalS8imu vyrizeni nejd. konsistoyi. 
Listiny ty nepotrebuji Zidného kolku. Zet 
instrukce tato’ pro dotyéné rodiée prihod- 
néjsi jest, neZ ono narizeni od r. 1857, ne- 
treba doklddati. Nezndém pritiny, pro které 
se vysoka vlada od prvsi praxe odchylila, 
avsak stéZi se da i posledni instrukei vSem 
moznym nehodam predejiti, nebot se stava, 
ze rodiéové za pritinou vyZivy z mista na 
misto ec ih a o legitimaci svych ne- 
manZelskych ditek vice se nestaraji: a proto 
se prihazi, Ze jedno matce, druhé otci pri- 
psdno jest, aékoli ndsledkem stiatku véecky 
déti na jméno otcoyo by zapsdny byti 
mély, jak toho diivéjsi praxis vyZadovala. 
Osméluji se zde na pristi zmatky poukdzati 
s tim prdnim, aby prvsi zpisob legitimace 
nemanZelskych. ditek opét zaveden byl, a 
tim vice si toho prejeme, ponévad% se s 
cirkevnim pravem docela sroynavd. Nebo 
Cirkev sy. jakkoliv vzdy zrejmého a uréi- 
tého svoleni k stavu manZelskému od obou 


a BOE 


snoubench poz%adovala a svobody v tom 
ohledu obou branila nieméné z ohledu mra- 
vopoéestnosti a dobra ditek télesné obco- 
vani zasnoubench za dostatetné projeveni 
vile manZelské povazovala, a tudy ohledné 
manzelskych a nemangzelskych ditek po 
uzavreni snatku od jich rodiét vice rozdilu 
neéinila. Pravi o tom Alexander ILI. takto: 
yLaka jest moc manielstvi, Ze i ti, kteri 
drive zplozeni byli, po uzavreném manZel- 
stvi (od jich rodiéi) za legitimni povazo- 
yani byti maji:“ Ty% papez (Decr. Greg. 
1. 4 t. 17.) v priéiné sporu o dédictvi roz- 
hoduje nasledovné: ,StéZoval si ném H. 
ze kdyz byl jistou Zenu za manZelku pojal, 
R. bratr otce té%e Zeny se snazi ji vyloutiti 
z dédictvi, proto Ze pred zasnoubenim matky 
své zplozena byla, atkoliv potom otec nad- 
regené Zeny matku jeji za Zenu byl pojal. 
Proée% prikazujeme, kdy% ta véc se takto 
ma, abyste ji za legitimni povazovali, nad- 
zminénému R. brdnice, by nadrecené zené 
v této pripadnosti ohledné otcovského dé- 
dictvi ZAdnych nesnazi a tézkosti netinil, 
a jestlizeby proti tomu opovazil se pokra- 
éovati, je} cirkevui prisnosti zarazili.“ Tolik 
na uvazeni. O misiich pro dileZitost toho 
predmétu promluvim jindy. Abych na opra- 
vu narodnich &kol nezapomnél, musim se 
priznati, Ze ¥ddnd pedagogia povazuji za 
nejhlavnéj8i podminku opravy nasich 8kol 
venkovskych. Dobry uéitel déla dobrou 
Skolu. aa Noe DD. 


V St&ovictch dne 13. éerona 1865. 
(Z nouze advokat nizsiho duchovenstva.) 

Dostalo se mi do rukou pozvani k dal- 
Simu_ predplaceni se na Videiisky list ,,kato- 
licky“ pdané Chovanctiv: ,,Publicist.« Na 
konei je rubrika: Prani pp. predplatiteli. 
Se v&i chuti napsalbych do ni tato slova: 
,ZAlezi-li Vam, pane redaktore, v skutku 
na zdaru katolické Cirkve, lezi-li Vam oprav- 
du na srdci blaho nizsiho duchovenstva, 
jak jmenovité v programu svém uvadite: 
nechte vydavani takového listu, jakym od 
dubna Vas ,,Publicist“ jest, aneb zménte 
nynéjsi zpisob a v mnohém i smér jeho.“ 
Uptimné priznavam se, Ze jsem byl az 
dosud predplatitelem jeho, ano snaZil jsem 
se i ojeho rozkiteni, coZ se mi ponékud 
podarilo; nebot jsem do zkuSenosti p. Cho- 
vance a raznosti jeho slohu, které mu 
nikterak upfiti nelze a které v na¥ich 
mdlych éasech ztidka se nalezaji, se nadal, 
Ze povstane dobry, rdzny list, Ze to bude 
bié na celé to hejno protivnych Gasopist ; 
— vsak zmylil jsem se. Mél jsem vady 
jakysi strach ze samozvanych obhajci a 
advokati nizsiho duchovenstva, malo jsem 
jim davéroval. Neni tomu davno, co i 


| mnohy vefejny list v nasi vlasti nabizel se, 
| Ze nas, niz8i duchovenstvo chraniti, nas 
zastavati se bude; a vskutku v mnohém 


éisle na prvni strance byvaly ostré élanky 
o niZSim duchovenstvu, ale pri tom méli 
nas pani téchto list za ndramné krdtko- 
zraké; nebot se domnivali, kdy% na prvni 
strdnce néjakou tou pochvalou neb pochle- 
bovanim nam podkouri o¢i, Ze neuvidime, 
jak v tomté% isle na druhé treti strané 
potupu, hanu, podezreni na cirkey, hierar- 
chii, duchovenstvo uvaluji, ano nepodstatné 
klepy a co vzadélance nejvice snizuje, i 
holé sméSné smyslenky o nich do svéta 
roznaseji. A nyni i ve Vidni povstal novy 
obhajce nizsiho duchovenstva proti bezpravi 
a nasili! (?) Nechci zde siriti slov o tom, 
co na tomto bezpravi a domnélém utlato- 
vani je pravdivého; ani’ mij nynéjSi vék 
mne k soudu tomu neopraviiuje, ani md do- 
savddni zkuSenost mi k tomu dokladé ne- 
podava; je-li co na tom, nechf si za to 
jednou pred véénym soudcem odpovédi ti, 
které ,Duch sy. ustanovil biskupy, aby 
sprayovali Cirkev Bozi, kteréZ dobyl krvi 
svou% (Skut. ap. 20, 28.), ti, jimZto piSe sv. 
Pavel: ,,StarSiho netrestej, ale napomine}j 
ho jako otce: mladych jako bratri — a 
proti knézi neprijime} Zaloby leé pode dvéma 
neb tremi svédky.“ (1. Tim. 5, 1. 19.) Ale 
zda se mi a v tom véru nejsem jediny, Ze 
smér nynéjsiho ,Publicisty“ je tendenéni 
proti pp. biskupfim. Zajisté se mnohy éte- 
nar zaslého denniku ,,Publicist“ upamatuje, 
jak p. Chovanec tusim v poslednim Gisle 
ai ve zylastnim navésti si stéZuje, Ze ne- 
nasel, jakz byl doufal u mnohych vysokyeh 
duchovnikfi zddané podpory. A po kratké 
prestdvce znovu vychazi , Publicist“ pln hany 
na vse skoro, co k hierarchii pati, a chee 
si nyni namladit niz8i duchovenstvo, t. }. 
hleda podporu v — kapsach tohoto niZsih 

duchovenstva. — Nechci se dotykat toho, 
jak nestaly, jak ménivy p. Chovanec ve 
svych nahledech a na své Zurnalistické 
draéze jest; kdo jiz déle jeho listy étou, 
rozpomenou se, jak pékné élanky pod na- 
zvem: ,Slavische Briefe“ o nds Slovanech 
prinasival v ,Gegenwart,“ a brzy na to 
vypadli jsme mu z lasky a on psal proti 
nam tak, Ze i neboZtik na& ,,Pozor* jednou 
dal mu titul: ,, bidnad Gegenwart ;“ jak chvalil, 
ano velebil pp. biskupy, a brzy na to, ne- 
mylim-li se, v r. 1862 ku konci tmora pro 
jistou vée plisnil ¢eské pp. biskupy, zrovna 
jakoby ho nékdo za mentora jejich byl 
ustanovil; —a neni tomu ddyno, brojil proti 
mnohym éasopisim, které o neapolitanském 
kardinalu Andreovi véelijaké povidaéky 
rozndsely, a ted sdm v 5. sesitu Publi- 
cisty po Berlinském , Kreuzzeitungu“ sveholi, 


— 288 — 


kterak tyZ Andrea si stéZuje, Ze se mu 
jeho kardinalské prijmy zadrZuji a Ze ny- 
néjsi vldda timska spiSe tureckému tyran- 
stvi neZ#li krestanské vlddé se podoba. A 
p. Chovanctiv ,Publicist* k tomu dodava: 
»lakova slova jiz davno Zadny frimsky 
kardinal o papeZské vladé nepronesl.“ (Fesch 
a jeho stoupenci mluvili jesté ostreji.) — 
V bombastickém proslovu k novému pred- 
' placeni, v némZ list svij nazyv4 mocnosti 
proti ne’varim v nabozenském i socialnim 
zivoté, slibuje: Ze bude hajiti katol. Cirkev 
roti vnittnim i vnéjsim nepratelim, hajiti 
niZ8i duchovenstvo proti bezpravi a nasili! 
etl jsem nyni jiz pét disel jeho ¢asopisu, 
ale véru nenalezl jsem ni jediného élanku 
na obhdjeni sv. Cirkve a predc k tomu v 
naSich nevéreckych dnech pfriéin a_prile- 
Zitosti dost a dost; za to v8ak ma hojnost 
élankai takovych, které dovedlyby nds po- 
puditi a v nds nendvist vzbuditi proti tém, 
jimZto jsme v posvdtném okamzZiku svého 
svéceni na otazku: ,,SlibujeS mné a nastup- 
cim mym posluSnost a uctivost?“ odpové- 
déli na stupnich oltare, pred tvari sv. Cir- 
kve, pred Zivym Bohem: ,,Slibuji.“ — Ptam 
se tedy, mame li za takovyto , katolicky“ list 
vyhazovat roéné 8 zl.? Konéim slovy, ktera 
i p. Chovanec nejednou uvddeél: ,, Boze, ucho- 
ve} nas takovychto prdtel!“ F. H. 


Od Brandijsa nad -Orlict dne 21. éervna 1865. 
(Zkusenosti o legitimaci nemanzelskych ditek.) 

Blahovéstu prinalezi ta chvdla, Ze pri- 
nesl prvni tu zpravu, jakym zptisobem by 
se dala dociliti legitimace ditek narozenych 
pred oddaykami. Budiz mi dovoleno uve- 
rejniti své zkuSenosti. v tomto ohledu. Po 
nastalé zméné pri legitimaci jsem v pro- 
tokolu snoubencti vZdy zejmena pozname- 
nal ditky nemanZelské, jakoZi ten zAvazek, 
ze sé museji k uvarovdni vSech budoucich 
nesnazi a zmatktii rodiéové k politickému 
uradu obratiti. Tim jsem chtél dociliti, 
kdyby snad pred legitimaci otec mél ze- 
mriti, aby bylo svédky potvrzené vyjadreni, 
Ze jest skuteténé otcem, a pak, aby se ne- 
mohli roditové vymlouvati, Ze 0 tom nic 
nevédéli, Mléky se vie vyslechlo, a nedélo 
se zcela nic; leé to, Ze zvla&té vojdci hrub- 
stvim se proti mné obofili, tkouce, Ze pe- 
néz nemaji k placeni, Ze se nedaji tyrati, 
a Ze by se na to podivali, kdoby se mohl 
osmélit détem ve skole atd. nedat jméno 
jejich. Jeden z dobromyslnéjsich vojini 
pred valkou vlaSskou Sel skutetné k ¢. k. 
okresnimu tradu, Zddaje o legitimaci svého 
nemanzelského ditka. Dano mu ujisténi 
po protokolu predsevzatém, Ze mize upo- 
kojené se k vojsku odebrati, ze vie se 
uradné obstara4. — Nestalo se viak nic. 


Jak mile pfinesl Blahovést ono ndavéstt, 
ohlasil jsem, aby véichni rodiéové, ktefi 
nemaji ditky legitimované, se u mne ohla- 
sili, ze vSe zdarma obstardm. Nepfisel 
nikdo! Koneéné jsem nékolik dobromysl- 
néjSich sdm pri setkani ustné ete 
Jakoby mné se milost prokazovala tim, Ze 
k protokolu se dostavili, a Ze smim vSecky 
ty listiny sestaviti, po mnohondsobném upo- 
mindni pyisli. Nékolik ditek tim bylo legi- 
timovano, avSak vétSi dil se nepfihlasil. A 
pritina? Za byvalych fardih to nebyvalo, 
Vv nynéjsi si vady néco k sugovani vymysli! 
— Tu nejdist. biskupska konsistor Kralo- 
hradeckd obéZnikem od 30. brezna 1865 ¢. 
2769 to uklada pastyrim duchovnim za po- 
vinnost svédomi se tykajici, aby viecky 
ditky, legitimace schopné, té% byly legiti- 
movany. To vse ma svou pritinu, ale spravé 
duchovni p&sobi to nejvétsi obtize. Pri le- 
toSnim odvodu mi od tri rozliénych okres- 
nich tradi vzhledem jednoho a téhoZ ne- 
manZelského, odvodu podrobeného mladika 
doruéeny pfipisy; ponévad% v mé kolature ~ 
se narodil, a na rozliénych mistech s roditi 
svymi zlstaval, a vSude v seznamu obecnim 
byl k odvodu vypsan, a vSude jinym jménem. 
Hledani v kfestni matrice nedavalo Zadného 
svétla; nutno k objasnéni pamétniky syvolati 
a jimi objasnéné poméry c. k. uradtim udati. 
Jaké s tim nesnaze! Jiny chasnik nezletily 
se chtél Zeniti: otec nemanZelsky nebyl 
v matrice zapsdn, poruénika nemél; bez 
yrchnoporuéenského. povoleni nelze bylo 
ohlaSovati; penéz na vylohy nebylo; musil 
jsem tedy sdm, chtél-li jsem odstraniti po- 
horslivé kubénstvi k c. k. soudu, a prositi, 
aby nemanZelského otce poruénikem uéinili, 
dekret mu odevzdali, ale spolu hned z po- 
ruéenstvi propustili nemanZelského syna za 
pri¢inou oddavek, které musily se odbyti 
jeSté pred posvatnym ¢asem, méloli se pre- 
dejit nemanZelskému porodu. Z tch a 
mnohych jinych zapletenych pripad& vidno, 
kterak rozkaz konsistorialni jest nejen opray- 
nény, nybrzZ i nutny. Nemoha véak ohla- 
Sovanim v kostele pohnouti nemanZelskych 
rodiét, aby se k protokolu dostavili, vypsal 
jsem jména jich, poslal je k predstavenstvu 
obecnimu s tou Zddosti, aby obecnim slu- 
hou byli na faru predvolani. Mnozi priéli 
jini zase ne. Avsak kteri se dostavili témér 
naporad velmi mrzuté ano i neslu’né se 
chovali uddvajice, Ze pry to nikdy nebyvalo, 
ze se tomu divi, proé se fardt o jich 
ditky tolik staré; Ze na tom nizZddnému nic 
nezalezi, jak se ditko jmenuje, Ze jim nikdo 
na né nic nepridd atd. Tedy tim zakonem, 
ktery zrukil byvaly zpiisob legitimace, jez 
se od fardte dala hned po oddavkdch a 
nyni rodive nejprvé k c. k. ukadim, a pak 


— 289 — 


jako z milosti opét k duchovnimu odesild, 
jest dughoyni spravce ze vSech stran tre- 
stan. Uradové polititti ho trestaji tim, Ze 
musi psdti od mista k mistu, musi pri véi 
své mnohondsobné praci. toto vse zdarma 
vykonati, tak %e mu do vydaji ani kance- 
latské utraty se nepfijimaji, ponévad% to 
pry osobni bremeno; — nemanéelkti rodi- 
éové trestaji hrubstvim a nevdékem svého 
sprévce duchoyniho za to, Ze se o to stard, 
aby ditku jejich nemohlo se naddvati pan- 
charti! Teli dle nynéjsiho zptsobu knéz 
on Den urednikem a pisarem stdtnim; 
jsouli matriky skuteténé knihy verejné a 
uredni, smili knéz otce manzZelského do 
kYestni knihy zapsati beze ySeho chodéni 
od uradu k ukadu, zdaz jizZ nema tak mnoho 
hodnoyérnosti, aby dovedl téZ% po utinénych 
oddavkach obvyklym druhdy zpisobem po 
oot cahaes téZ nemanZelského otce, do tétéz 
nihy zapsati, a dati uredniotom zpravu? 
Nemé-li jiZ spravee duchovni za dni nasich 
téch nesndzi aZ dost a dost, ze mu timto 


je&té nové se pripravujou? — Legitimace 

jest nevyhnutelnd, ale Zddoucno, aby se 

déla byvalym zpisobem! F. M. 
Kronika. 


Z Prahy. Zpravu v Kronice ¢. 17. 
o ‘privodu Boziho Téla na Hradéanech 
opravujeme v ten smysl, Ze JEmin. nej- 
dist. p. kardinal ochurayél. Zastupcem je- 
ho byl J. M. svétici p. biskup Petr Krejéi. 
V_ nedéli vedli pak privod Boziho Téla, 
vd. p. kan. Wiirfel na Novém mésté, kan. 
Sorger na Malé strané, a kan. Kiiffer na 
Starém mésté. Za potasi méné priznivého 
vykonalo se procesi na Novém mésté v 
hlavnim farnim chrémé sv. Jindficha, v 
ostatnich pak méstech a na VySehradé 
pod Sirym nebem s obvyklou slavou a za 
velkého uéastenstvi véricich. — 
nejdist. vrchni pastyt navratil se po ukon- 
éené na Mnixku, v Trnové a Li&nici visi- 
taci vikariatu Zbraslavského ve zdravi do 
Prahy a odjede zejtra do Vidné. 

—* JEKmin. nejdist. p. kardinal arci- 
biskup raéil nafiditi, aby ze skladu knih 
Dédictvi sv.-Janského dany byly nékteré 
spisy, jako ,Zivot Pana Jezike od Pant. 
Seg Postilla od dra. Innoc. Frencla 


“a Zivoty Svatych od Karlika“ do téch far, 


v jicht obvodu se nalezaji domky hlidaéi 
na Zelezné draze, by éteni v téchto knihach 
bylo hlidaéim ponékud ndhradou za nabo- 
zenské vyuéovani v kostele, k némuZ se 
jen zridka dostaviti mohou. 

*_* Ctyricetthodinnd poboznost k ucté- 
ni nejsy. Svatosti oltaini verejné.vystavené 
bude se dale konati v cervenci: Due 2—d. 


Emin. | 


u Panny Marie pod fetézem (u Maltezi) 
6—9. u sv. Ducha, 10—13. u sv. Cyrilla a 
Methodéje v Karliné, 14—17. u sy. Apoli- 
nate, 18—21. u Karmelitek (ti jak se fika 
Barnabitek) na Hradéanech, 22—25. wu: sv. 
Josefa na Novém mésté, 26—29. u sy. Ignd- 
cia, 30. a 31. gervence, 1. a 2. srpna u 
Milosrdnych sester pod Pettinem, 3—6. na 
Karlové, 7—10. u OO. kapucina na Hrad- 
éanech, 11—14. na Malostranském sy. poli 
(v KoSiiich), 15—18. u sv. Jana Nep. na 
Skalce, 19—22. u Milosrdnych bratri, 23 —26. 
na VySehradé, 27—30. u sv. Bartoloméje 
v Konviktské ulici, 31. srpna a 1. 2. a3 
zavt u sv. Markety v Birevnové, 4—7. u 
nejsv. Trojice na Spdlené ulici (u pene 
8—l11. u Alzbétinek, 12—15. na sv. poli 
ve VolSanech, 16—19. u_ sy. Filipa a Ja- 
kuba na Smichové, 20—23. u sy. Vojtécha 
v_ Jirchdatich, 24—27. u sv. Kajetana, 28., 
29., 30. zaki a 1. tijna u nejsv. Trojice v 
Podskali. 

*#—* Ve étvrtek (29. t. m.) v slavny 
den sv. ap. Petra a Pavla bude se konati 
vyroéni pouf na staroslavném Vysehradé 
av chramé sv. Petra na Poriti, kdez sluzby 
Bo#i v nasledujicim porddku slaveny bu- 
dou: Ve stredu pred svétkem budou o 4. 
h. odp. slavné neSpory; o slaynosti pak v 
6 h. ranni mSe sv. s vykladem, v 9 h. zpi- 
vana mie sy., v 10. h. kdzani a v 11. h. 
pontifikalni me sv. (velmistr ktizovnicky 
dr. Beer). Odpoledne o 4. h. neSpory, v 
5 h. kazani, v 6 h. litanie s poZehnanim. 
Po cely oktav bude kaZdodenné v 10 h. 
zpivana mie sv. a odpoledne o 4. h. po- 
zehnani. 

*_* Letos bude slavena pamatka sv. 
Cyrilla a Methodéje vy Cechach poprvé dne 
5. Gervence. V Karliné bude se konati 
vyroéni slaynost v chramé tychZ svéted né- 
sledujicim porddkem. V den sy. Cyrilla a 
Methodéje (5. éervence) bude v 9 h. ka- 
zani, pak pontifikalni mSe sv. (vdist. p. 
probost Ruffer); odpoledne v 5h. kazani 
a neSpory. Dne 6., 7. a8. budou rdno v6 
a 7'/,h. mSe sy. a odpoledne o 4, h. poze- 
hnani. V nedéli (dne 9. 0 pouti) bude v 
10 h. kdzani, v 11 h. pontifikalni mSe sv. 
(vdist. p. kan. Prucha); odpoledne v 5 h. 
kazani a GeskéneSpory. V pondéli (d. 10.) 
zapotne Styticetihodinna poboznost. Téhoz 
ad. 11., 12. a 13. t. m. bude rano v 7 h. 
zpivand mie sy., pak se vystavi nejsy. Sva- 
tost k verejnému ucténi; odpoledne v 5 h. 
bude na kaZdy den kazani o nejsv. Sya- 
tosti a pozehndni. — S radosti dodavame 
zprayu, Ze nejmenovany Morayan doruéil 
tyto dni v. p. fardti 200 zl. co prispévek 
na hlayni oltét chrdamu Cyrillo-Methodéj- 
ského v Karliné. Kyz by Bih vzbudil po- 


nt EGE) wae 


dobnych dobrodinci vice, aby se v tipravé 
chrému rychleji pokraéovati mohlo ! 

*_* Dédictvi sv. Vojtécha, spolku k 
podpote chudych knéZi v arcidiecési Praz- 
ské, mélo na konci roku 1864 svého jméni 
18269 zl. 48 kr. v obligacich a 363 al. 
44'/, kr. na hotovosti. Na podpory vydano 
638 zl. 42 kr. (Ctyti knézi obdrZeli po 100 zl. 
jeden 68 zl. 42 kr., tri po 50 zl., jeden 
20 zl.) 

*—_* Na hirbitové Vy8ehradském stoji 
od nékolika dni na hrobé nezapomenutel- 
ného uéence, prof. Ehrlicha stihly kamenny 
kriZ ovinuty véncem. V mramoru vytesan 
jest ndsledujici napis: 

P. Joannes Nep. Ehrlich — Ord. Cler. 
Reg. piarum scholarum Presbyter — Ss. Theol. 
et Philos. Doctor — Theol. Fund, et scientiae 
Religionis — in Univ. Pragensi publ. ord. Pro- 
fessor —- nat. Viennae 21. Febr. 1810 prof. 3. 
Jul, 1831 — ordin, 22, Jul. 1834 — die 23. 
Oct. 1864 migrayit ad Deum. — Relictis fidei, 
scientiae et professionis — religiosae documentis 
— defunctus adhue loquitur. 

*—* Pani Heidelberg i syn, socha¥i zdejii, 
dohotovili pravé dva skvostné olta¥e gotické 
pro chram Nimbursky dle nakresu prof. archi- 
tektury p. Gruebra. Obrazy oltafni maloval 
vyteény nas Hellich, Prace pozlacovaéské obsta- 
rala dilna p. Gust. Kubede. (Nar.) 

*—* Spolecnost k vyddévani bibli v roz- 
liénych jazycich, zvlasté slovanskych, tvor se 
pravé v Praze a konaji se pfipravy veliké. 
Spoleénost ta podporovana bude s podatku po- 
savadnimi spolky biblickymi v Berliné a Lon- 
dyné.a s vydavanim upraynych, lacinych bibli 


pocne pry se jiz koncem tohoto roku. Spoleé- 
nost bude miti v Praze syou vlastni velkou 
knihtiskarnu. (Nar.) 


*__* Na stavbu klastera Admontu daroval 
konvent Benediktini Brevnovskych a Broumoy- 


skych 2000 2l., Premonstrati Tepliti téz 2000 zl. . 


a Cisterciaci ve Vyssim Brodé 1000 zl. 

*_* V Budéjovicich budou se konati 
exercicie knéZské od 31. éervence do 4. 
srpna. 

Z Pruska. V Cilichové y Braniborsku 
zalozil Vratislavsky knize biskup, Jindfich Férster, 
novou katol, faru, ktera také jiz i od syétské 
vrehnosti za faru uznana byla. 

Z Bulharska pfinesla ,Zgod. Danica“ 
a po ni ,Brn. Hlas“ tyto zpravy: Kato- 
licka Cirkev siti se v Bulharsku. Minulého 
mésice navratily se blize Cerného mofe tri 
vesnice Bulhartiv blize mésta Kirglesie, pak 
160 rodin do lima Cirkve katolické. Po- 
divno, Ze sami od sebe poéali pravdu po- 
znavati, an druh druha takto se tdzal: 
,Co byli predkové naSi, naSi otcové? Byli 
katolici. .Proé jsme se-odtrhli od Cirkve 
timské ? Jaka toho byla pritina?“ Takto 


potali poznavati, Ze byli vyrvdni své ma- 
teri Cirkvi katolické a vraceji se opét do 
jejiho néruéi. Druha toho pridina jest fecky 
(rozkolnicky) Sie sy tery u turecké 
vlddy veliky dluh uéinil, totiz 3 miliony a 
200.000 zlatych a nyni chee Bulhary pri- 
nutiti, aby dluh ten zaplatili. Bulhari ne- 
jsou nikterak s duchovenstvem feckym spo- 
kojeni. Ale jsouce pod vlddou patriarchy 
reckého, nemohou se mu jindée ubraniti, 
leé kdyZ se stanou katoliky. VétSina Bul- 
hari nechce sice ani freckého peereeee 
ani papeZe, nybrz ZAdd si viastniho, neod- 
vislého patriarchy. To by pak nebylo nic 
jiného, neZli tvofeni nové sekty rozkolnické. 

ékteri z téchto Bulhariv zasli k sulta- 
novi Zddajice, aby jim doyolil vlastniho 
miti patriarchu; ale sultdn jim odvétil: 
»Bud méjte teckého patriarchu, aneb en te 
be te fimského za svou hlavu.“ Tak Ize 
vidéti, ze Bah okem ldsky pohlidl na Bul- 
hary; jedném udélil svétlo pozndni, jiné 
takorka nuti, aby ku poznani prisli. Dou- 
fame, Ze hojnd bude Zeti nae, nedopusti-li 
Bth néjakého neStésti. Ostatné jest za- 
trebi velké pomoci, protoZe obraceni k vire 
nasi jsou po Bulharsku velmi rozptyleni a 
pak Ze nemaji ani chrdmt ani duchoynich. 
Chrémy, které ted v Bulharsku jsou, jsou 
vesmés Fecké; Bulhari pak jsou ponejvice 
chudi a nemohou sobé vystavéti chramu. 
V Adrianopoli byly v kratkém Gase vy- 
staveny dva dfevéné chramy. Pro jeden 
z nich poslal ndm sv. Otec z Rima zvon, 
vazici asi sedm centnyri. Pravé k vel- 
kému svatku velkonoénimu se poprvé zvo- 
nem tim zvyonilo. Velika to radost pro Bul- 
hary, Ze sultdn dovolil zvoniti k sluzbam 
Bozim. — Casopis ,Courrier“ vy Carihradé 
vychazejici vypravuje, kterak frecké roz- 
kolnické duchovenstvo dél4 v Bulharsku 
z katoliki pravoslavce. Recky rozkolnicky 


. biskup ze Stromnice priSel nedavno ve spo- 


leGnosti tureckého mudira & pohlavara, 
soudce a nékolika velmozi do Strahova, 
aby tam nékolik katoliki bulharskych uéi- 
nil pravoslavei, t. j. aby je na rozkol pie- 
vedl. Kromé étyr osob utekli vSickni oby- 
vatelé pred horoucimi témi apoStoly do-hor. 
Mezi ostalymi byl také kmet 84lety. Toho 
jali. Potom zapalili velky ohet, prikladali 
sirové drivi, aby se veliky dym vyvinul, 
a vzavse staretéka, drzeli mu hlavu v hu-~ 
stém dymu kiitice: ,Bude%-li zase prayo- 
slavcem?“ Kolikratkoli zdporné odpovédél, 
ponorili mu hlavu hloubéji v-dym a blize 
ohné fvouce: ,Zhyti, pse, nevratiS-li se 
(v rozkol).“ Tak trapili ubohého staretka 
i ostatni osoby bez smilovani, aby jek od- 
we: sklonili. Neddyno pred tim posldéno 
atolickym.  obyvatelim z~ rozkolnického 


— 291 — 


klaStera psani, v némz% se jim oznamovalo, 
aby se na vse zlé véci pfipravili, pakliby 
od viry,katolické odstoupiti nechtéli. 

Z Rima. Casopisy cirkevni podavaji 
apravy 0 vykopani a pfene&eni ostatkt 
bl. Jana Berchmana, ouda tovarySstva Je- 
zisova, 0 jeho% kanonisaci se jak zndmo 
nyni jednd, Véickni ZAci koleje Jesuitské 
s vel. Otci tdu byli pfitomni, kdy% se 11. 
kvétna v chrdmu sy. Ignacia vyzdvihovaly 
a do kaple uynitt domu kolejniho prend- 
Sely posvatné ty kosti, jez nalezeny jsou 
nedotknuté a krasné (intactae et candidis- 


simae). U pritomnosti a svédectvi mnohych 


kardinali a prelati slozilo se podrobné a 
uplné authentické vypsdni vSeho, jak a v 
jakém stavu yzdené ty ostatky byly shle- 
dany. Svaty tento jimoch, jen% dokonal 
Zivot v dvacatém roce dle souvékych zprav 
a dle podobizny zachované, byl pry tvdre 
peegiens andélskou nevinnost zobrazujici. 

Rimé koluji jiz mnohé fotografie, zho- 
tovené dle staré jedné jeho podobizny, cho- 
vané v Belgii. A tak bude miti nyni fad 
Jesuit vy knize Syatych trojlist svatych 
mlddenci, o nichZ plnym’ prdvem slovy 
brevidte fici mozno, Ze byli ,lidé bez téla 
nebo andélé v téle lidském (homo sine 
carne vel Angelus in carne), totiZ sy. 
Alois, sv. Stanislay Kostka, a k nim nyni 
treti Jan Berchman. 

Z Chiny prinesly noviny pee ze 
tam Ize koupiti za 250 po&Stovnich zndmek 
na psani dité, a Ze misiondari takovymto 
zptsobem koupili mnoho pohanskych déti 
od Cifiant, kteri si témi zna4mkami ozdo- 
buji stény svych chatréi. Tu a tam sbi- 
rano takevychto zndmek horlivé. VSak uka- 
zalo se, Ze to neni pravda, nebof na zale- 
peni déravyych chatréi bylo by zapotrebi 
nejvétSich archi papiru a ani k tomu_ne- 
maji Citiané chuti. ,,Tvych 30.000 zndamek 
nemohu nijak uZiti, 6 jak rdd byl bych za 
né pohanské ditko koupil a jemu_ tvoje 
jméno dal!“ pise ze Zikaveie misiondr 


Royer 8. J. 


Literni oznamovatel. 


*_* Pravyé vyiel u Karla |'ellmanna vy 
Praze: ,Hlas Varhan“ Gili kniha obsahujici 
harmonisované napévy duchoynich zpévai  zahr- 
nutych vy kanciondlu od Svatojanského Dédictvi 
vydaném. Praci Josefa Miillera, varhanika piri 
hlavnim chramu Pané sy. Mikulase, s revisi Sig- 
munda Koleiovského, yeditele kiru pti chramu 
Pané sv. Stépana, za redakci Vincence Bradace, 
kanoynika pYi metropolitnim chramu Pané sy. 
Vita v Praze. Dil Il. Nakladem svatojanskéhe 
dédictyi,. Ve velkém formaté str. 252- mimo 
seznam, Nakladné dilo toto jest chvalné znamo 


jiz z prvého dilu. Kady, kdo% v prvy dil na- 
hlédl, vi, Ze jemu rovného dila posud nebylo v 
literature éeské. Jim jest konecné pomozeno 
vseobecné uznané potiebé knihy, naSe varhaniky 
prakticky yzdélavajici a zabratiujici, aby dojemné 
a syaté zpévy duchovni nejapnym a chybnym 
provazenim na varhanech kazeny nebyly. Sbo- 
rim zpévackym poukazujeme zylasté na pohiebni 
pisné v tomto druhém dile obsazené, Jelikoz 
pohiebni pisné nemohou s priivodem varhan zpi- 
vany byti, jsou tuto vy étyerhlasu podany. 
Napéyy jsou vesmés yzaty z pohfebnich pisni 
staroceskych a tusime, Ze se jim co do hloubky 
citi, yaznosti myslenek a zvlaStniho staroceského 
razu nizadné noyé pohiebni zpévy nevyroyvnaji, 
— Prvého dilu téhoz ,Hlasu Varhan“ zde a - 
onde ve yzdélanych rodinach té% k_ &lechetné 
zabavé bylo pouzito. Hrany jsou z ného nékteré 
pisné na fisharmoniku aneb na fortepiano, k ¢éemuz 
mladsi udové rodiny slova z kancionalu zpivali. 
Takli upotfebeno prvého dilu,.hodi se druhy 
dil mnohem vice pro tyto uSlechtilé domaci za- 
bavy, jesto obsahuje pisné dilem vyhradné pro 
domaci poboZnost slozené, jako jsou mnohé tak 
zyané obecné ku pf. pisné pouélivé, pisné pro 
potéchu vy rozliéné strasti atd., sem téZ nalezeji 
pisné ranni a vecéerni, pisné na zalmy; zylasté 
pak pisné Marianské nevyrovnané sladkymi zvuky 
svymi jsou ptivabné a dojimavé. Za nasich dob 
neni Zadného yétsiho domu, kdeZby nebylo forte- 
piana, na némz se skoro neustdle ozyvaji 
zvukové pouze svétsti a pii némz znéji neustale 
jen arie divadelni aneb salonni; cozby to pro- 
spélo mladezi, kdyby také zapéla pfi tomtéz 
hudebnim nastroji ony vzneiené, svaté zvuky, 
kteréZ se ozyvaly z ust zboZnych a ctnostnych 
predki naiich, a jimiz se netoliko piijemné bavili, 
anobrzZ i vy ctnostech tyrdili a v strastech silili! 
Cena 8 zl. jest pomérné levna, B. 
*—* ,Deéejiny Cirkve Kristovy pro_vyssi 
gymnasia.“ Z Dr. Jos. Feszlera ptelozil Matéj 
Prochdzka, c. kr. gymn. uditel v Brné. Dil IL. 
S povolenim nejdist. arcibisk, Ordinariatu v Praze. 
Naklad I. L. Kobra. 1866, TéSime se z toho, 
Ze se obohacuje nase literatura pfeklady dél 
vyteénych, a Ze se mladezi nasi knihy uéebné 
vy jazyku matetském pYistupnymi stavaji. Vsak 
dyojnasob vitanym jest nam pfeklad, zavira-li 
y sobé piidavky tak yzdcné, jako tento II. dil 
»Déjin cirkevnich“ prof. Prochazky. Vlast cesko- 
morayska velmi bohata jest na déje cirkevni; a 
tudy se nam objevuji spisy némecké, jako i 
Feszleriv, nedostate¢nymi, pokud se v nich o 
cirkeynich déjech vlasti naSi ni¢eho nedoditame. 
Tuto mezeru vyplnil prof. Prochazka v prekladu 
syém tak dtkladné, Ze ve spise jeho pravé obo- 
haceni cirkevniho déjepisu ¢eskomoravského spa- 
tiujeme. Minime tu zylasté nasledujici éasti: 
1) Obrécent Slovanti na viru Kristovu str. 
73—84 ; 2) Uéastenstvi Cech: ve vypravach ky‘i- 
Zackijch: str. 106—114; 3) Ziizeni arcibiskup- 


— 292 — 


stut v Praze a university str, 128—132. 4) 
Zivot sv. Jana Nepom. str. 157-159 (pii 
kterémZ odvolano se na ,Blahoyést“ 1862 praci 
vp. Tom. Novaka). 5) Mistrovsky vzdélano jest 
pojednant o Husovi a husitstvt vy Cechach str. 
163—176, kteréz spolu s dikladnym_ 6) Po- 
jednanim o ,protestantismu mezi Cechoslo- 
vany“ str. 219—228 (zivot Jana Sarkandra 
str. 227.) povazujeme za thlayni ozdoby pie- 
kladu prof. Prochazky. Mluva jest naskrze presna 
a sloh v8ady jevi raznost knéze duchem cirkey- 
nim nadSeného. Na poslednich 9 listech pridana 
»Chronologickd (letoéetnd) tabulka papezi, 
cisata a nejdilezitéjsich pro cirkev Kristoyu 
udalosti* y souhlase s celym dilem tolikéz jest 
obohacena uvedenim osob a udalosti pro Cecho- 
slovany zylasté dilezitych. — Piejice tomuto 
spisu jak na gymnasiich a jinych skolach stied- 
nich, tak mezi yzdélanym obecenstyem yibec 
valného jakz jisté zasluhuje rozsiteni jeit& podo- 
tykame, ze se vy tisku pravé nalezaji od téhoz 
neunayencho spisovatele ,, Déjiny Zjevent Boziho 
ve starém Zakoné,“‘ dle némecké Skolni kniby 
pro gymnasia pielozené. 2 B. 
*—* Kristofa eo »Veskerych spisi 
pro mladez a pratelé jeji* pirekladem dr. Jos. 
Pedirky vydayanych tiskem a nakladem Rohli¢ka 
a Sieverse vySel svazek 44. Obsahnije: 
_ povidky ; oddéleni tieti a étvrté, v kazdém 50 
presen celkem na 112 strankach. 
—* ,Skola materskd“ p¥estala vychazeti. 
*—* ” Casopisu kat. duchovenstva“ vysel 
d. 15. éeryna svazek cturty. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské. 
W Panu zesnul: 

p. Vacslav Frost, knéz diec, Litoméfické, fiditel 
a katecheta ustavu pro hluchonémé vy Praze, 
b. Budéjoyicky konsist. rada, arcib. a b. Kra- 
lohradecky notat, majitel zlat, zasluz. kiize 
s korunou, atd. + v Konojedech d. 21. éer- 
vna, Nar. v Nosadlové 4, un. 1814, na knéz- 
styl posvécen 3. srp. 1837, byl kaplanem v 
MéSené, odkudz r. 1840 povolan do Prahy co 
prvni ucitel vy ustavu hluchonémych, kdez po 
roce postoupil za katech. i fiditele a stal se 
otcem hluchonémych, jakoz i jich vyuéovani 
novou cestu razil, Némec rodem pfiudil se 
Gestiné, tak Ze vydal mnoho spisi. Nad jiné 
vynikaji ,Clovék y podobenstvi“ (spolu s kn. 
Kothtkem, 1864) a po Cechach i po Moravé 
valné rozsirené svazecky: ,,Jen s praydou 
ven“ (1849—1852). Jiné spisy jeho byly v 
listech téchto ohlaSeny i posouzeny. Posled- 
nim dilem jeho byla kniha proti rouhayému 
spisu Renanovu vydana pod nazvem ,,Bdéted, 
antikrist tu!“ —— Slayny pohieb konaliee: 2a 


kratké 


LiSobyCefatho uéastenstyi y patek d. 23. t. m. 
v 8'/, h, rano. Nepiebledny priivod z chramu 
sy. Jana Nep. na Skalce vedl po slayné za- 
 dugni mii sv. a po vykropeni téla J. M. p. 
biskup Petr Krejéi az ku brané sy. Vacslav-' 
ské, odtud pak az na sy. pole Volsanské vd. 
p. kKanovnik Kifer, rytit z Asmannsvilly. 
Zadusni mse sy. slouzeny byly véera, d. 24, 
t. m. v chramu Pané u sy. Apolinaye. 
Vyznamenan jest: 
p. Ferd. Ligka, kaplan y Slaném, obdriel pravo 
synodalii. 
Ve spravé duchovni ustanovent jsou: 
p. Jos. Dyk, kaplan na Peruci, za lokalistu Vv 
Makové; 
p. Jos. Kogatka, kaplan v Noutonicich, za koo- 
perat. u sy. Apolinate vy Praze. 


V diecési Budéjovické: 
V Pane zesnul: 
p. Frant. Nitsch, kanovnik starsi kathed. ka- 
pitoly Budéjovické, pfisedici b. konsisto¥e atd. 
+ v Karlovych Varech vy noci na den 19. 
Gervna (nar. vy Budéjovicich 11. birez. 1802, 
knéz od 24. srp. 1825). 


Vyznamenan jest: 
p. Mat. Kubicek, farat vy Cesticich, jmenovan 


skute¢nym radon b. konsistore a vikatem i 
Skoldozorcem okresu Volyiiského. 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Mat. Petr, admin., za dékana v Suiici; 
p. Tomas Huttar, prvofarat v Poéifiovicich, za 
farate v Ziroynici; 
. Jan Votsicky, kapl., za admin. vy Kamenici; 
. Jos. Kulanda, proz. kaplan, za fund. kapl. 
a fiditele i katech, hl. Skoly vy Prachaticich ; 
p. Vac. Repis, kapl. ve Vodiianech, propustén 
k syé Zadosti do arcidiecése St. Louiské v 
severni Americe, kdeZ pfeyezme sprayu mis, 
fary éeské v St. Louisu. 
Uprazdnéna mista: 
Kamenice nad lipou, dékanstvi 
Geymiillera, do 10, éervence. 
Poéinovice, fara patron. naboz. fondu, do 16. 
cervence. 
Cakov, realni administratura fary, patron. kniz. 
Schwarzenberga, do 19. éervence. 


3 


patron. bar. 


Listarna redakce. 

»Sazava“ bude cuvgte, hned po ukonéeni 
»Lilit Litomyslskych.“ — Udim Dédictyi sv. 
Prokopa budou se vydavati podily za r. 1864 
a 1865 v mésici srpnu. 

p. F. P. v T.: p. B. nenalezl nic. 

p. F. H.: Adressa udana v é 17. 


Timto Gislem ukonéeno jest I. 
pulleti ,,Blahovésta. “ Cinime pozvani ku 
predplaceni na pilleti druh¢ i na cely rok 
1865. Cenu viz v éele t. listu. 


aoe ee eee 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


-Roénik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Wedakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari Gislo 190—I, 


Expedice: 
v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv.- Vaclavském 
namésti, gis. 786-—Il. 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle . 
Vv mésici. 
nee 


»Spravedlnost zvysuje narod, ale hiich bidné éini narody.“ 


V Praze dne 5. cervence 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolickeé. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 19. 


Predplaci se 
v expedici 

_ iu véech radnych 
knihkupeu 

oa rok: @ 2). SO kr. 

na pilr.: @ 21. BO kr, 


Po posté: 
Celorocoé: B rl, — kr. 
pilrocné : M 2). SS kr. 

—_—w 
Piredplaceni étyrt- 
neprodavaji. 


Sa a a aaa PPP LAPD LLP LP LDP DL SI ILI I POO AAA, 


(Prisl. XIV, 34.) 


Utrpeni devatenacti muéeni- 
ktv prijmim Gorkumskych. 
Il. ' 
Muéenici. 
(Pokraéovani.) 


Z rana dne sedmého éervence do- 
plula lod s vyznavaci pristavu Briell- 
ského. Hyrivy hrabé Vileém z Marky 


vyspaval jindy dlouho; nez v ten den’ 


novinkou o  pyivezeni Gorkumského 
duchovenstva oéerstven, vstal chuté a 
jel nedbale odén rychle proti vyzna- 
vatéim Kristovym. Spatiiv zastup urou- 
shanych sluht Bozich dal se do chechtani, 
pak zlorecée porudil, aby klekli vyzna- 
vati. Kdyz z rozkazu jeho po dvou 
za ruce privazani obyéejem posvatného 
privodu sibenici bliz biehu stojici ob- 
chazeli, pokiikovala na né sbéi kacié- 
ska: ,Ejhle, opravdovy hibitov! tot 
cirkvice vase!“ — Vyznavaci musili 
téz pozpatku sibenici obchazeti a me- 
zitim litanii zpivati, potom v_ sptsob 
vénce na kolenach kolem Sibenice cir- 
kevni pisen ,Zdravas kralovno“ zpévmo 
odbyvati. Patrnaté smaha kacirtv, ze 
Marii Pannu, kteraz jakozto Roditka 
Bozi svou premocnou u Boha piimlu- 
vou vsemu kaciistvi hlavy potira, ze 
vsi sily syé nenavidi a pronasleduji! 
— Vyznayatstvo postoupalo zvolna k 
méstské brané zpivajic: ,Tebe Boha 
chvalime.“ Kdyz tak po dvou v radé 
kraéeli, dva Zebraci z oboji strany na- 
jizdéjice svihali je pruty velmi kruté, 


ku kterémuzto rasovani nestydaty hrabé 
sam také ruky piikladal; k tomu i 
sbéhla holota tropila rouhave a roz- 
pustilé kusy na zveliéeni bolu vyzna- 
vaéum,. jichz obli¢eje a Sije od ran 
tolik zkrvavély a zpuchly, ze jich ledva 
pribuzni a znami pratelé poznati mohh. 
Kdyz vyznavati byl vesli do mésta, 
hnani jsou na trzisté (namésti), a tam 
pod sibenici donuceni k té samé praci, 
jakouz pod prvni sibenici nedayno byli 
trapeni. Povsimnuti zasluhuje ta okol- 
nost, zet i zeny nek ere podle divaku 
nezbednych drzosti svou vyznavace 
rmoutily. 

Po osmé hodiné dopoledne uctén 
jest nejhnusnéjsi zalaié Briellsky pyi- 
chodem tychz vyznavatéuv zbédovanych 
pro Krista Pana. Uvital je tuto cho- 
vany budoucei tovarys jejich muéenictvi, 
knéz cirkevni, farat Haimortsky (jinak 
Heinardsky — blize Dortrechtu): 

17. Ondrej Valter. Téchto vyzna- 
vatu a budoucich muéenikt’ sbor ve- 
lebny rozmnozili v témz zalati po pul 
hodiné privedeni dva knézi tadu Pre- 
monstratského: 

18. Adrian Bekan, fara Munstersky 
v Hollandsku, a 

19. Jakub Lakop, kaplan jeho. Tito 
dya Premonstrati byli udové klastera 
v mésté Middelburce (v Seelandsku), 
kdez opat jejich Mikulas a Castro za- 
roven biskupoval a ve jmenu klastera 
podaci pravo pi osadnim kostele v 
Munsteru vykonaval. Adrian Bekan, 
v -Hilvarembeku (vy Kampanii Bra- 

19 


— 294 — 


bantské) narozeny, mél veliké souzeni 
se svymi ovcemi kacifstvim nakaze- 
nymi. Jeho feholni bratr' a kaplan 
Jakub Lakop, v Aldenardé Flandrske 
narozeny, choval u sebe rodiée svého, 
starce Antonina. ‘Tu noc piede dnem 
sedmym mésice ¢ervence vyplulo jest 
hejno Zebrakiiv z Brielle, a piepla- 
vivsi Mosu vpadlo do Munstera, kdez 
svazavsi dotéené dva feholni kanovni- 
ky a staii¢keho Antonina, vezlo je do 
Brielle. Cestou zastavili se Zebraci s 
ukradenymi osobami ve vesnicce Heide, 
ptifatené Munsteru, a nabizeli jich 
tamnéjsim rybattim ke koupi za. sud 
piva, nejspis na potupu otcum <du- 
chovnim. Sedmého dne mésice ¢er- 
vence postaveni jsou tito tii pred Vi- 
léma z Marky. Hrabé, jimz, sotva 
byl knézi uziel, vztek zalomcoval, ta- 
zal se Zebraku, jakéby to byly oblu- 
dy? — Rkou jemu: _,,Nejmilostivéjsi 
pane, jsout knézi mmisi, zavili nasi 
protivnici!“ — Zvédév o starci, zet z 
Flandrska a rodié knéze Jakuba, di 
mu hrabé francouzsky: , Dovedes-li na- 
mluviti syna svého na to, aby se od- 
tekl papeznictvi, propustim vas oba 
svobodny!“. — Rozuméje ‘eti, zvolal 
knéz Jakub: ,Takovym ¢inem nechci 
vykoupiti zivot svij!“ — Hrabé: ,Tedy 
umies!“ — Jakub: ,Nikoli nezemieme, 
budouce Zivi na véky!“ — Hrabé: 
»Nemamli moci, zabiti tebe?“ — Ja- 
kub: ,OvSem mize8 zabiti télo, vSak 
nikoliv dusi, ktera vétné Ziti bude!“ 
— Pustiv starce Antonina, ponévadz 
ani knézem nebyl, ani ‘eholnikem, 
kazal hrabé knézi Jakuba a Adriana 
odvesti do zalaie, v némz tito onéch 
sedmnacti vyznavaétiv a budouctch to- 
varysu mucenictvi zastali. 

Z tehoz zle pachnouctho sklepu 
hnani jsou vsickni vyznavati ve tii ho- 
diny s poledne do radniho neb obec- 
neho domu na soudnici k vili vysle- 
chu, aby se véc na oko #adné dala. 
Hlavou vyslechu, kterémuz i hrabé Vi- 
lém z Marky obcoval, byla jest kato- 
licka vyznavacti vira. Neohrozené osvéd- 
covali vyznavati pred shromazdénim 


viru svou pravou. katolickou. Nad ji- 
né srdnaty knéz Linhart podotkl ée- 
hosi dirazné, hrabéte piitomného nic 
nedbaje; i. dostal od.jednoho z hrabé- 
cich Zivotnich strazei bradatici do tyla; 
kdyz pak se ozval: ,Tepejte télo mé, 
jak libo, dokad vam toho Bth do- 
pousti; nebudet to trvati dlouho!* — 
bacil jej jiny strazce do zahlavi mla- 
tem Zeleznym, az ho okrvacel. Po 
vyslechu odvedeni jsou vyznavati pro- 
sttednictvim svych piratel do hoiejsiho 
zalate, a dano jim hladem a zizni zmo- 
tenym chleba a vody. 

K pokornym a pilnym prosbam 
dvou rodnych bratrii kvardianovych svo- 
lil hrabé dotéeny jesté k jednomu vy- 
Setrovani. Odpoledne — osmeho éer- 
vence — yedeni jsou vyznavati opét 
na soudnici, ale tentokrat jenom ti nej- 
stateénéjsi, jenzby, dadouce se bludni- 
kim na rub obratiti, ostatnich vyzna- 
vacii v propast kacitstvi strhl piikla- 
dem svym, zejmena: cirkevni knézi, 
farat Linhart a kaplan jeho Mikulas; 
z Frantiskant kvardian Mikulas, Jero- 
nym a Bohumir Mervellsky; a Pre- 
monstrati Adrian a Jakub. Vysetio- 
vani neb vyslech poruéen lodnikovi 
Kornelovi, pijanu znamenitému, a On- 
diejovi, nedavno jesté faratovi pti ko- 
stele sv. Katetiny v Brielli, ted ale 
sluzebnikovi neb kazateli kalvincuy. 
Nejpilnéjsi otazky vySetiovateltiv tykaly. 
se prednictvi Rimského papeze a Ve- 
lebne Svatosti Oltaini. Kneéz kvardian 
jsa otazan, spusti-li se katolického na- 
bozenstvi, odpovédél tka: ,Nikdy mneé 
na mysl nevstoupi, abych svou prayou 
katolickou viru zaprel, vasi pak kiivou 
a kactiskou oblibil, a to k val zivotu 
vezdejsimu! Uéiné tak, jednal bych 
velmi posetile: jisté brzy potom anebo 
hned smrt by mne sklidila. By pak 
i prodlil Buh zivota, smrt mne nemine. 
Jezto piirozenym véci béhem  smrti 
uteci nelze, rad ji pro viru podstoupim 
a touz smrti svou i kazani svych po- 
tvrdim!“ — Jadro viry své ohradil 
knéz Linhart tvrdou skorapkou pred 
misnymi pokusiteli: , Vasinei roztrubuji 


—'295 — 


s-chloubou, Ze na viru piislusi svoboda, 
pro kterouz mikdo ani pronasledovan 
ani obtézovan byti nema: jaké tedy 
mate vy pravo, nutkati mne k tomu, 
abych se dosavadni viry své  strhl, 
nedbaje vystrazného hlasu svédomi?“ 
— Kvardian Mikulas a‘ fardé Linhart 
nabizeli ponékud kalvinci Ondiejovi 
ucenou hadku, kladouce mu tyto otaz- 
ky: ,Coze jest tisté slovo Bozi? — 
odkud jste vzal Pismo svaté? Odkud 
evangelium? a kdo vam to povédél, 
ze jedno evangelium Matous, jiné Jan 
sepsal?“ Ponévadz se Ondiej po této 
otazce zamltel, oslovil je} sudi méstsky 
Jan Duvenyord: ;Hm Ondieji! coz 
nevis, od koho jsi vzal Kristovo evan- 
gelium?“ Di mu Ondiej: ,,Ti mamiti 


_ radi by z nds to vysoukali, ze nam 


slovo Bozi odevzdal Rimsky papez, 
modla jejich a antikrist!* Posléz divo- 
dim a namitkam vyznavactv odolati 
nemoha, dal se do kleni, vy ¢emz mu 
jimi z téz nakvasy statné pomahali. 
Pyedvolani Premonstrati Adrian a Jakub 
odpovedéli k otazce, jakby o Velebné 
Svatosti Oltatmt smysleli, pravé tak, 
jak je tomu Cirkev naucila. Kdyz pak 
kalvinci opak zastavali, ze by to, coz 
se pri veceii Pané piijima, nebylo leé 
obecny pouhy chleb, odbyli je podotéent 
knézi jadrnou feci sv. Pavla: ,Zkusiz 
pak sam sebe ¢élovék, a tak z toho 
chleba jez a z kalicha pi; nebo kdo 


ji a pije nehodné, odsouzeni sobé ji a 
pije, jelikoz nerozsuzuje téla Pané.‘ » 


(I, Kor. 11, 28—29.) — Vubec po- 
kryvali vysetiovatelé mélkost bludi 
svych zlorecéenim a rouhanim, zylast 
pak lodnik Kornel, jenz vyslychani né- 
kolikrate prerusil vzteklym zaivanim: 
Jen je obéste! jen je obéste!* — VSech 


, sedm knézi vyznalo slavné viru svou ka- 


“tolickou, pti nizisetrvali; a bylo po vy- 
slechu. Nejspis slibili dva rodni bratii 
kvardiana knéze hrabivému brabéeti Vilé- 
movi z Marky dobré vykupne; nebot 
jisto, ze jejich zjednanim kvardian beze 
vsti ujmy viry katolické svobodny mohl 
ted odejiti: nez tomuto starostlivemu 
pastyti nechtélo se z mutirny, pokudby 


vsickni mu podiizeni bratii odtamtud 
propusténi nebyli. Potom slibena jest 
vsem vyznavatum svoboda, kdyby se 
alespon papeze jakozto hlavy Cirkve 
odiici chtéli: vsak tito odkopli vnadu 
otravenou! ' (Dokonéeni,)_ 


Lilie LitomySslské. 
(Pokratoyani a dokonéeni,) 


Po Janovi III. vyzdvihnut jest za bis- 
kupa Litomyslského — Vaeslava IV. notat 
jménem Jan r. 1388. Vikdrem a officidlem 
byl mu Herman z Mirova, kanovnik Praz- 
sky. Z ndklonnosti k biskupovi Janovi IV. 
obétoval Vaeslav IV. r. 1390 kostelu Lito- 
myslskému ,Napresy“ les na umysl ten, 
aby kapitola za jeho i kralové rodi¢e u 
hlayniho oltate v biskupském kostele na 
usvité kaZdého dne m%i vatou o Bl. Panné 
Marii zpévmo sloudZila. 

V ten éas, strasili v mésté Litomyéli 
i po celém stejnéznicim biskupstvi zlosynové, 
trapi¢i duchovenstva i svatokradci. Z ko- 
stelfii a kla&teri: kradli kalichy, krize, schra- 
ny ostatki svatych a jiné skvostné véci 
bohosluzebni; loupili také statki zaduSnich 
(kostelnich) a Spitalskych; vSechny pak 
loupeze zavazeli do mést hrazenych a na 
hrady svych mocnych tovarySi; mimo. to 
duchovnich osob jimali, ranami a vézenim 
morili, jich obydli a kostely ohném kazili. 
Za panovani Vacslava krale, jenZ 20, brezna 
1393 vedlé jinych ukrutnosti na duchoven- 
stvu arcibiskupském spachanych sv. Jana 
Nepomuckého pro svatostni mléelivost a v 
uradu spravedlivost straslivé svou vlastni 
rukou zmuéeného ve Vitavé domutiti kazal, 
nebylot divu, Ze se ohavnosti takové po 
vlasti pachaly. Za touz% pri¢inou zplnomoc- 
nil papeZ Bonifac IV. dne 22. dubna 1393 
arcibiskupa Prazského, té% biskupy Olo- 
muckého a Vratislavského, trestati bezboz- 
niki stavenim sluzeb BoZich a klatbou cir- 
keyni, dokudby duchovnich z Zalari ne- 
propustili, jim a kostelim loupezZe nevratili 
a pokdéni se nepodrobili; rozkazal také sv. 
Otec veleknéZim dotéenym, aby Slechtu 
éeskou i urady k uvedeni dobrého v zemi 
radu pobizeli. 

Je&to panstvu éeskému velmi k nechuti 
byl dosayadni sptisob spravy zemské za 
Vacslava IV. i jeho ukrutenstvi 20. brezna 
1393 na duchovenstvu spdchané, utvorila 
se brzo jednota proti krali. Jiz nasled. r. 
1394 Jost markrabi Moravsky a pani Jin- 
dtich z Rozmberka, Jindtich z Hradce, 
Bienék ze Skaly a jinych Sestero vstoupili 
spolu v jednotu, slibujice sobé pomahati a 
jednati, dobrého zemskeého hledati a spra- 

19* 


— 296 — 


vedlnost v zemi Giniti; potom zajali krdle; 
propustén slibil Vacslav IV. oprayu v pfi- 
Giné radu zemského t. r. 1394 25. srpna 
y Pisku. Ze ale kral pripovédi. nezdrzel, 
povstala opét jednota .nékterych panty, 
majic v priceli Jo8ta markrabi, k niZto Jan 
IV. biskup LitomySlsky také ptistoupil; 
zdpis v jednotu uéinén v Treboni u Jindii- 
cha z RoZmberka 10. ledna 1395. Stisnény 
kral prijal 30. kvétna t. r. a potvrdil mnohé 
élanky raddu zemského, jeZ mu byla jednota 
-panska predlozila. Dne 2. dubna 1396 
smirci Vacslavem IV. ustanoveni, Sigmund 
bratr jeho Uhersky kral a Jo&t markrabi, 
rozhodli mezi nim a panstvem, aby v radé 
kralové sedélo 13 radci z panstva éeského 
jezby kral ssaditi nesmél; mezi rddci jme- 
novan jest i biskup Litomyslsky vedle arci- 
biskupa Prazského a biskupa Olomického. 
Bylo viak s kralem té%ké potizeni, proéez 
na podéatku r. 1399 hnula se jednota pan- 
sk&é v Cechdch- a na Moravé zase_ proti 
nému, i vzesla valka mezi ni a stranou 
kralovskou. Krve prolevdni a pustoSeni v 
Cechach yvzalo konec 15. Gervna t. r. pfi- 
méfim a uréeno, aby 8 vybranych rozsudi 
naroynani ucinilo mezi stranami 13. éervence 
t. r. v BeneSové; mezi rozsudimi z jednoty 
panské jmenovan téZ biskup Litomyélsky ; 
vsak smireni nedocileno. Ndasled. r. 1400 
dne 8. ledna zapsali sebe v. Jihlavé Sigmund 
kral Uhersky , Jo8t markrabi,. Jan biskup 
Litomyélsky a jini pdni GeSti v jednotu pro 
rad zemsky a proti markrabi Moravyskému 
-Prokopovi, a ten samy rok korunovdna jest 
Vacslava IV. chot druha Zofka Bavorska 
na krdlovstvi_skrze Volbrama ze Skvorce 
arcibiskupa Pragzského, kteréZto slavnosti 
aw LitomySlsky pritomen byl. 
y4 biskup Jan IV. zesnul v Panu r. 
1400, ihned t. r. ujal biskupstvi Litomysl- 


ské Jan z Prahy (rodily), mistr bohoslovi 


na obecném uéeni Prazském, kanoynik hlay- 
niho kostela Prazského, 

Biskup Jan V. vyprosil na Vacslavu 
IV. dne 27. ledna 1401 méstu svému Lito- 
myéli trh vyroéni, kteryZ na sy. Viktorina 
poténouc osm dni by trval. Biskup obcoval 
pak snému zemskému, jenz ke dni 7, dubna 
1402 do Prahy polozen byl. 

Jana V. biskupa LitomySlského ctil a 
miloval spravee kralovstvi Ceského Sigmund 
kral Uhersky tak, Ze ho 1402—1403 za 
arcibiskupa PraZského hledél_povysiti, a 
téhoz r. 1403 ustanovil jej vedle nékterych 
pantv ceskych radcem, vladatem a ndmést- 
nikem svym v kralovstvi Ceském. Ovsem 
ze tou%Z mérou biskup milosti krale Vac- 
slavovy potracel. 

Arcibiskup Pragsky Zbynék Zajic, rodu 
panského z Hasenburka zesnul y 


' ského 


anu 28. ! 


za¥i 1411. Atkoliv byla kapitola kostela 
Prazského biskupa Litomy%lského Jana V. 
na arcibiskupstvi volila, dosadil predce jeho 
odpirce Vacslay kral lékake svého Albika 
na tyZ ukad. Albik vzdal se uradu toho 
jiz rv. 1412, natéeZ kapitola Prazska oun 
biskupa Jana V. k arcibiskupstvi zvolila; 
nez% kral Vacslav odstréiv ho zase, utinil 
biskupa Olomického Kunrata z Vechty 
arcibiskupem Pra%skym r. 1413. 

Tehda% rozjidal se rak buriéského ka- 
cirstvi v ndrodé pisobenim Jana Husa, 
jen% bez posldni s hiry usiloval mistrovati 
Duchem svatym Hzenou Cirkev, i strhl 
ubohou vlast v jicen rozkolnictvi a nejzu- 
fivéjsi valky; stkvéla vitézstvi od vétésiny 
ndérodu zpronevérilé Bohu, Cirkvi a kra 
dobyt& v nad&ené blouznivosti a v zoufalém 
sil vgech napnuti, byla slavnym vyzvané- 
nim hran dugSevné i hmotné mrouci vlasti. 

Jan Hus stal se r. 1394 bakaldtem 
bohoslovi a 1396 mistrem svobodnych uméni 
na obecném uéeni PraZském. Z knih Jana 
Viklefa,° nékdy profesora Oxfordského 
(+ 1384) napachl Hus zahy jeho neuctivosti 
k Cirkvi sy. katolické, ana jest sloup a 
utvrzeni pravdy Bohem zjevené; tudiz se 
brzo sam také ocitil na Stiru s neomylnym 
jejim uéenim viry Kristovy. Dosdhnuy r. 
1398 uéitelského ukadu pri université Praz- 


-ské, pohddal se. Hus nejprve pristiho roku 


se svymi spoluuéiteli o kterési Glanky pie- 
vraceného uéeni Viklefova. Rozseyani kou- 
kole mezi mistry a studenty uéeni Praz- 
datilo se Husovi zvlasf r. 1401 a 
1402 jakoZto dékanovi fakulty filosofické 
a rektorovi; obecnému viak lidu podaval 
on trayeniny novotarské y kapli Betlémské 
na Starém mésté Prazském, v kteréz od r. 
1402 a% po rok 1412 kazani Ginil. Spolé- 
haje na prizen Vacslava IV., kralové Zofky, 
dvorani i Prazantiv jazyka éeského, lehce 
vazil protivnik Cirkve pohriZek a tresti 
nejen arcibiskupskych nybrZ i papeZskych. 

KdyZ r. 1412 Praha stavenim sluzby 
Bozi podruhé byla stisnéna, uklidil se Hus 
k Zadosti Vacslava krale z mésta. Odjud 
pod ochranou pana Jana starSiho z Usti 
meskal vyobcovanec na hradku Kozim (ne- 
daleko Tdbora nynéjsiho) a sepsal tam 
knih bludnych. V tom kraji privinul mnoho 
lidu k sobé, kdézdvaje mu, Po smrti pana 
dotéeného -ptijav pozvayi krdlova milee, 
ana Jindticha z Lagzan , bydlil pak na 
radé Krakovci v Rakoynicku. S hradu 
sjizdél kazat do vsi a méstetek, zvlast kde 
zvédél o stiatku aneb posviceni; a véudy, 
kam se bral, tam lidé vy zastupich za nim 
Sli a jeli, GimZ se rozplazilo bludnictvi Hu- 
sovo dale po vlasti. : 


Roku 1414 vybid] Husa Sigmund kral 


— 297 — 


fimsky a uhersky, aby se pied svatym 
sborem v Kostnici z natku bludiv kacii- 
skych vyyedl a tudy ndroda éeského povést 
o€istil. Ceské a moravské duchovenstvo 
katolické chystalo se k zavedeni a liéeni 
pre proti Husovi pred sborem Kostnickym ; 
svédci pod pirisahu brani a jejich vypové 
vkladana do zépisu, dle ného% obzaloba 
diti se méla. Tehdejii Prazsky arcibiskup 
Kunrat nedbal stdda Kristova, je% vlk v 
rouse ovéim daviti a rozhanéti pocal; véak 
dobrym pastytem — Pela poloziti zivot 
za ovce iyi jest biskup Litomyélsky Jan 
V., jen% byl 10. unora 1413 v pricing sta- 
veni bludi Prazskému sboru duchovnimu 
takto radil: BudizZ pri université ustanoven 
mistokanclét za mocného dozorce vyuéo- 
vani; o vécech matlivych af se lidu kite: 
Husovi a pratelim jeho bud vibec kazati 
zbranéno, jich pak spisy éeské budtez zni- 
éeny. — Tého% apostolskou horlivosti na- 
daného biskupa Jana obralo svrchu reéené 
duchovenstvo k tomu, aby pred svatym 
sborem v Kostnici, kam% bez toho Jeti 
uminil, pri ved! proti Husovi, téz odévzdalo 
jemu sbirku penéz k zapraveni utrat po- 
trebnych. 
- Hus pfijel do Kostnice 3. listopadu 
1414; za nim brzo cae v témZ mésté 
Jan biskup Litomyslsky s mistrem Stépé- 
‘nem Paléem, - nejnovéjsi spisy: Husovy ve- 
zoucim. Jsa v shromazdéni Otciiv sam 
jedin znatelem jazyka Geského, bylté biskup 
itomyslsky tez joins spolehlivym vy- 
kladaéem Geskych spisiv Husovych ode 
sboru vySetrovanych. Casné i vééné blaho 
éeského ndroda leZelo biskupovi Janovi 
vice na srdci neZli pratelim Husovym; pro- 
éeZ moudre radil, Earal i prosil na zachra- 
néni nejdraZsiho pokladu — presné viry — 
viasti své nejmilejsi. Dne 16. kvétna 1415 
oznamil svatému sboru, kterak v Praze 
navodem mistra Jakubka ze Stribra lidé 
svétsti (laici) Velebnou Svatost oe oboji 
spisobou proti obyéeji a vili Cirkve svaté 
rijimati zatinaji; podotkl také o jedné 
Prazance: kterad poZivavsi Velebnou Svatost 
na knézi vynucenou, drzost svou véelikymi 
bludy ospravedliiovala. Minil biskup Jan 
nejspis onu panicéku, jez brzy nato t. r. 1415 
obranu Husiti éesky sepsala, a r. 1416 v 
kostele pry lidu kazala. Prosil tedy pilné 
biskup Otce shromazZdéné, aby co nejrychleji 
roti proudu Serednych novot hrazi stavéli. 
Dune 15. Servna 1415 obétoval tyZ biskup 
Litomyélsky pred svatym sborem slavnou 
m&i nejsvétéjsi ku poctivosti Bl. Panné 
Marii, po niZ hned sbor ve XIV. sezeni 
svém zapovédél prisné podavati laikim Ve- 
lebnou Svatost pod oboji, zpisobou. Proti 
této zdpovédi hned do Cech zaslané psal 


Hus ji% 21. éervna do Prahy svému Zdku 
Havlikovi, kazateli Betlémskému, %e odpi- 
rani kalicha laik&im nesrovndvd se s prika- 
zanim Kristovym. 

V Duchu svatém shromdzZdéni Otcové 
i Sigmund kral timsky usilovali_pohnouti 
Husa k pozndni a odvoldéni bludi a tudy 
odsouzeni i trestu zbaviti kajicnika. Nez 
pycha byla rozum jeho omrdaéila i srdce 
mu zatvrdila, Ze ani otcovské rada ani vy- 
strazna hrozba. niéehoZ s nim svésti ne- 
mohla. Volilf radéji sebe na éasné i vééné 
zahynuti, vlast pak na zkazeni vydati, nez 
pokorné vyznati: Zbloudil a zhéeil jsem! — 

V sobotu,dne 6. éervence 1415 mél sbor 
v hlavnim chramé své valné posezeni u pfi- 
tomnosti Sigmunda krale. Nejprve vytknut 
odsudek sboru nad spisy Viklefovymi, po- 
tom: éteno ze spisi Husovych tricet ¢lan- 
kiv, Zaloby svédectvim stvrzené a cely 
béh prava proti Husovi vedeného. Knihy 
mistra Jana Husa odsouzeny jsou k obni, 
on pak vyhlaSen za zjevného kacife, jeho 
uéeni za bludné, pohorélivé a odbojné, jimzZ 
zavedl mnoéZstvi lidi, tupil moc a éest apo- 
Stolské Stolice a Cirkve svaté a zarputil se 
v zlosti své, Ze tedy ma byti slogen s ukadu 
knézského a obfadem zvla8tnim jako zne- 
svécen, To kdyZ se stalo, vzal z rozkazu 
krale Sigmunda Ludvik falckrabi vézné v 
moc: svou’.a odevzdal je} konSelim Kost- 
nickym tka: Vezméte Jana Husa, jenZ dle 
nalezu krale pana naSeho nejmilostivéjgiho 
a z rozkazu naSeho ma co kacit updlen 
byti! — Hus vyveden jest na popravi8té 
za méstem hned a updlen dne 6. éer- 
vence 1415. 

Strestani Husa kacite vykladali Pra- . 
zgané a mnozstvi paniv a zemantiv Geskych 
imorayskych na potupu kralovstvi Ceského. 
Z dopusténi Boziho vzeslo pronasledovani 
duchovenstva: v Praze nejprv domové né- 
kolika fardtii vydrancovani a _poboyeni, 
néktefi pry aZ i zavrazdéni a do Vitavy 
vmetani, také dim arcibiskupiv oblezen; 
v krajich poéali mnozi podaci pani vyha- 
néti z far knézi katolické a uvozovati na 
jich mista husity. Nejzurivéj8i mstivost 
husitaiv Gelila proti Janovi V. biskupu Lito- 
myslskému; nepochybné jiz tehdy za jeho - 

rodlévani v Kostnici Gast statkii biskupstvi 
Fitomyalakelo od loupeZivé husitské Slechty 
rozchvacena. Vytrznostem v zemi kral 
Vaeslay nebranil bud z nenavisti ducho- 
venstva bud z horké a frevnivé mysli proti 
bratru krali Sigmundovi. Sbor Kostnicky 
o tom spraveny zridil Jana biskupa Lito- 
myslského za mimorddného apostolského 
vyslance a vypravil ho 25. srpna 1415 do 
Cech s listy, ve kterychzZ je} odporuéuje 
ochrané a podpore viech vérnych synt 


— 298 — 


Cirkve svaté, zvlést pak kral. hofmistru 
Janovi z Hradce. Podobné odporuéil je} 
sbor dotéeny listem danym 27. brezna 1416 
pantm éeskym a bratrim Vilémovi, Jaro- 
slavovi a MikulaSovi z Hazmburka, povzbu- 
zuje jich, aby kacitim s ndpravniky svymi 
stateéné odporovali a Janovi biskupovi Lito- 
myilskému ,horouenému katolické viry 
obranci a z tisiciv vyvolenému legatovi“ 
na vyhlazeni bludi pomocni byli.*) V&8ak 
tisobeni tohoto vyslance apoStolského v kra- 
ovstvi Ceském zmareno jest lhostejnym, ba 
témér obojetnym chovanim a jednanim 
Vaeslava IV. i sluhy jeho Kunrata arcibis- 
kupa Pra%ského. Ale kapitola PraZského 
kostela poustéla se uprimné v zapas s dra- 
kem rozkolnictvi; hned pred navratem 
biskupa Litomyslského z Kostnice do vlasti 
hledéla zameziti po celé zemi svobodna- ka- 
zani nepovolanych kazatelii a podavani ka- 
licha laikim, pak 1. listopadu 1415 stizila 
Prahu stavenim sluzby Bozi, kterouzZ jen 
o vanocich, velikonocich a letnicich konati 
dovolila. f" 

V oktav Boziho Téla 1416 slavil Lito- 
mysisky biskup Jan V. s kapitolou svou 
schiizi obecnou a z jednosvorné vile vSech 
ustanoveno, Ze za prikladem reka Hospo- 
dinova Jiidy Machabejského nejen k Cirkvi 
svaté vérné stati ale i pravovérctiv proti 
Husitiv nasile jak duchovnim tak svétskym 
meéem obranovati budou. Tehdejsi prelati 
sluli: Vacslay prevor, Martin kustos, Va- 
vrinec kantor a Petr Skolastik. 

Kdyz 12. zai 1416 Vacslav, .biskupstvi 
Olomuckého spravee, zemrel, zvolila 21. 
zari na jeho misto kapitola Olomtcka bi- 
skupa Litomyslského Jana V.; z jejiho vsak 
stredu kanovnici nékteri jmenovali 30. zari 
na biskupstvi kanovnika Vysehradského 
Alge rodu vladyckého ze Brezi, jenZ také 
z vule Vacslava IV. od arcibiskupa Praz- 
ského Kunrata v Olomtckém biskupstvi 
stvrzen a v totéZ skrze milce kralova Jana 
ze Smilkova skuteéné uveden zbrojnou moci. 
Kanovnikim biskupa Jana zvolivsim bylo 
prehnouti, aniZ jim doprdno navratu, dokud 
kral Vacslav zil. Kostnicky sbor, jemuzZ 
oboji volba predlozena, zavrhl Alge a schyalil 
Jana biskupa 14. prosince 1416, jemuzZ také 
prozatim sprava Olomuckého biskupstvi po- 
ruéena; nato dne 14. unora 1418 potvrdil 
papez Martin V. Jana V.v biskupstvi Olo- 
muckém, ponechdvaje mu i Litomyslského 
k vili slusnému vychovani, Ze onoho bis- 
eT zbozi od Vacslava Kralika tuze byly 
zadluzeny a zastaveny. V listiné, kterouzZ 
sv. Otec tou% vée kapitole Litomyélské 
oznamuje, di papeZ ten o biskupovi Janovi, 


*) Paprockeého: O Stavu Panském, str. 8—82. 


ze on ,pravou viru a svobodu Cirkve jako 


‘stateény zapasnik tyrdé obratioval a obra: 


Hovati neustava.“* 

Jan biskup aé drze listinu stvrzovaci 
nesmél se odebrati do Olomuce na stolici 
svou, totiz pro ochranu, jiz kral Vacslay 
Algovi bezpravné poskytoval. ef 

Té deby mésfané Litomyélsti, jichz s 
kongely bylo osmapadesat, pilni jsouce do- 
brého fadu vystavéli sobé sbirkou sehnanouw 
radni dim s pevnou vézi. V tyZ éas_ byl 
na biskupském hradé Litomyslském Purkart 
z Ploti8t purkrabim. ; 

Po hlavni kapitole vy kvétnu 1419 na 
Litomysli doslavené odjel biskup Jan V. do 
Rima, odkudz se teprv po smrti krale Vac- 


‘slava IV. zpatky vratil. 


Brzy po vykroéeni krale Vacslava z 
tohoto svéta (7 16. srpna 1419) staromésti 
a novomésti Prazané ucinivse utok na Malou 
stranu dobyli a vypalili dim Sasky, téz 
domy arcibiskupa Prazského a biskupa Li- 
tomyélského. 

Kral Sigmund dopomohl Janovi V. k 
uvazani se v biskupstvi Olomtcké; knéz 
viak Ales prijal z daru Sigmuudova zavdék 
Litomyslské biskupstvi, v némz ho také 
papeZ k primluvé biskupa Jana V. po- 
tvrdil. 

Jan V. byl na poddané svého biskup- 
stvi laskav; jim uéinil on s vuli kapitoly 
na 25. vesnicich toto dobrodini, aby v pfi- 
padu takovém, ze by bez ditek kdo z nich 


‘seSel, vseliké jeho jméni, jez jinak na bisku- 


pa spadalo, pratelé nejblizsi od té doby 
sami dédili. **) 

Prvé neZli se biskup. Jan s Litomysli 
rozZehnal, veSel jesté (25. kvétna 1420) 


dovadniho domu a prikazal kongelim, aby 


sirotky po Stachovi spravedlivé porovnali; 
naéez odjel do Olomtice a tam t. r. 1420 
slavné uveden na biskupskou stolici v hlay- 
nim kostele sy. dédice Vacslaya dosednul.***) 


*) Bullu uvadi Berghauer v Promartyr Poenit. 

**) Vesnice tyto byly zejmena: Ujezd, Osek, Litr- 
bachy, Janov, Ném¢ice, Dvorice, Syinna, Strakov, 
Kozlov, Tremosna, Leznik, Karle, Kvétna, Seé 
vidlata, Choténoy, Morasice, Rikovice, Bohunovice, 
Sedlisté, Nedo&sin, Mikuleé, Semanin, Lacnov, 
Koevirov a Kamenna Horka. 

Za biskupa tehoz Jana V. vadélan jest list 
_nadaci v priciné oltainika pri oltati Sv. kiize v 
biskupském chrdmé dle zavetu biskupského pa- 
nose Jana Mladce z Branného, jenz, obrav si tam 
hrob pro télo své, knéze zalozil na ten umysl, 
aby pri témz oltari za dusi jeho a jinak v uréene 
dny mie svaté slouzil, List dan v Litomysli 18. 
dubna 1404, — Potom r. 1406 obétoval mé&tan 
LitomysIsky Henlin s choti svou kostelu sv. Kle- 
menta domek na predmésti Némeckém. 


, 28) R. 1421, dne 21. dubna stal se Kunrat arcibiskup 


r 


Praasky verejné husitou a vydal panstvi téhoz 
arcibiskupstvi svatokradezné nepratelim Cirkve. 
Kanovnici prazského hlayniho’ kostela, z nichz 


— 299 — 


Za iivobyti krale Vacslava IV. knéz 
Ale’ z Brezi povazoval sebe za biskupa 
Olomuckého; tudy si od Jana ze Smilko- 
va mnoho penéz vypijéil, chtéje vyvaditi 
nékterych hradai biskupskych a splatiti dlu- 
hi biskupem Vacslavem nadélanych; pak 
sobé u tého% véritele privyptjéil penéz za 
pricinou biskupstvi Litomyslského; veSke- 
ry diuh na 4000 kop gr. stk stvtovany 
pojistil biskup AleS r. 1420 Janovi ze Smil- 
kova na zbozi -kostela LitomySlského. 
Roku 1420—1421 rozsévalo spojené vojsko 
Prazantv a Tabortiiy étvero élanktiy Praz- 
skych a odbojnictvi své proti krali Sig- 
mundovi horlivé meéem a ohném po vlasti. 
Mésta, brady a kldstery Cirkvi a krdli 
vérné zdobyvany, drancovany, pdleny a 
boreny, mnoZstvi v nich obyvatelt pobito, 
cirkeyni knézi, reholnici a jeptisky muée- 
ni, upalovani a jinak vrazdéni. Silené ukru- 
tenstvi takych ,,Bozich — pry — Bojovni- 
ktiv“ poustélo yikol strach naramny, jimzto 
— méstské obce uchvaceny poddava- 
y se. 

Biskup Ales vida, ano husitské yvojsko 
v Chrudimsku zle radi a k Litomyéli tihne, 
vzavy penéz a klenoti hledal s kapitolou 
utocisté na Moravé. Mésto jeho Litomysl 
2. kvétna 1421 poddavii se neprdtelim 
smluvou, osazeno a poruéend jest od Pra- 
zantv Divisovi Borkovi z Miletinka. 

Po smrti Jana Zizky z Trocnova 
(7 12. tijna 1424) stalo se veliké roztrzeni 
mezi Tabory a Prazany; jedni proti dru- 
hym osazovali mést, jichzkoliv dobyti jim 

_se udalo. Pyitrhnuvsim 1425 a prilehsim 
k Litomysli Taborim, véda Ze nemize 


étyri s officialem v Olomuci a jedenacte v Zitavé 
u vyhnanstri zili, prohlasivse 28. dubna t. r. 
Kunrata zbéha za kacire, zyvolili Jana biskupa 
Olomiického za spravce arcibiskupstvi Prazského, 
jemuz i potyrzeni od sy. Otce Martina V. vyza- 
dali. Novy. ten urad vykonaval opravdu biskup 
dotéeny; dle ptivodni listiny klastera zelivského 
dané v Jihlavé 23. prosince 1421 stvrzuje Jan 
biskup Olomicky ,spravce kostela Prazskeho v 
duchovnich i svétskych vécech“ klasternika Ze- 
livského Hermana ku podani Jana probosta Lu- 
novického ve farnim wuradé pri kostele Vlasim- 
ském. — Biskup Jan vida, ano se husitstvi na 
Moravé zmaha, ustrojen v zbroj (odkud i ,,Jan 
Zelezny slove) vodil vojsko na zdobyvani hradu 
a mést husity osazenych a na potreni hada ka- 
citstvi. Jemu nalezi zasluha, ze se blud neroz- 
lezl po celém markrabstvi a ze viecky statky 
Olomuckého biskupstvi nebyly rozchvaceny. Pa- 
pez Martin V. povysil jej r. 1426 za kardinala 
sy. Cyriaka v Laznich; také cisar Sigmund ctil 
ho velice; pozvav jej r. 1428 do Uher ke dvoru, 
aby mu u valce s Turky radcem byl, podaval mu 
biskupstvi Vacovské; biskup véak zesnul vy Panu 
jiz 9. rijna 1430 v Ostrihomé; télo pohrbeno ve 
Vaci (Vacové.) — Tyz biskup slozil dva duchovni 
spisy znamenité: ,Liber Salutis“ a ,,Exemplar 
salutis, 


odolati, vzdal mésto Divis Botek pod umlu- 
vou 14. tnora; zdaz i hrad biskupsky v 
tmluvu zavren, Gili ttokem vzat (jakoz 
Pe&ina tvrdi), toho posud jistoty nemdme. 
Litomysl mésto a hrad ‘poruéen Jenikovi z 
Vedanic, jen% dle letopisiv BartoSkovych 
byl ry. 1429 hejtmanem na Litomyéli a r. 
1431 celé panstvi Litomyslského biskupstvi 
moené drZel. Potom r. 1436 zapsal cisar 
Sigmund Vilémovi Kostkovi z Postupic hrad 
a mésto Litomy’l s prislusenstvim a dviér 
v Horousové ve 4000 kopach k vyplaté s 
vystrahou étvrt leta, z kterého%to zbozi 
aby roténé vydaval komore krdlovské 400 
kop gr. — Statky nékdy klastera a bis- 
kupstvi LitomySlského uvizly a atstaly jiz 
pordde v rukach svétskych. *) 

Dle zpravy BartoSkovy byl pri koru- 
novaci Albrechta Rakouského na krdlovstvi 
Ceské v Praze 29. éervna 1438 také biskup 
Litomyslsky — nejspis onen AleS z Brezi. 
Praydé podobno, Ze alespon nékteri tidové 
kapitoly Litomyslské tehdaz i pozdéji ve 
Svitavé, kdeZ prevorstvi a faru méli, Zi- 
vorice bydleli, jisté pak’ udé pribirali, po- 
kud jich koli treba bylo, aby sbor viechen 
nevymrel; — ostatni kanovnici porfznu, 
kdez kdo védél, ztistavali, viickni pak 
svazkem téhoz radu premonstratského, vza- 
jemné bratrské lasky — stejnou pohromou 
zuslechténé — i obecnymi aé zridka kdy 
slavenymi schtizkami spojeni trvali. Ne- 
hned ode vési nadéje dodré upustivsi vo- 
lila kapitola Litomyslska pokud zndmo dva 
jesté bicliniheae z nichzto prvni jménem 
Matéj vr. 1474 v Panu zesnul. Tehdejii 
kanovnici kostela Litomyslského radu pre- 
monstratského: EliaS Cech, akolita papedz- 
sky, prevor a pleban v Hradci Jindiichové, 
Martin kustos, Jan Torvartel kantoy, Jan 
Flikspier &kolastik, Jan pleban v Ujezdé, 
a Mikula’ rektor,(pleban, fardr) v Radméyi. 
Tito sesli se z Cech a Moravy, kdez roz- 
ptyleni dleli, k voleni nového biskupa v 
klastete Louce bliz Znojma i splnomocnili 
k takému ukonu ElidSe ptevora a Martina 


*) Br, Mikala8, tadu MenSich Bratii, v Cechdch 
zrozeny a na Moravé vychovany, jenz k r. 1440 
v Norimberce v klastere obyval, sepsal mezi r. 
1482—1436 kroniku ¢eskou. Co byl této doby 
sdm na Litomysli shledl, vypisuje takto: ,,Post 
Pragam Luthomysle altera in Boemia pontificalis 
civitas; sed hanc civitatem perfidia Hussitarum 
alienavit a cultu divino, et facta est in habita- 
tionem latronum et raptorum, videlicet Kostka, 
qui ecclesias et episcopatum retinet; et ubi olim 
erat monasterium et ecclesia Canonicorum regu- 
larium, ubi olim deguit S. Victorinus: modo est 
castrum factum equorum et porcorum; et ubi ara 
Domini extructa fuit: modo est coquorum habi- 
tatio et hominum non timentium Deum, sicut ego 
propriis oculis vidi.“ Rp. (B. Dudik: Mahren’s 
Geschichtsquellen. I. 420.) 


— 300 — 


kustosa. ElidS a Martin, prisdhie, vysli z 
kapitolni siné do blizounké kaply Véech 
Svatych a zvolili Jana Bavora opata Lucké- 
ho, radu Bilého, za biskupa. Ihned vra- 
tivSe se, ozndmili kapitole LitomySlské jmeno 
vyvoleného, jenZ otazan jsa_ odvétil, Ze to 
zustavuje papezi Sixtovi IV.; bude-li v 
tom sv. Otce vile, tehdy Ze on voleny 
zada, by smél opatstvi Lucké podrieti v 
poruénictvi neb kommendu, také Ze by on 
neminil k vali biskupstvi Luckého klastera 
poSkoditi; s tow jen vyminkou, Ze k 
sobé prijme distojenstvi biskupské, jinak 
nic. Voleni délo se 10. wnora 1474. 

Kapitola Litomyslska vedla pak svého 
voleného biskupa Jana ze siné do chramu 
na kér knézsky a zapéla: Té Boha chva- 
lime. Volba stvrzena jest od papeZe v 
Rimé 16. listopadu 1474 a ponechano bisku- 
povi LitomySlskému Janovt klastera Louky 
v poruénictvi. I posvécen jest tyZ Jan 
na utad biskupsky v Rimé 11. prosince 
t. r. 1474. Zesnul v Panu 1479.*) 

Po ném, jakoZ% i pred biskupem Maté- 
jem uvozuje Berghauer tyto spravce biskup- 
stvi Litomyslského: BeneSe prevora a Ja- 
na kustosa (16. srpna 1457); Jana de Ruina 
prevora (17. prosince 1463); — Martina 
(30. Gervna 1484 a 14. Gervna 1490); Eli- 
ase (18. rijna 1491); Mikuldse prevora a 
Arnosta kustosa (10. prosince 1497. a r. 
1501); Mikulase prevora a Bernardina kusto- 
sa. (31. fijna 1503); Lukase (7. listopadu 
1519). ; 

fatten danou v Kromérizi v svatek Na- 
nebevzeti bl. Panny Marie 1525 postoupili 
jsou Lukas prevor a spravce ositelého kostela 
Litomyélského, Rehor kustos, Jan Skolastik, 
Vacslav kantor a cela kapitola ,téhoz kon- 
ventu“ Olomuckému_ biskupovi Stanislavovi 
pusté role, zahrady a louku u Vendoli i s 
uroky Svitavského Spitdlu, zaée% témuzZ 
Spitalu biskup dotéeny trok 17. zl. mor. 
na mésté Svitavé vykazal. 

Po smrti posledniho prevora Volfganga 
odevzdali kanovnici’ Litomysléti okolo r. 
1556 biskupovi Olomuckému faru Svitav- 
skou a vystéhovali pry se z Svitavy do 
prem. klastera Hradistského u Olomice. 
— Klaster i biskupstvi Litomy’lské kryje 
jeden zapadly hrob na velikanském pohfe- 
bi8ti ustaviv cirkevnich dobou husitskou 
zalozeném. 


—o— 


*) Annales Ord. Praemonstrat. Nanecii 1736. II: 
118—124. — Beda Dudik: Iter Romanum. Wien 
1855, I. '72—73, — Dle Balbina byl Elia’ Cech 
prvé klasternikem Teplenskym a snahou jeho 
zalozeno jest po r. 1480 od pana Jindiicha z 
Hradce v témz Hradci Jindrichové v éest bl. 
Panny Marie bratrstyo literati. (Epitome Rer. 
Boh. pag. 352.) 


Medvéd na Maladetté. 
Sepsal Arnost Legouvé. 


Ill. 
Na zejtfi po této uddlosti byla slavnost 


ve vsi, kde% fardtem byl p. Riego; SM 


se obd%inky.. Rada nizkych vozyki, 
nych pytli a taZenych od krav a volt, 
posouvala se v neustélém dréeni po kre- 
menité pidé. Sedldci pohanéli voly spiéa- 
tymi holemi k veliké stodole, jejiZto vrata 
na ndyves se otvirala. Tu Gekali, majice 
niige na zddech naSi zndmi myslivci, aby 
kukufici do stodoly skladali, co zatim déti, 
dcery a Zeny jejich kolem hromady se 
usadivse a staré pisniéky zpivajice zrna z 
klast vytloukaly a klasy prazdné na stranu 
hazely; uziva se jich od chudého lidu co 
paliva za éasu zimniho. Pred étvrtou ho- 
dinou odpoledni byla prace ukontéena. Pan 
de Felsen majitel stodoly poslal praco- 
vavsimu lidu jeden pilsud vina, a stodola 
se zménila v tanéirnu. 

Radost byla vSeobecna, ale u prostred 
radovanek sedél mlady jeden sedlak v tma- 
vém koutku na hromadé kukufricové slamy, 
dival se na tanec a sam netanéil, slysel 
zpivat a sam nezpival; byl zamyéSlen a 
jak se zdadlo rozhoréen. Toliko kdyz se 
vedle ného mfuvilo o srdnatosti pané fard- 


_fové a o slavé, jakou mu k ndvratu chystali, 
odvratil tvat, kterd se &k aredila jako né- 


jakym divokym hnévem, a v&éak brzy po- 
hrizil se opét v mySlenky. Prvni kolo se 
skonéilo, dévéata a ho&i prichazeli k nému, 


4 on si jich nevSimal; postavili se kolem. 


hromady kukuricové slamy, na nizZ sedél, 
a pojednou byl vytrzen z rozjimdni svého 
vybuchem smichu, ktery se odevSad roz- 
léhal. 

,Co to, Etchahone, o Gem pak pfe- 
myslis 2 

Oteviel jiskravé o¢i své a pfejel si 
rukou éelo jako Glovék, jenz byl procitnul. 

»Co cheete 24 — 

»CoZ pak, Zadnou pisni¢éku, basniku ?“ 

yJa dnes nebudu zpivati.“ 

»Povide} ndm tedy pohddku o tiech 


| pranich. “ 


»Zejtra vam ji povim.“ 

yNu dobre, udélej tedy pisnitku na 
pana fardte, abychom mu ji zazpivali, az 
se yrati!“ ; 

»Pan fara? vykrikl divokym hlasem. 

»Ovsem, vadyt ho mas rad!“ 

»Ach ano, j&4 ho mdm rad, ale.. ale 
ja zpivat nebudu.“ | 

A basnik se opét zamraéil a zamyslil. 
Etchahon nebyl bdsnikem dle nageho roz- 
umu; on nehoroval v oblacich o idedlech: 
Ktchahon byl venkovan, jakych% na jihu 


a Soe: 


mnoho nalezdme, ktery pisnitky sklidal k 
veselkam a na kitiny a zn4m byl vibec 
co podivin. 

Tanec opét poéal a trval nékolik mi- 
nut, tu pojednou basnik zménil tvdr svou, 
jeho rty se otevrely pohybujice se, jeho 
oéi utkvély na vratech stodoly; vrata se 
zlehounka pooteviela a Stépdn, bledy, se 
svislou hlavou, ptichdzel Silobhavym kro- 
kem, vSecko se k nému hrnulo; volano: 
Pan faraéé? Pan fardr? Stépan neodpovidal. 


»Mluv prece, kde _ jest!“ 
»Mrtev!“ fekl Stépdan priduSenym 
hlasem. 


»Mrtev? Probth! A: ty ?« 

»Byli io na ledovci Maladettském 
a on zmizel v propasti.“ ~ 

Uleknuti se jevilo na kazdé tvati, an 
tu nenadale Glovék se vyriti a mezi ven- 

_ kovany sedere. Byl to Etchahon. Kraéel 
ku Stépdnovi, vzal ho za rameno a dival 
se mu do oéi. 

yly lée8!“ zkriknul divoce. Sedlaci 
se shrnuli kolem nich a divali se zvédavé 
na né. Stépdn ziéen svésil hlavu. 

»ly lée8! Pan farat¥ uml; ovSem Ze 
umfel; ale on nepad! nahodou do propasti, 
on byl medvédem umaékan.“ 

yAno,“ tekl k divakim, ,pan fardt 
zapasil s medyédem, do krizku s nim za- 
pasil, a.tento, jeho bratr, nebranil ho.“ 

“Sedldci zaéali se mracit. 

yA on mél nfZ v ruce !“ 

Cela muZiiv pokud mozna vice se 
svrastila. 

yA on zahodil n&z na zem a utekl.* 

Kazdy ustupoval od Stépana. 

»Byl jsem 50 kroké dale, kriéel jsem 
na néj: pockej, potkej, ale on mél takovy 
strach, Ze mne neslySel.« | 

y4nas-li toto?“ tekl k Stépanovi a vy- 
tah! zpod haleny éepici zkrvdcenou; hled, 
co vsecko zistalo Scat, tvého na skdle, 
kdyz jsem tam pfigel; a ty se opovazujes 
k ndm se dotirati? A ty se opovazujes sed- 
nouti s ndmi na lavici? Pryé, pryé odtud!“ 
_  Sotva to dofekl, mrstil ¢epici o tvar 
Stépanovu a opakovalv neobyéejném vzteku: 
Idi ryé 


eeey! 

Sedlaci nakaZeni jsouce hnévem Etcha- 
honovym hnali se na jinocha a odeviad 
kfiéela se kletba ,Jdi pryé! jdi pryé!“ — 

Odchazel ubohy jinoch, ana vrata se 
opét otev¥ela a Glovék krvi zbroceny veéel. 

Ze v8ech ust slySdn byl vykiik: ,,Pan 
fardi!“ Bylf to v skutku p. farat Riego. 
Viickni je} obklopili, on pak pritahl Sté- 
pana k sobé a pravil: ,Zistai, dité!* Sté- 
pan pad] na kolena. Celd hromada trvala 
vy mléeni; jeden kazdy byl udésen. Vée- 
cka usta otevrela se, ale nikdo nepromlu- 


vil; fekl bys, Ze to jsou sochy. Koneéné 
pristoupil Ktchahon k panu fardati a tazal 
se s podivenim: ,,Jste vy ten, jen% zdpasil 
s medvédem ?“ 

» Vadyt vidis, Ze ja jsem,“ tekl knéz | 
pokojnym hlasem aukazoval na zkrvaceny 
odév svij. 

»Nepadl jste do propasti 2“ 

»Ovsem, Ze padl.“ 

yAle kterak jste se ven dostal ?“ 

»Bth mne zachranil; nékolik stop pod 
krajem zachytil jsem se opaskem za ostry 
kus skaly; medvéd pustil v padu svou ko- 
fist a. sritil se samoten do propasti“... 
Cim déle pan farét vypravoval, tim vice 
nabyvali lidé viry, ze jest opravdu na Zivé 
a prichazeli k nému se srdeénou dtivér- 
nosti, jakoby mu dékoyati chtéli za-to, Ze 
z nebezpeti vyvazl. Stépdn s platem libal 


_jeho ruce, vzdychaje: ,,Bratte, bratite mij !“ 


»Co znamenal ten ktik, kdyZ jsem 
vehazel ?“ ¢ekl knéz ptisnym hlasem; ,,proé 
tyrdte to dité 2“ 

»Proé?“ zvolal Etchahon; ,ten zba- 
bélec, ten...“ 

yOn neni zbabélcem,“ odpovédél Riego 
vazné; ,mélf strach... mél strach, poné- 
vadz nékolik okaméZeni ped tim sotva byl 
smrti usel. Kdo z vas si troufa fici, Ze 
by byl jinak uéinil, a kdo si. troufa 
je] vyhanét, kdyZ ja mu odpoustim a 
obejmu ho?“ 

Knéz se dival na Etchahona a drZel 
svého bratra v naruéi, tiskna jeho hlavu 
ku prsoum svym. 

Po téch tie a vazné proneSenych  slo- 
vech pfrestaly se ozyvati hnévivé hlasy. 
Pan farat Faplgalee dbschatlons, pojd sem!“ 

Etchahon pfistoupil. 

yPodej ruky Stépdnovi.“ 

Etchahon se rozmyslel. 

yPode} ruky Stépdnovi! Etchahon 
uéinil tak; a hned pfistupovali vSickni a 
litovali ubohého jinocha srdeéné ho téSice. 
Kdo by se byl na to dival, byl by se po- 
divil té moci, jakou knéz nad nimi vladl. 
yJdéte,“ pravil pak mirné, ,zase k rado- 
vankdm; a ty, basniku,“ tekl Etchahonovi 
s usméchem, ,ty nam udélas pisni¢ku o 
zabitém medvédu.“ Z franc. prel. P. V. Mayer. 


Dopisy. 


V Manetinég, 1. cervence 1865. 
(Misie knézi Jesuitil.) 

Radosti zajasal bych do celého. svéta: 
Méli jsme po%ehnanou misii pro lid. Dne 
17. Gervna k veteru priSli sem v nejvétsi 
tichosti kné%i_ tovaryéstva Jezisova: Alois 
Mathoy, Theodor Schmude, Frant. Kozeny 
a Frant. Schirgy a odeSli od nas 30. Gervna, 


Be ee 


trvala tedy sv. misie plnych 12 dni. Méla 
konana byti jazykem némeckym, vSak J Em. 
nejdtist. p. kardinal se o to postaral, aby 
aspoi jeden misiondar Ginil ¢eské& kazani, 
zacez mu vrelé diky vadany budtez,._jeli- 
ko% timto zatizenim ¢eské obyvatelstvo, 
kteréhoZ% jest vic nez polovic na osadé zdej&i, 
zaroven s obyvatelstvem némeckym v misii 
uéastenstvi miti mohlo. V prvnich dnech 
bylo posluchaéti velmi po skrovnu; teprv 
na den nejsv. Srdce Pana Jezise , jakoz i 
6 zdejSi pouti v den sy. Jana K7titele a 
nasledujici nedéli poéal se napliovati cely 
chram, a lidé pfestali se omlouvati polni 
praci, remeslem a jinym zaméstndnim. Téz 
ptichdzelo kazdodenné mnoho kajicnikt 
k sv. zpovédi, tak ze nékolikrate jesté 
v 7h. veéer poddvano nejsv. Télo Pané. 
V den ss. Petra a Pavla byl naval véricich 
tak veliky, Ze se pod Sirym nebem kazati 
musilo. ¢ 
thoy posledni kazani pod Sirym nebem a 
sice pred hrabécim zamkem, jeSto prostora 
bliz chrému nemohla pojmouti neprehledné 
mnozstvi posluchativ. K velikym diktim 
jsme zavazani zbosnym a uéenym knézim 
misionarim; rovnéZ. pak vdééné slusi pri- 
pomenouti zasluhy patrona zdejsiho chramu, 
uroz. p. hrabéte Prokopa Aloisa Lazan- 
ského, jakoZ i jeho urozené chotia sestry ; 
onif misionarim doprali v zamku hrabécim 
netoliko pribytku, ale i uplného opatreni. 
Mimo to viéak cela hrabéci rodina davala 
vsem udlechtily priklad zboZnosti a horli- 
vosti duchovni a nyni se neskonéené tééi 
z dobrého vysledku svaté misie. Avsak 
i osadnici jsou jako znovuzrozeni. Mnozi 
poslouchali éeska i némecka kazani, témér 
vsickni vykonali sy. zpovéd. Také néko- 
lik nemocnych potésili misionari navstévou 
svoji. Posledniho veéera projevilo zdejsi 
mésfanstvo ‘ vseobecnym osvétlenim svou 
vdétnost za dobrodini misie, a pri svétle 
pochodni byly pred hrabécim zamkem zpi- 
vany kantaty. Kdyz v patek dne 30. éervna 
misionari naposledy v ptl paté rano slou- 
zili m&i sv., bylo v chramé tolik lidu, jako 
byva na veliké svatky, a veikeré obyva- 
telstvo shromaZdivsi se dalo odjizdéjicim 
misiondrim ,s Bohem.“ Kéz by. blaho- 
darné ovoce této misie nevyhynulo nikdy! B. 


Ze Sedican dne 28. cervna 1865. 
(O studujicich umrlych i zivych.) 

Dnes jen o smrti jednati bude mj dopis. 
Vadyt pismo sv. pravi, Ze dobré a spasi- 
telné jest pamatovati na posledni véci Glo- 
véka, tedy i na smrt. Roditové. ditky své 
uptimné milujici, byt by ditkami sebe hoj- 
néji byli pozehndni, neradi ztrati jediného 
mildéka.a bolestné nesou ztraty jeho, kdyz 


Té% dne 3@ Gervna mél knéz Ma-~ 


jim ho vyrve neuprositelna smrt 2 naruéi.’ 
Ale tim vét’i byva Zalost. a bolest.zarmou- 
cenych rodi¢iv, .kdy% jim smrti schazi se 
svéta syn, na jehoz vychovani veliky na- 
klad vedli, na néhoz skladali utéSené na- 
déje uvedie ho na drahu, na niz pro vyS&i 
stay a povoléni mél se pripravovati, na 
drahu studii. — A. takovy zdérmutek zastihl 
tu poslednich Gtrnacte dni tri rodiny, troje 


| rodiée dilem ze zdejsi dilem ze sousedni 


osady. Dne 15. Gervna t. r. na Bozi Télo 
pochovali jsme na sv. poli rozprostirajicim. 
se kolem svatyné Matky Bodi ,,na Cirkviéce“ 
télesné poztstatky nadéjného mladika 
Fr. St. rodilého ze Solopisk, Zika VI. tridy 
gymnasialni na Staroméstském gymnasiu 
Prazském. Deset dni na to dne 25. Gervna 
pochoval duchovni spravce Dublovicky na 
sousedni osadé J. H. mladika 19letého, kte- 
ryZ pred rokem odbyl studie gymn. na tém% 
ustavu a letos tu’im v pololeté podrobil se 
zkouSce maturitni. A dnes opét doprovo- 
dili jsme my u nds nadéjného mladika, kte- 
ryZ nizsi realku odbyl, a kandidatem uéi- 
telstvi byl a zde nahl. far. 8kole ana farni 
Skole v Kosové Hore k stavu a povolani 
svému se pripravoval, a pri verejné zkousce 
letoSni na této Skole svou schopnost a zpi- 
sobilost chvalitebné osvédéil dle svédectvi 
znaletiv zkousce pritomnych, k poslednimu 
odpo¢inku ,na Cirkviéku.“ A abych do- 
plnil seznam mladych umrlctiv, podotykam, 
ze rv. 1863 zemyel zde studujici mladik 
A.V. zdej8i rodak a-zdk IV. thidy gymna- 
sialni na Starém mésté Prazském.. Béhem 
dvou let étyti a béhem poslednich étrnacte 
dni tii mladici studujici se svétem se roz- 
zehnali. Citelny étendr pomysli sobé a do- 
mysli se, jak hofrce placi a truchli roditové 
nad ztratou tak nadéjnych synfv, nebot 
byli to mladici nevSednimi schopnostmi od 
Boha obdateni; jak plati ztraty ditek , na 
jejichz vychovani mnoho péée a mnohy pe- 
niz na jejich vzdélani byli vénovali. Ale 
smrt vsem slibnym nadéjim konee uéinila. 
A neni, co by rodiée zarmoucené potésilo 
leé védomi, Ze syna¢kové jejich co katolici 
umirali dadouce se ne v posledni chyili, 
alebrz zahy zaopattiti sv. svdtostmi a smi- 
tivse se s Bohem, ktery% pln jsa milosr- 
denstvi a slitoyani spoaneh zajisté na po- 
klesky a ktehkosti — jejich mladosti. Mnozi 
étendri pozastavi se snad nad tim, Ze jsem 
tuto okolnost vytknul dokladaje ku chvale 
zemielych, Ze s Bohem jako katolici se 
smirili a v Panu“ umirali a pomysli sobé, 
zet to povinnost kaZdého katolika, Ale za 
nasich dntiv, kde lecktery mladik proxed&i 
dost bidné amizerné hakou tu redlku aneb 
techniku a pobyv rok dvé léta na biezich 
Vitavy aneb Dunaje na Skolach, prichazi 


— 303 — 


na venek co novy prorok a odporuéuje 
prostym rolniktm Renantv pamflet, a po- 
klada to za wlohu civilisatorskou, hldsati 
nevéru a Salbu a leZ% jako jest pané Re- 
‘nanova, za takovych éastiv slugno pouka- 
zati k tomu, kdyZ ‘studujici pokroéili ve 
-studiich po kfesfansku umiraji. A protoz 
volame: Lehké odpodinuti dej% jim Pane 
a svétlo vééné af jim sviti! 

Stojice tu na rovech skropenych slzou 
milujicich rodiéiv , na rovech titi po sobé 
béhem Gtrnadcte dni na véénost se odebray- 
Sich studujicich mladiktv, mizemeli pak se 
ubraniti nejen citiim bolesti a Zalu ale spolu 
také vaznému rozjimani a dilezitym tva- 
ham? tvahdim ne snad na tyto v Panu ze- 
snulé, o nich% mluvice Setrime tiplné hesla: 
yde mortuis nil nisi bene,“ se} vztahujicim 
ale vibee uvahém vSeobecnym. Studie za’ 
naSich dni obtizné a nesnadné, vymahaji 
nevSedni dary ducha a ylohy ale zdroven 
také Zelezné zdravi télesné, jeho% kdo nema, 
daleko nedojde ve studiich. Kdyz dale po- 
vazime, ze Glovék v sobé maé a na své 
prinasi zarodek porusitelnosti svého zdravi 
a Ze éastokrate pki vSi opatrnosti nemize 
se vyhnouti-nemocem a neduhim, tuf se 
nam bezdéky vtird otizka: Nemaliz studu- 
jici pritiny, Setrné zachazeti se svym zdra- 
vim, bez néhoz ani studie konati a doko- 
nati nelze, nerkuli v pozdéjkim povoldni 
povinnostem éasto dost obtiznym vyhovéti ? 
Ci to moudré a rozumné, kolik hodin ano 
snad cely den sedéti uprostred koure a dymu 

‘ @valiciho se z dymky? Jest to moudré a 
- jedna rozumné, zachazi Setrné se svym zdra- 
vim studujici, kteryZ hleda v tom hrdin- 
sky kousek, obratili se hodné mnoho sto- 
éeného listi tabékového v ustech jeho v 
dym a popel? A predce jest to nyni témér 
modou a za nasich dni lecktery mladik 
hled4 v tom znameni zralosti a dospélosti. 
Mnohy studujici by snad pozdé bycha ne- 
honil, kdyby cité na sobé, Ze prsa a plice 
nejsou v dobrém stavu, zahy uéinil sobé 
otazku: Pijde k duhu mému zdravi a télu, 
plicim a hrdlu ten namahavy zpév na be- 
sedach, vyletech, pri schtizkach, divadel- 
nich predstavenich atd., kde se, nejen zpiva, 
ale také tanéi, kouri a pije? — Nez rekne 
se: To se déje k vili probuzeni narodniho 
ducha a-uslechtilé zabavé! Krasna to, uslech- 
tilad zdbava, kde. klade Glovék zaklad k 
dlouho trvajici neduZivosti. A co se tyée 
probouzeni ndrodniho smyésleni a ducha, 
inu probouzejte ndérodniho ducha ale tak 
ozorné, abyste sami pri tom nevypustili 
ucha svého, sobé zahy hrob nevykopali, 
-rodittim hore nesptisobili, veliky naklad 
nezmarili, sily mladistvé, vlohy a schopno- 
sti neznicili a nepohibili, které by jednou 


narodu platné sluzby konati mohly. i mély. 
Nez slova tato vystraznd jsou hlasem vola- 
jicim na pousti, neproniknou k uSim ne- 
tkuli k srdcim studujici mladezZe Geské, ale 
dosti na tom, Ze jsem upozornil na néco, 
naé mnohy otec, mnohd rodina. m4 snad 
pritiny styskati a Zalovati, ze mlddezZ na 
studie se odebravisi chyta se zdhy nééeho, 
o éem% by méla teprva v dospélém véku 
muzském védéti anebo docela nikdy, jako 
jest nemirné ono tabaku koufeni, a Ze mla- 
dici zdravi odchazejici z domu otcovského 
neduzZivi vraceji se k rodiéim. Kéz by véi- 
ekni, kdoz miadex studujici na starost a 
pod ochranu berou, dayali v éas vystrahu 
pred zahubnymi nasledky lehkomyslného 
jednani svym svérenciim! KézZ by ale taky 
nase mldde% éeskd uvazila bedlivé slova 
nesmrtelného Celakovského: 
Um svij témi bav caparty, 
Mér kdo vySs8ich netusi, 
Hritka:v koule, Sachy, karty 
Nejméni mudZi pfislusi. 


Vtipnou hru nehra-liz dosti 
Cas s tebou, ten mocny pan? 
_ Cacky pan! jemuz k radosti 
Byva, byl-li obehran. 


Vyhray ale sam, jak smeti 
Vyklizt ty staré déti, 
Nevédouct, proc zde jsou, 
Ani proc ze svéta jdou. 
(Znélka 91.) -R. 


. Od Humpolce, 26. Gervna 1865. 

(Pout na Kremesniku — slaynost v Mladé Bristi.) 

Poutnické misto Kremesnik hodinu od 
Pelhrimova vzdalené neni sice valné znamo 
po Cechach, tim vice viak nejblizsi vikoli 
o ném-vi a k slaynosti nejsv. Trojice po- 
kazdé spéchaji v hojném pottu na horu 
tuto zbozni vérici, aby tu. v chrdmé nejsy. 
tajemstvi tomuto v bukovém haji vysta- 
veném sluzbém Bozim pritomni byli. Le- 
to’niho roku pout tato dvojnasobnou osla- 
vou stala se pamétihodnou, ant Stédrosti 
zboané méStanské vdovy z Jihlavy koste- 
liéek u vnitr nejen priméfené byl ozdoben 
a zvlasté hlayni trojhranny — ze tri sestava- 
jici — oltdr nového nabyl lesku, ale 1 ponti- 
fikalni me sy. veledtstoj. Zelivskym opa- 
tem Norbertem Sychravou na Zadost Pel- 
hrimovské méstské rady ¢o patrona chramu 
s Getnou asistenci obétovand slaynosti té 
velebnéjsiho dodala razu, a jen Zeleti bylo, 
ze dopoledni dést obyéejné z Pelhrimova 
na yreh ten konané procesi ponékud pre- 
kazil. — Dne 25. Gervna pravé o pouti sy. 
Jana Kititele konala se ne méné potésitelna 
slavnost ve farnim chramu Pané Mlado- 


— 304 — 


bristském, kde neunavitelnou horlivosti a 
Stédrosti vel. p. fardte P. Petra Vrabce dva 
pobotni oltdte byly novézrizeny, kazatelna 
zcela nova postavena a zarovell i dvé z 
éerveného damasku zhotovené a vkusnymi 
obrazy opatéené korouhve uéelu svému ode- 
vadany. Pred velkymi sluzbami BoZimi 
veledist. p. vikat Frantisek Javirek obta- 
dem cirkevnim prdce tyto pozZehnal. Po- 
dotknouti sludi, ze p. tara Vrabec tae 
na ¢tvrty rok v osadé té pracuje a, kdyz 
za vsecku tu obnovu na 755zl. 66 kr. r. é. 
se padici u svych méné zamoZnych osad- 
niki jen 130 zl. vyprosil, sam 625 zl. 66 kr. 
obétoval, co% za nasich téZkych dni jen 
s velikym sebezaprenim uéiniti moZna, proto 
také tim vétSi cti jest hoden a pamatka 
obéti téchto v osadé jeho zajisté nevyhyne 
nikdy. K. S. 


Od Vysoké dne 25. éervna 1865. 
(Porada skolniho vyboru.) 

Soudim, ze by bylo prospéSné, aby 
Skolni vybor v misté, kde &kola se nachazi 
a to v &kolni svétnici, kdyz ditky ve skole 
- nejsou, své porady odbyval, ponévadz takto 
Skolni potteby na misté nejlépe seznati 
mozZno, a také sam utitel sva od&ivodnéna 
prani Skolnim zastupcim prednésti mize, 
aniZby mu potrebi bylo hromadu skolniho 
vyboru nékde vyhledavati a zvlast kdyz 


ani nezvi, Ze a kde skolni patronové k po- 


radé zasedli. NeZ u nds kdesi rozuméji 
tomu jinak a zasedli k poradé v misté na 
hodinu od skoly vadaleném — ponévadzZ 
tam starosta bydli a také aby pohodlnéji 
rokovati mohli, nebof pri prvni poradé fi- 
ditelem &koly, kteréhoz téZ k sezeni po- 
zvali, na nékteré nevyhnutelné potteby pri 
_Skole upozornéni byli, jako na pf. na zfi- 
zeni obydli pro poduéitele, aby nemusil 
den a svij nabytek miti v Skolni svétnici, 

de bez toho ani pro ditky dostatetného 
mista se nenalezd. To bylo nepohodlné, 
nebot stavéti se nechtélo, ponévadz to penéz 
vymaha. Aby viéak néjaky pokus se stal, 
hledano v Skolnim staveni: a nalezeno, Ze 
ucitel ma komirku, z které% by se dal 
byt pro podutitele upraviti, nebot pry uéitel 
komory nepotiebuje, kdyz pidu md. Nad 
takovou radou strhla chot uéitelova neho- 
raznou lamentaci, Ze ani mista nebude, 
kdeby to neb ono -ke kuchyni ndleZejici 
uloziti mohla. Viecko ma své obtize a 
chcemeli dale pfijiti, musime z mista se 
hnouti: proto zased4 nadzminény %kolni 
vybor na misté od 8koly vyzdaleném a jak 
se dovidém, jest hotov prvni poradu v ten 
zpisob zméniti, Ze se pri Skole nic opra- 
vovat nebude, neb pry jsou tasové zli 
a nedostatek penéz. Divi ovSem se musi 


koupit pro 8kolu i v letni dobé, jinakby 
nemél uéitel pri éem si uvafriti a v zimé 
pri éem ditky se oh¥dt. Nevim viak, jestli 
také fardt co katecheta na to diivi prispi- 
vat nemusi, ponévadZ v zimé, kdyz gel 
do teplé Skoly, také toho tepla uzije? Sly- 
Sim, Ze tu a tam toho prispévku na farafri 
skuteéné vymahaji: proéez bylo by velmi 
vhod, kdyby o povinnosti té ve verejnych 
listech zminka se stala poukazdnim na 
zakon, dle kterého se to diti ma. — OvSem 
jsou tézké tasy;-a pro tyto té%zké tasy — 
riké na soused — nechtdéji pdni dale 8kol 
vydrzovati — ,kdyby pry tak Skola méla 


sto korei pole, nebyliby ji .ndm pustili.“ 


A pro tyto zlé éasy museji pry vyborové 
pro Skolu jen néco malo éiniti, ,aby lid 
proti sobé nepopudili.“ Proto neméjte jim 


‘to za zlé, Ze se na blizku kdesi schazeji 


k poraddm, jakby to navlékli, aby predesly 
atron waited &kolu opravovat a uéitele vy- - 
rZovat: Skolni vyborové v’ak aby utitele 

na &kolu mohli dosazovat. Casy se méni, 

Mies zlé, ale i za téchto zlych éasi uvidime 
eckde viseti spentlené vénetky na hospo- 

dach, kdeZ sedi a rokuje velmi mnoho téch, 

jenZ niéeho dati nechtéji, kdyZ se o pro- 
spéch Skoly jedné. Podle usporddanosti 
hodin a dlazby poznava pry se sporddanost 
obce: ja myslim,. ze Fadind Skola neméné 
osvédéuje radnou obec. Kdyby mnohé obce 
jen Gast obecnich prijmi na Skoly obéto- 
valy, znaénych prospécht by docilily, anizby 
musily na naSeho souseda dbati, kteryby 
nejradéji nic pro &kolu neuéinil, aby lidp 
proti skolnim patronim nereptal. J. N. 


Z dhecése Olomické, ku konci éervna 1865. 
(Stanovy ,,Koruny Solunské.“) 

Kdyz vysly roku 1863 stanovy ,,Ko- 
runy Solunské,“ sdélil jsem, Ze nejdistoj- 
néjsi knize -arcibiskup sdm spolek tento 
vzal v svou ochranu a Ze i potvrzeni a od- 
pustky u sv. Stolice vymoci pfislibil; nyni 
pravé kurrendou se zndmo éini, Ze spolek 
tento spisobem kanonickym co bratrstvo 
radné jest potvrzen, jehoZto sprava vezdy 
duchovnimu spravci Volehradek ame rina- 
lezi. Dotéeny list dany v Rimé sv. Otcem 
dne 16. prosince r. 1864 ma se pfedisti v 
kazdém chramu Pané, kde jsou udové tohoto 
bratrstva a podstata jeho jest tato: 

Pius PP. IX. Na véénou pamatku. 

JelikoZ v chrému Velehradském, za- 
svéceném ke cti Nanebevzeti nep. Panny, 
Roditéky Bozi, v diecési Olomické, jakz 
nam sdéleno bylo, ztidilo se dle cirkevnich 
zakoni bratrstvo pravovérnych krestané 
obého pohlavi, jehoz ndzev jest: ,Koruna 
Solunska“ a the patronové: ss. Cyrill a 
Methodéj, kterého%to bratrstva udové, bratti 


— 305 — 


i sestry, premnohych u% vykonali skutkai 
ndboZnosti a lasky, aneb vykondvati sobé 
uminili: protoZ i my, aby bratrstvo toto co 
den vice se roztndhalo, divérujicé v milo- 
srdenstvi Boha vsSemohouciho a v zdsluhy 
jeho ss. apoStoli Petra a Pavla, udélujeme 
v Panu milosrdném odpustky vSem_pravo- 
vérnym kfestanim pbthe pohlavi: I. plno- 
mocné: a) vsem, kdo% budoucné v bratrstvo 
toto vstoupi, v prvni den jejich pristoupent, 
_ jestlize v pravé skrouSenosti, po vykonané 
sv. sere prijmou nejsvétéjsi Svatost oltar- 
ni; vsem bratrim a sestram, jen% do 
bratrstva tohoto uz zapsdni jsou, neb tasem 
zapsani budou, té% pmomocné odpustky kaz- 
dému v hodince smrti, jestli tolikéz s pravou 
skrouSenosti po vykonané sy. zpovédi a 
obéerstveni jsouce sy. prijimdnim nejsvétéjxi 
Svatosti oltaini, aneb kdyby pyYijimati ne- 
mohli, jestli aspoti skrouSené usty svymi, 
neb kdyby i toho nemobli, aspon v srdci 
svém ndbozné vzyvati budou nejsvétéjsi 
jméno ,,JeZis!“ c) VSem bratrim a sestram, 
teri uZ nyni v tom bratrstvu jsou, aneb 
risté v ném budou, téZ plnomocné odpustky 
aZzdého roku 0 vgroéni slavnosti tohoto bra- 
trstva (kteraZ slavnost jednou navidy udy 
tohoto bratrstva smi zvoliti a vrchnim 
pastyrem se musi potyrditi) aneb vu néktery 
den v oktdvé této slavnosti, (jejZ mize kazdy 
bratr_a sestra jak za dobré uznd, sam sobé 
vyvoliti) — jestlize s pravou skrouSenosti 
prijmou svatost pokdni a obéerstvi se nej- 
svétéjsi Svatosti oltani a navStivi pak toho 
dne chrém neb kaplu, neb modlitebnu téhoz 
bratrstva a tam-li ndboZzné se pomodli za svor- 
nost kniZat kresfanskych,- za vykorenéni 
blud& a povySeni sv. matky Cirkve. 
Il. Ree nomocné. Odpustky sedmi let 
a tolikéZ quadragen: a) vSem bratrim a 
sestram, kteri kostel, kaplu, neb modlitebnu 
bratrstva ve ctyry jiné dniv roce: sudtecnt, 
neb vsedni, neb nedélni (kterézto dni rovnéz 
tymizZ bratry tohotézZ bratrstva sméji se 
zvoliti a vrchnim pastytem museji se po- 
tyrditi) aspoii se skrouSenym srdcem na- 
vktivi a timZe zpisobem, jak svrchu pra- 
veno, se pomodli: na kaZzdy z téchto dni, 
kdy to uéini, odpustky sedmi let a tolikéz 
guadragen. b) Kdykoli ale pri mii svaté 
a pti jinych sluzbdch Bozich v takovém 
chrdmu, kaple, aneb modlitebnici pfitomni 
by byl, aneb kdyby sprovdzeli nejsvétejsi 
Svatost bud na procesi, neb kdyZ k nemoc- 
nému ¢i patnboti jinam a kdykoli dle po- 
tieby Gasu se nese, aneb zaneprazdnéni 
jsouce, jestlize na dané k tomu zyonkem 
znameni, pomodli se jedenkrat modlithu Pané 
a pozdravent_andélské aneb pétkrat Otéends 
a Zdrdvas M. za duke zemielych spolu- 
bratra a sester, aneb jestlize vykonaji né- 


jaky jiny skutek ndboznosti a lasky — 
tehdy za kazdy vykonany -skutek jmeno- 
vany zmirfiujeme obyéejnym v cirkvi svaté 
zptisobem 60 dunk z tresti jimi zavinilych. 

teréZto odpustky vSecky vibec i zvlast i 
vsecka zmirnéni tresti kajicnych, aby na 
zptisob primluvy té% za du’e véech vérnych 
kresfani zemielych, kteréZ se’ly se svéta - 
tohoto milosti jsouce s Bohem spojeny, 
mohly se obétovati, téZ dovolujeme v Panu. 
Také z pravomoci Naki apoStolské povolu- 
jeme listem timto, aby mimo to i mée svaté, 
které za du’i kteréhokoli pravovéticiho kte- 
stana z tohoto bratrstva slouZiti se budou, 
mohly té dui, neb tém duSem, za nézZ slou- 
Ziti se budou, takovou mérou na zpisob 
primluvy byti vénovany, jako kdyby se 
slouzily u oltdre privilegovaného. Ustano- 
veni tato méjtez trvani a platnost na viecky 
casy. — 

"svat , které ku ziskani odpustki sobé 
zvoliti mélo toto bratrstvo, a je% potvrdil 
nejdistoj. knize arcibiskup, tyto jsou: I. 
Slaynost ss. Cyrilla a Methodia, biskupt 
a apostoli moravskych, jakoZto hlavni slav- 
nost tohoto bratrstva — pro ziskani odpustku 
plnomocnych; Il. &tyry svatky méné slay- 
nostné, kdy ziskati Ize odpustki édsteé- 
nych — sedmi let a tolikéz quadragen: a) 

arozeni bl. P. Marie, 06) sv. Josefa, pé- 
stouna P., c) sv. Jana Nep. d) sv. Vac- 
slava. i ’ me. (SYpae 


Kronika. 


Z Prahy. JEmin. nejdist. p. kardinal 
udéli éekatelim stavu knézského dne 25, 
t. m. podjahenstvi, d. 27. jahenstvi a d. 30. 
knézstvi. Tito dnové svéceni knézstva bu- 
dou véricim od duch. spravei ohldSeni 
v nedéli- patou po sv. Duchu 0. t. m.) 
s povzbuzenim k horlivym modlitb4m za 
svécence. Da-li Pan Bth, bude letos po- 
svéceno na knézstvi 27 alumna k. arcib. 
semindre a 13 kleriki reholnich, totiz 2 
élenové ryt. radu Melitského, 1 kriZovnik, 
2 premonstrati ze Strahova a 2 z Teplé, 
1 benediktin z Emaus a 5 piaristi. Jmena 
novych knézZi ohldsi ,Blah.“, aZ rozeslani 
budou po vinici Pané. 

** V pastytském listu k uéitelstvu 
(viz ,Blah.“ dis. 13. str. 197) ohlaSené exer- 
cicie ucitelské budou se konati v k. arcib. 
seminati jazykem éeskym ku konci mésice 
srpna, némeckym pak v mésici. zafri. 

*_* (Oprava.) V pordadku cétyricetiho- 
dinné poboznosti staly se po vydani pirede- 
slého Gisla ,Blah.“ pri tisku navésti, ktera 
se vyvésuji na dverich chrami Prazskych, © 
nékteré zmény v Gase od 30. éervence do 
4, zati. Budet se dotéend pobo%nost ko- 


—= 306 


nati. 30., 31. éervence 1. a 2. srpna wu sv. 
Markety v Brevnové, od 11.—14. srpna 
u Milosrdnych sester pod Pettinem, od 
19—22. srpna na Malostranském. sv. poli 
(v Kogirich), 31. srpna, 1., 2. a 3. ari 
u Milosrdnych bratri.. 

#—* Dédictvi sv. Jana Nep. dava nové 
pristupujicim udim misto leto’ni skrovné 
knizky Frenclovu ,,Postillu“ dil I. Na rok 
1866 chysté Dédictvi udim svym za podil: 
»Rozjimani na ka%dy den v roce“ od Avan- 
cina 8. J.; prelozil knéz Jan Heréik. 

*_* Hrob sv. Prokopa v chramé VSech 

Svatych na hradé byl o véerejSi vyrotni 
slavnosti Getné navStévovdn. Doéka-li se 
prihodnéjsiho mista? 
.  *—* Predvéirem navratil se do Prahy dp. 
provincial ¥. sy, Augustina Ad. Schiitz z Rima, 
kamzZ se byl za piicinou volby noycho generala 
fehole odebral. Zyolen byl dosavddni generalni 
prokurator P. Jan Belluomini. 

*—* Noyy chram sy. Jakuba v kral. yénném 
mésté Policce bude y nedéli, 30. éervence od 
JExe, nejdist. p. biskupa Kralohradeckého slayné 
posvécen. V Dohalickdch u Nechanic bude se 
opravoyati kostel, jenZ nalezi k nejstarsim chra- 
mim v Cechach. 

*_* Bu'movanci ve vikariatu. Zbra- 
slavském bylo 4604, a sice na Zbraslavi 
568, v Modianech 197, ve. Vraném 271, u 
sv. Kiliana 713, v Slapech 385, v Radotiné 
310, v Dobiyichovicich 450, vy Mokropeci 
189, v Slivenci 296, v Mnisku 961, v Lié- 
nici 192 a v Trnové 72. M. 

Z Brna oznamuje , Has“ 0 valné schizi 
vyboru Dédictvi sv. Cyr. a Met. Mimo jiné 
ustanoveno: Jelikoz natlakem nynéjsich pe- 
nézitych tisni v lidu naSem_ slabSi se jevi 
uéastenstvi k Dédistvi Cyrillometh., tak Ze 
dle dosvédéeni p. pokladnikova na hotovosti 
jest jen 879 zl. r. &., usnesl se vybor na 
tom, aby pristiho roku 1866 ztistalo se pri 
vydani jen kalenddre a to tim vice, poné- 
vad% samo Dédictvi Svatojanské mnohem 
starsi a bohatsi jiz letos na vydani dosti 
skroyné knihy se bylo obmezilo; az se na- 
sledkem pfiznivéjSich dob zotavi pend&zité 
poméry Dédictvi Cyrillometh., vyda se druhy 
dil ,,Cesty do svaté zemé“ gs obrdzky. Nové 
pristupujicim udtim dostane se néktera ze 
knih dosud Dédictvim vydanych. — Dale 
ustanoveno, aby kazdy uid, jenz vkladu 
svého nedoplati do vanoe roku tohoto, za 
netida povazovan byl. . 

*—* K  tisicileté. pamatce piichodu sy. 
Cyrilla a Methodéje k nm slozili pp. alumnové 
ceskoslovansti sumu 500 zl, co cenu za drama, 
jehoz obsah by yzat byl z prvotné doby kie- 
stanstva na Morayé, Cena nebyla_piitknuta 
zadnému ze zaslanych pokusi. I usnesli se 
alumnové Moraysti na tom, Ze -syrchu jmenoya- 


nou cenu, je% s dodaykem alumniv Olomouckych 
as uroky vyrostla na 550 zl. r. ¢, obétovati 
budou Dédictvi sv.-Prokopskému v Praze. Pp. 
‘alumnové. diecés Ceskych vyzyvaji se, aby k 
redakci ,Hlasu“ vy Brné projadrili se ve Abité 
mésice Geryence t. r.: davaji-li k navrhu tomuto_ 
svého pYesvédéeni ili nic. Mléent bude pova- 
Zovano za yzajemné prisvédéeni. 

Z Vidné. V priéiné blahorecéeni Kle- 
menta M. Hofbauera jmenoval sv. Otec 
referentem (zprdvodajem) kardinala Rei-. 
sacha. ; 
*__* Skolni jeden dozorce v Hornich Rakou- 
sich (jak uji8taje dopisovatel Volksfrda.) prised do 
Skoly dal poéetni tlohu: V jedné domacnosti 
spot¥ebuji se 3 libry masa denné, po 22 kr.g 
mnoholi dél4-vydani za ‘maso za tyden? Dévée 
vyvolané podita: 22 X 3 = 66kr. KX 6 = 3 al. 
96 kr. Jakze, taze se s timto roziteSenim ulohy 
a otazky nespokojeny pan dozorce? Coz ma 
tyden © dni? Ale ponizené prosim, odpovida 
dévée, vy patek se maso neji, jestié pist! — Jak 
bylo onomu panu, nepovida dopisovatel, neskou- 
maje srdce a ledvi lidské, doklada toliko, ze to 
dévée zasluhoyalo — premium. I my dime: 
“Staniz se tak dokladajice, ,%e tak nedovede 
potitat kazdy,“ éasto ani tia taci, ktetZ ve 
Skole maji co délat a jinym by piikladem svym 
y plnéni prikazani BoZich a cirkeynich méli pred- 
chazeti, — R. 

Z Uher. V Ostrihomé bude v fijnu 
t. vr. otevrena vy88i divéi Skola pod spra- 
you 10 ¥eholnich panen. JEmin. v. dobro- 
éinnosti neunaveny kardinal primas Szi- 
tovsky vénoval tomuto ustavu 60.000 zl., 
ku kteréZto fundaci kapitola 7000 al. pri- 
dala. Nad to ‘urtil JEmin. 10.000 zl. na 
zrizeni domu a uvolil se zapraviti naklad 
tipravy vnitini. — K udrzeni katolického 
éasopisu politického: ,,I[dék Tanuja“ slozilo 
duchovenstvo 8000 z]. a sbirka neni posud 
ukonéena. 

Ze Slezska. V mésté Frydku stal 
ae zamkem, jenz ndlezi arciknizeti Al- 

rechtovi; k ndmésti obraceny kriZ syv., 

ktery byl od kné#i misionakti r. 1754 po- 
svécen. K tomu krizi méli Frydeéti vel- 
kou dfvéru, té% nékdejSi obecni predsta- 
veni, kteri svi jmena v ¢eském jazyku 
méli na tabulee pod ktrizem podepsana, 
na dtikaz, Ze se ani za sy. kriZ ani za ma- 
tetsky: jazyk svij nestydéli. Ale za né- 
kolik let vSe se zménilo. Kriz ten byl 
drevény a sprachnivél uw spodku, tak Ze 
zustav bez pomoci lidské se vyvratil, na- 
ée% byl zanesen do zamku. Kam se drevo 
podélo, neni zndmo; obraz Krista Pana 
s tim ndpisem byl vhozen mezi_ staré 
Zelezo a plechy v zamku, kdez bez vsi 
uctivosti lezel. Kdyz pak na to Pan Bih 
Frydek hroznymi pozdry navystivil, vypra- 


ca 307 ims 


vovaly nékteré osoby, Ze se jim zdalo, %e 
to nestésti neprestane, pokud ta figura 
z ktize misiondrského bude opovrzena le- 
zeti mezi starymi strepy. _ Byla tedy figura 
vyhledana is néipisem a preneXena k far- 
nimu kostelu do sitky, kde jsou pohiebni 
krize ulozeny. Lezela tam sice na zemi, 
ale pobo%ni lidé se pkece éasto u ni modli- 
vali, a% jisté pani, vlastnice dvou domi 
_ve Frydku, si vyprosila tu figuru k tomu 
uéelu, Ze postavi kiiz. Chtéla ho posta- 
viti na ndmésti pri svych. domech.. Tu 
se vSak nékterym lidem zazddlo, Ze to ne- 
miiZe byt, aby tam, kudy se nejvic lidi 
prochaziva, stil k¥iz, atkoliv tam jest dost 
mista. Ona pani byla tedy se syou Zd- 
dosti odmrsténa a musila kiizZ za méstem 
.v poli postaviti. Tam se nyni pne pod 
oblaky pri cesté, kterA vede k SedliXtim. 
Dne 25. kvétna t. r. byl onen kiiz od vel. 
p- arciknéze slavné posvécen. (Op. Bes.) 
_ *—* Ve Vratislavi bylo 1. t. m. vysvé- 
ceno 41 novych knézi. 
Z Rima. Pius IX., bedlivy pasty 
ovetek svych, nemoha se déle divati na 
zkazu, v jakou ubihali vyérici v novém kra- 


lovstvi Italském nasledkem osirelosti mno- | 


hych stolic biskupskych, poslal krali Vik- 
torovi Emanueloyi list, ditklivé Zadaje, 
aby Cirkvi v zemich svych stard prava a 
svobody navrdatil. Kral mivd hryzeni své- 
domi, 1 papeZsky list obmékéil srdce jeho, 
tak ze hned poslal do Rima p. Vegezziho 
co mimofddného vyslance, aby vyjednaval 
se sv. Otcem. Pan_Vegezzi jest.nyni ne- 
ustdle na cestach z Rima do Turina a odtud 
do Rima. Jednd se nejprve o obsazeni 
uprazdnénych stolic biskupskych. Kral se 
sy. Otcem by se dorozuméli, ale vldda od- 


poruje ze strachu pred stranou Mazzinia — 


a podobnych rekt. 

*—* Slavny prtivod Boziho Téla vedl 

sv. Oteec a udélil pak poZebnani, aniz by nq 
~ném neprehledni zastupové byli pozorovali 
nejmensiho unaveni neb umdleni. — Dne 
12. Gervna: byl u sy. Otce vrchni velitel 
tureckého vojska, Omer pasa. Pied lety 
reSed z rakouské pidy do Turecka od- 
rekl se kfesfanstvi a stal se mohameddnem, 
aby se stati mohl dtstojnikem. Vedly ho 
tedy zajisté dilezité pri¢my k tomu, Ze 
prosil o audienci u sy. Otce, kteréz by 
sotva byl dosathl, by odpadnuti svého od 
viry kresfanské neZelel. Blizsi vysvétleni 
se oGekava. 

Z Florencie. Prefekt Cantelli poslal 
fardrim rozkaz, aby ,pryilisnému zvonéni, 
kteréZ jmenovité nékterym uradtim v praci 
prekazi,“ konec uéinili.— A tito lidé chy- 
staji se k utoku na peynosti, nemohouce 
snésti hlasu zvonitv! doklada ,Unita cat.“ 


‘divnou tu opici 


*_* Garibaldi, jenz vice ranén jest 
na hlavé neZ na noze, vydal opét zurivy 
list proti knéZim, Mimo jiné di:. ,,Cerv 
hlodajici na mladeZi italské jest knéz. Ne- 
chat ho mladici rozSla4pnou a budou miti 
svobodnou. a velkou vlast!“ Ve vyroku 
tomto zayodi hloupost se zlosti o prednost. 

*_* 7, klaStera kapueinského v Nea- 
polit uéinila vldda po vyhnani freholnikt 
— vézeni. 

Z Angiicka. V jakych rozmérech se 
katolicka Cirkev zmaha v Anglicku, vidéti 
z toho, Ze ve velké a bohaté obei Kensing- 
toné nebylo pred 10—12 lety ani tolik ka- 
toliktiv, aby jinde nez% vy tmavé jedné kapli 
slaviti mohli nedélni sluzby Bozi; nyni ¢ita 
taméjSi katol. obec pres 7000 duSi, majic 
bohaté chramy, klastery a hospice. — Na- 
proti tomu ubyva v Irsku neustdle katol. 
obyvateli. Ubozi opouktéji zchudlou vlast, 
hledajice vyzivu v Americe. 

V Svedsku a po novindch déla mno- 
ho hluku odsouzeni protest. pastora Lind- 
bicka, traviée. Namichal jedu do vina 
v kalichu a podal pak obétem své zisku- 
chtivosti. Pastor Lindbiick jest v 62 letech 
a od tri roku kazatelem v Nilbodalu. 

Z Ameriky. V sobotu, 17. Gervna ode- 
bral se vel. p. B. Stréhle, farar pri chramé 
Nanebevstoupeni Pané v New-Yorku do staré 
viasti své, do Gétzisu u Feldkirchu v Ra- 
kousku, odkudz se do konce frijna navratiti 
hodl4. Zatim povede duchovni spravu v 
reGené osadé vel. knéz Frantisek Karel, 
jen’% se pred nékolika mésici ze severniho 
Mexika do New-Yorku byl navratil. (Ro- 
dily Cech, byvaly ceremondr JEmin. p. 
kardinala: arcibiskupa Prazského.) — Dne 
31. kyétna ukonéili knézi Redemtoristé v 
New-Yorku sptisobem slavnym misii. Po- 
sledni tet k lidu mél arcibiskup a udélil 
poZehnani. P¥i této misii bylo 1200 do- 
spélych a 656 deti k svatosti bitmovani 
pripraveno, 11.000 zpovédi slySeno_a 53 
nekatolikti do lima Cirkve prijato. Misio- 
nari bylo 9. 

#_* Pred nedavnym ¢asem — tak éteme 
v kat. novindch Baltimorskych — nalezal 
se Kreutzbergiv zvérinec na mor za 
prudké boure. Aby lodi ulehéeno bylo, ha- 
zeno nakladu do more. Doslo pak i na 
zvérinec a na skfini s velikou opici. Orang- 


‘Utang jsa v nebezpecenstvi poéal mluviti 


a prosil upénlivé jazykem némeckym: Pro 
vsecko na svété pusfte mne ven; Jsem syn 
hospodského u koruny v Miahringach a 
teprv v Patizi stal jsem so opici! Tato 
ritomnost ducha v pravy Gas vyrvala po- 
a z naruéi smrti. Tolik 
dotéené noviny. — Véak naskyta se otazka: 
stal-li se ¢lovék-v Parizi nedavno opici, 


— 308 — 


nemohl-li se za ddvnych dob vyvinouti z | Markousgovice, fara naboz. matice, od 1. éervence 


opice tlovék? ,Kronika prdce“ domyéli se, - 


ze ano.  Nezdvidime nikomu takovych pied- 
ki. My viak vime, Ze Bth stvoril ¢lovéka 
k obrazu a podobenstvi svému, a Ze z jedno- 
ho Glovéka my viickni lidé pochazime. 


Literni oznamovatel. 


*—* .Casopisu pro katolické duchoven- 
stvo“ dostati lze vy kancelafi arcib. konsisto¥e 
uplné roéniky 1828, 1829, 1831, 1837—1842, 
1845—1847 po 10 kr. a z roéniki: 1833—1836 
jednotlivé dily po 4 kr. r. é Alumnové Kk, arcib. 
seminaye odebrali 558 vytiski uplnych rotniki 
a 4 vytisky viech jednotlivych syazki. Tim 
stalo se, Ze nékteré rocniky jsou na cisto roze- 
brany a jen syrchu uvedené zbyvaji. PyYidina 
vyprodeje tohoto jest nedostatek mista pro sklad 
knih Dédictvi sy.-Janského. 

*_* Tiskem a nakladem A. Landfrasa a 
syna v Jindy. Hradci vyily: ,,ozjimdni ka- 
zatelska“ podava P. Otto Krépfel, knéz radu 
Frantiskanského. Se3it VI.: Spasitelné rozji- 
‘mani v den narozenin. V_ Sestnacterce stran 
24. Sesit VII.: Léky ‘spasitelné proti nepravé 
truchlivosti. Stran 20. — ,Stédré nadéleni.“ 
Vanoéni darek pro milou mladezZ obého pohlavi. 
Die J. S. sepsal Fr. K. P—k.. Stran 22, — 
V tietim vydani vySel ,Maly a rychly Vypo- 
citar,“ a nékteré modlitebni knihy némecké. 

*—* Cyrill a Method“ oznamuje, Ze 
pre nedostatek piedplatiteliv bude vychazeti jen 
kaizdy druhy mésic v Gislech triarchovych. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V. arcidiecési Prazské, 
We spravé duchovni ustanovent jsou: 
p. Jan Jecmen, administr., za farate ve Velkych 
Popovicich ; 
p. Josef. Moeser, za kaplana do Grafenortu v 
Kladsku. : 
V diecési Kralohradecké: 
Vyznamenani jsou: 
p. Vacslay Pirkl, farat vy Ceské Tiebové a 
p- Vacslay Hruska, farat v Damnikové, obdrieli 
collare canon, 
Ve spravé duchovni ustanovent jsou: 
p- Vacslav Kottland, farat v Boharni, za farate 
do PYelouce ; 
p. Matéj Bartos, kaplan v Chlumci, za faraye 
do Zehuné; 


p. Raimund Franz, administrator, za expositu 


v Starém Mésté (Oberaltstadt) ; 

p. Jan Wihan, farat v MarkovSovicich, za fa- 
rare do Bernartic; . 

p. Vine. Krohn, byvaly kap. ve Vrehlabi, za 


farate do Malé Upy. 
Wprazdnéna mista: 


Bohdrna, fara naboz, matice, od 1. éervence, 


do 12, srpna. 
V diecési Budéjovické: 
. . W Panu zesnul: , 

p. Josef Cermak, bohoslovec Il. r. v bisk.. se- 
minaii Budéjovickém, dne 28. éervna (nar. 
v P¥esticich 1840). 

V diecési Litoméfické. 
V Panu zesnuli: 

p. Augustin Fibiger, lokal. Prepetsky na odpoé., 
v Bakové 16. kvétna (nar, 22. zari 1793, 
knéz od 24. srp. 1819); ' 

p. Jos. Kindermann, farat v HanSpachu, 20. 
éeryna (nar. 16. éervence 1814, knéz od 1. 
stp, 1839); 

P. Angelus Jan Michel, knéz a byv. provincial 
fehole kapuc., v Rumburku 23. éervna (nar. 
24. éervna 1792, knéz od 24. srp. 1824). 

Ve spravé duchovni ustanoven! jsou: 

p. Frant. Horcic, kap). v Diazkovicich, za farate 
vy Sutomi; 

p. Jan Geissler, farat v Malé Bukoviné, za 


farate y Mergenthalu Velkém. 
(Puvodni dopisy ,,Blah.‘*) ‘ 


Listarna redakee. 

Milodary. Halit sv.-Petrsky: Ze Pcher 
o vyroéni pamatce korunovace Pia IX.: ,,Slavné 
znély dne&niho dne nae zyony pyi chyalozpévu 
yle Deum,“ velebné rozléhal se zpév éetného 
zastupu zboZnych osadnikti po svatyni; horli- 
vosti roznicen odpovidal lid: Hospodin zachove}j 
Pia IX. atd, K modlitbam, aby mnoha jesté 
leta zdobila tiara hlayu naSeho stari¢kého sy. 
Otce Pia IX. pridejme i skutky! Proto kladu k 
nohoum sy. Otce co milodar 1 zl. na sttibfe. 
F. L.“« — Vp. A. Nemastil s heslem ,,Syn ze 
srdce upfimného Otci“ 1 zl, na sttibte; yp. 
Ignac Patak z Malina 45 kr, 

Na oprayu chramu sv.-Vitského: Mlada 
knéZna S, ze syé schranky ] 2). r. é. 

Na pomnik Arnosta z Pardubic: vp. 
Armnost N. ,,na pomnik yelikému. syému jmenovci“ 
3 stfib. dvacetniky. 

Z posty Preloucské dosla nas Zadost ,,né- 
kolika udi Dédictvi sy.-Jansk¢ého:“. aby ozna- 
meno bylo vy ,,Blah.,‘* vydaya-li se jiz udim 
kniha na rok 1865. — Odpovéd jest v ,,Blah.“ 
cis. XI, od 15, dubna na str, 170, kdez ,,Ne- 
délni zabaya“ ohlaSena s dodatkem, ze se udim 
vydava v Praze, Olomouci a Brné. 

Od Kostelce n. L. ogek. oprayu p¥ehna- 
nych pry zpray v 17, é. 

Vp. J. K. R.: Stane se dnes. — V spolku 
CCC“ uprazdnéna jsou dvé mista, — 


WEE Cislem timto zapoéalo II. palleti. 
Vem nové pfistupujicim predplatitelim po- 
slouZi uplnymi vytisky I. illlet expedice. 


EE 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. : 


Rotnik XV. 


V Praze dne 15. cervence 1865. 


Cislo 20. 


Vydava se 5 'v Predplaci se 
5., 15. a 25. v expedici 

kazdého mésice. iu v8ech radnych 
Redakce: ‘ koihkupet 

v kniz. arcib. semi- i | nA) Dak erat SO ere 


nari éislo 190—I. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sy.- Vaclavském 
namésti, cis. 786—Il. 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
¥ mésici. 
PAPA PAPER ARS 


POPPI eee 


Utrpeni devatenacti muéeni- 
kiv prijmim Gorkumskych. 
II. 

Muéenici. 

(Dokonéeni.) 

Zatim piijel posel s listem od Vi- 
léma Oranskeho, jenz tomu chtél, aby 
Vilém z Marky duchovni, vézné ze za- 
late propustil. Ukrutné Zebrakii s ka- 
tolickym duchovenstvem nakladani pii- 
Gilo se opatrnému Vilému Oranskému, 
ktery po tom bazil, aby katolicka Bel- 
gie s protestantskymi Hollandy vy jeden 
celek zemsky srostla, s ¢ehoz pozdéji 
pro touz velikou kalvinciv nesnaseli- 
vost seslo, takze Belgie Cirkvi katoli- 
ckée a Spanélskému krali viry a poslu- 
Senstvi dochovala. 

Vilém z Marky kvasil osmého éer- 
vence dlouho na noc s éeledi svou. 
Podnapily hospodat popadl list Oran- 
ského a rozkfikl se vy ta slova: ,Co si 
ten povéstny vsetetka, ta moiska po- 
tvora, ten hadr ¢lovék osobuje? Ten 
by mné snad rozkazovati smél? Tupim 
jeho rozkaz a ted mu ukazu, Ze ja 
jsem tu panem a Ze si od zadného 
porouéeti nedam!“ Ahned v tu samou 
hodinu — bylat noéni jedenacta — 
odsoudi] zufivec vyznavate Kristovy 
k ohavné smrti na sibenici. Okolo jedné 
hodiny s ptlnoci — devatého ¢ervence, 
1. P. 1572 — vyvedeni jsou vyznava¢i 
z mésta Brielle v priavoda jizdnych a 
pésich Zebraki, k nimz se cosi lidu 


Hlasy katolicke. 


VS 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


va pilr.: @ zl. BO kr, 
Po poste: 

Celoroéné; B rl. — kr. 

pilroéué: @ 2). SS kr. 


Predplaceni étvrt- 


neprodavaji. 


OOF OOOPIOIIOOanwoeeewsrnses 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hich bidné Gini narody. (Prisl. XIV, 34.) 


sprostého pfripletlo. Cestou jesté tyra- 
ni oistovali vyznavati duge své ode 
vsi skvrnky prosttedkem syatosti po- 
kani druh druhu se zpovidajice. Blizko 
mésta staval Rugensky klaster ‘ehol- 
nich kanovnikti sv. Augustina, jejz ne- 
davno Zebraci rozvalili. Z ného zbyla 
budova stodole aneb kilné podobna — 
skladisté raSeliny: Zebraci zo¢ivSe v ni 
dva tramy, ustanovili je vyznavaéim 
za Sibenice. 

Prvni mezi obétmi Kristovymi — 
Mikulas knéz kvardian, maje lézti po 
zebrice k tramir, objimal a celoval na 
kratkou rozlou¢éenou podiizené bratr- 
stvo, napominaje s prosbou vsech, aby 
pro viru katolickou az do posledniho 
vzdechnuti stateéné zapasili a v jednoté 
lasky setrvajice koruny vétného blaho- 


-slavenstvi uchvatili, any se jim nad 


hlavami jiz vznaseji. Bdé nad stadeé- 
kem tak, aby zadného ze vsech Bohem 
mu svérenych v nebi nepohiesil, utvr- 
zoval bratra porade, az mu Zebraci 
hrdlo zadrhli. Podobné i ostatni vérni 
vyznavati druh druha k _ poslednimu 
boji roznécovali, Vzajemného posilova- 
ni bylo tuze tieba, ponévadz kazatel 
kalvinctiv slibovanim zivota a odmén 
éasnych vyznavaée do posledni chvile 
ku kaciéstvi svésti usiloval, podoben 
dablovi, Ivu fvouctmu, jenz obchazi 
hledaje, kohoby sezral, vsak tehdaz 
nejpilnéji, kdy zvi, zet mu jen malitko 
éasu jiz zbyva k uloveni duse vykou- 
pené ‘predrahou krvi Kristovou. 
Knéz Jeronym, Verdenan, stoje na 
20 : 


— 310 — 


zebtice, vzyval vroucné svatée s Kristem 
Panem v nebi kralujici za primluvu; 
tehdy pokousel se také o dusi jeho 
slepy vidce slepych, piremlouvaje ho 
obyéejem starého hada a Ihate od po- 
éatku, aby sv. Marii, sv..Petra a ji- 
nych svatych ponechaje Boha samého 
vzyval, a odiekna se povery papezni- 
cké Gisté slovo Bozi oblibil. Svidny 
ten kacit byl pted chvilkou mladoun- 
kého Frantiskanského novatka a vy- 
gnavace Jindticha, v rouse ovéim ob- 
chazeje, ze sboru muéeniki vylakal, 
coz jich vubec, zvlast ale knéze Jero- 
nyma Verdenana tuze zarmoutilo. Za- 
horev ted horlivosti kopl tyz knéz na- 
honciho dablova do biicha, ze se pie- 
kotil. Za to zporezali a rozedrali jsou 
Zebraci Jeronymovi knézi cely obliée]; 
uzrevse pak na jeho praveém ramené a 
na prsou vyleptany obraz sy. kiize 
Jerusalémského — pamatku zjeho pouti 
do Svaté Zemé — vyrezali mu nepra- 
tele kiize Kristova obrazy tyto ukrutné 
z dotéenych téla éasti. On pak nad 
touto mukou slavné vitézic, neustal té- 
siti a tvrditi u vite soudruhti az do 
konce! — 

Bohumirovi Mervellskému na smrt 
jdoucimu plynula z ust modlitba za 
vrahy: ,,Pane, odpust jim; neb nevédi, 
co éini!“ — 

Bohumir Dunej, jemuz knéz Lin- 
hart zvolna lezl na zebrik, volal k né- 
mu vzhtru: ,Proé bystteji nechvatas 
k hodim nam piistrojenym? Vizdyt 
budeme dnes stoliti s Bohem a Be- 
rankem!“ — katantim pak fekl: , Pro- 
sim vas, pospéste a pridruztez mne k bra- 
trim! vidim jisté nebesa otevrena!“ — 

Patnact vyznavacéi zvéseno jest na 
dlouhém tramé; na _ kratsim obéseni 
jsou: kvardian Mikulas, knéz Bohumir 
Dunej a bratr lajik Kornel; premon- 
strat knéz Jakub Lakop obésen jest 
sam jedin na Zebtice. 

Od druhé hodiny s ptlnoci az do 
ctvrté z rana (9. Gervence) trvalo vé- 
seni skrze Zebraky, jizto miru nepra- 
vosti dovrsujice, téla muéeniki do naha 
svlekli, skoro vSem usi, nosy a udy 


stydké (virilia) u¥ezali a biicha rozpa- 
rali, hledajice sadla k vylozeni na pro- 
dej. S jakou nestydatosti ohavy tito 
pozdéji u¥ezané muéenikim udy po 
méstech na odiv obnaseli a co $s nimi 
tropili, kdyby ¢lovék stydlivy zaslechl, 
usi by mu zalehly!— Zohavena téla 
muéeniktiv nechali Zebraci za cely den 
na tramech a na Zebiice viseti; lidu 
pro podivanou sem sbéhlého bylo ta- 
kové mnojZstvi, ze jenom za peniz po- 
hodIného hledisté bylo Ize dostati. Na 
noc pfisel katolik méstan Gorkumsky 
s prately svymi, aby téla snal a po- 
hibil, éehoz jemu za penize povoleno. 
Patnacte tél pochovali katolici pod dlou- 
hym tramem do jednoho hrobu; ostat- 
nich étvero v jiném hrobé pohibili. 
Z tychz hrobt od katoliktiv z ucty a ze 
slibu tajné navstévovanych vybirany 
jsou od r. 1615 ostatky téch devate- 
nacti muéeniki a ulozeny na vétsim 
dile v chramé Frantiskanském v Bru- 
selu, kdez 18. rijna 1818 k ucténi vy- 
staveny jsou u pritomnosti arcibiskupa, 
jenz tu mSi svatou obétoval -slayné pod 
korunou. Nékteré ostatky vzali darem 
jini kostelové Nizozemskych mést, ku 
pi. Bergensky, Bingensky, Kameracky, 
Tirlemontsky, Valencensky, Antorfsky, 
Lovansky, Athsky, néco jich do Neé- 
mec i do Spanél v dar poslano. 

L. P. 1619 zaéalo se v Rimé jed- 
nati o vyhlaseni téchto muéenikii za 
Blahoslavence. Z vice divi piedloze- 
nych sboru sy. obéadtii usouzeni jsou 
dva za opravdové zazraky, jimiz Pan 
Buh radil oslaviti milaéki svych, totiz 
uzdraveni nahlé a dokonalé nezleéitel- 
nych kylavciv: Jana Theodora Din- 
chia z Bruselu r. 1618, a Jiljiho Til- 
mana z Landraku r. 1619. — Jmeno a 
poctu’ Blahoslavenciv piitknul tymz 
muéenikim Sv. Otec Klement X. dne 
6. rjna 1674, kteryzto nalez uverejnil 
pak listem svym v spusob Breve da- 
nym v Rimé 14. listopadu 1675. Slav- 
nost jim ku poctivosti dala se v basi- 
lice sv. Petra v Rimé 24. listopadu t. 
r. 1675. 

Poctu tychz blahoslavenciv rozpro- 


— 311 — 


‘strani nynéjsi sv. Otec Pius IX. vy- 
hlasenim jich za svétce. *) 


—o— 


Jednota k ustaviénému kla- 
neni se nejsv. Svatosti oltarni 
a K podporovani chudyeh chrami. 


Mezi vSemi dikazy laskavosti Bozi 
nezna katolicky kresfan vétSiho nad usta- 
noveni nejsyvétéjsi Svatosti oltdini, tim 
Spasitel nejvét8i obéf ndm pfinesl. Ne- 
bylot Jemu dosti, Ze Glovéka horkym utr- 
penim a smrti svou vykoupil, nybrz hojnosti 
svych milosti tolik jej obohatiti ra%il, Ze 
kazdé srdce uznati musi, Ze vusecko vyna- 
lozil, cokoli Jeho moudrost najiti a Jeho 
BoZstvi dati mohlo, aby v hiiSich hynou- 
ciho Glovéka sobé ziskal. Ve dne v noci, 
éasto nenavstévovan a opuStén, dli v svato- 
stinku éekaje, a% duSe, ZAdouci utéchy, ko- 
neéné i zde hledati bude milosti, které pii- 
perl tém, kdoZ po nich touzi, a které 

ojné rozdavati. si preje s Zddosti nepfe- 
stavajicit. Nejen Ze ukryvd v nepatrnych 
zplisobach velebnost svou, ano On snizuje 
se lidem za pokrm, aby pfistupu nasel 
ku slabym, aby pak silou svou v_ nich 
pusobil, aby obéerstvil netuSenou, ne- 
postizitelnou blazenosti ty, kdoz neuza- 
-viraji pred nim srdce sya. Tato nevy- 
sloyna velikost Jeho lisky, kterouz nelze 
primérenéji nazvati nez laskou Bozi, byla 
po vsecky véky zdrojem nejyét8i utéchy, 
nejvyssiho povzneSeni a radosti duSi zboz- 
nych. Avsak srdci véricimu nelze se spokojiti 
s pouhym obdivovanim a tZasem, onof snaZi 
se, aby dle sil svych modlitbou, zpévem 
a uménim oddanost svou na jevo dalo. 
Rozmanité jsou zptsoby, jimiz duSe naboz- 
né lasku a oddanost svou Spasiteli na mo- 
dlitbach osvédéovaly a novi zpisobové po- 
vstavaji neustale. Tak povstala pred lety 
jednota ctiteli nejsvétéjsi Svatosti k tomu 
uéelu, aby modlitby své tak rozdélila, by 
jeden ud po druhém se modlil a takovyymto 
sttidanim se aby kazdou hodinu Pan vele- 
ben byl od jednoho tida ve jménu véech 
ostatnich. AvsSak horlivost udé tec lauerieg 
se pouze modlitbou, nybrz oni chtéli vdéé- 
nost syou na jevo dati v Sirsim rozméru 
obétujice darky, éas ‘a obtize prace ke cti 
svatyné Bozi, aby takovoutou mérou cely 
élovék wéastenstvi mél ve sluzbé .Pané. 


yys 


Uzavreno, pro train NejvySsiho a k sluzbam 

*) Die zprav z Rima raéil sv. Otec vyhlaseni bl, mu- 
éeniku Gorkumskych za svaté poodloziti k roku 
1869, jakozto sekularnimu umuceni sv. Petra 
apostola, “ponévadz také obzvlasté pro primat 
umuéeni byli. 


BoZim zhotoyovati okrasy, zvlasté pro ty 
kostely, kde vérici nejsou s to, aby o pfi- 
mérenou okrasu stanku Nejvyssiho ndlezité 
se postarali. Nejprvé se utyoril takovyto 
spolek v rozsdhlejSim rozméru roku 1840 
v Brusselu, jejzto také sy. Stolice timska 
za cirkevni bratrstvo povysSila a brzy pak 
pravy arcibratrstva a hojnymi odpustky 
nadala, Od té doby povstaly podobné 
spolky ve mnohych méstech; roku 1857 
sestoupilo se 15 pani, které prvni zaklad 
tecéené jednoty ve Vidni poloZily. Modlice 
se bez ustani, aby jednota se zdatila, jaly 
se hned petovati o zhotovovani rouch cir- 
keynich. Dne 7. éervna 1857 ustanoveno se 
koneéné na tom, aby se v ditvére v pomoc 
Bozi k zrizeni jednoty prikroéilo a na ten 
umysl byla jest slouZena a slySena mie sy. 
Prede vSim v kruhu pkdtel a znamych 
uéastenstvi v dile tom hledano. Ku konci 
brezna 1858 dospélo usili tak daleko, Ze se 
s jistotou z¥rizeni fadné jednoty otekavati 
mohlo. Predstavend spolku, ktery tehdazZ 
202 udy a 60 uéastniki Gital, obratila se 
k nejdistojnéjSimu vrchnimu pastyti Videri- 
skému s prosbou, aby zfizeni a rozSirovani 
jednoty té povoliti a cirkevniho potvrzeni 
ji udéliti racil. Nejdist. vrchni pastyr obé 
prislibil, a pronesl prdni, aby si jednota 
stanovy Belgické (Brusselské) za zdklad sve- 
ho ptisobeni obrala, coz se i stalo. K tomu 
ceili byl zvldé8tni duchovni fiditel ustano- 
ven a jizZ 14. dubna udélil vrchni pastyt 
pisemné schvaleni jednoty, a hned se pak 
potet ida rychle mnoZil. Mezi tim bylo 
vSak tolik paramenti od prvopoéatetnich 
udii zhotoveno, Ze se ustanovilo, aby se 
jeSté tého% roku vystava hotovych predméti 
zridila, a tyto aby se pak rozdaly, ¢imz 
by se vét8i Uéastenstvi vzbudilo a co nej- 
drive za povySeni na bratrstvo, a za dosa- 
Zeni odpustki, jichZ jednoty takové podi- 
yaji, u sv. Stolice prositi mohlo. Vystava 
trvala od 26—30. kvétna; sedmym éervnem 
ukonéila jednota prvni rok syého ptisobeni 
a slozila v malém shromaZdéni podporova- 
telii .spolku uéty ze syého ptisobeni. 

Od toho dne, co vyroéni pamatky své- 
ho z¥izeni, odbyvala jednota sedmého kaz- 
dého mésice spoleénou poboznost, ktera 
nyni (od r. 1862) v kostele vel. OO. z to- 
varyéstva JeziSova se kona. KdyzZ jisto 
bylo, ze se vSecky hodiny obsaditi mohou, 
poZddal nejdistojnéjsi pan arcibiskup sdm 
sy. Stolici timskou o cirkevni zrizeni jed- 
noty co bratrstva a spolu i o prava co 
arcibratrstva jednoty Videriské pro zemé 
mocnaystvi rakouského. Rychle prislo po- 
tvrzeni z Rima dne 25. éervna 1858 a po- 
vySeni na arcibratrstvo dne 2. cervence 


1858. Od té chyile byla jednota uéastna 


—— lee 


vsech hojnych milosti, jichZ se spolkim 
takovym dostava a dogla rychlého rozSireni, 
tak %e ku konci dubna 1859 potet zapsa- 
nych ud 900 a uéastnikt 150, a ku konei 
dubna 1864 poéet udi 2531, a potéet uéast- 
niki 448 obndSel. Odtud se jednota valné 
rozsirila. Nejdistojnéjsi pan biskup Brnén- 
sky raéil slavnym zpisobem uvedeni jed- 
noty ve své diecési povoliti; dale jsou 
hlavni spolky téZ v Pe&ti, Bietislavi, So- 
proni, Lublani a v latinské diecési Sedmi- 


znanim viry jest, jestlize se navétévy, nebo 
spoletnosti vzdavame proto, Ze uréena ho- 
dina k modlitbé vola, a tudiz se v tom jevi 
i vyznani, Ze dtstojnost synovstvi Boziho 
vyse cenime neZ pratelstvi lidské. 


Zrizeni jednoty. 


1. Arcijednota Videtiskd jest stredisté 
véech podobnych vy mocendistvi rakouském 
stavajicich spolkd. 

2. Jednoty, které se k ni ptipoji, maji 


hradské. Jednota Videtiska Cita ne nepa- 
trny poéet idi i mimo mésto, ano i mimo 
obvod diecése Videtiské, jmenovité v ra- 
kouském Slezsku, v Olomouci, v Solnohra- 
du, v Kromérizi a ve vikoli. . 
Atkoliv zpisoby nejsvétéj&i Svatost ol- 
tdéini distojné ctiti, rozmanité jsou, prece 
zvlaStni pridina, proé podil berou v tomto 
dile, umnohych zaleZi v tom, Ze povinnost, 
v jistou hodinu se modliti, nebyvy bez sebe 
zapreni a bez obéti, a Ze to i zrejmym vy- 


Aa 


Ta 
WAX 
Ls 


Soy 


Up iF <a) 
G 


= 


I 
AY 


‘ 


rif 


\N\ 


wit 


tataz prava, tytéZ vyhody a odpustky, jako 
arcijednota. 

3. Jednota (hlavni spolek) se utvoyi, 
kdyz se v nékterém mésté nebo jeho okoli 
nejméné 744 tidi shleda. Udové v jednom 
misté se nachazejici jsou odvétvim jednoty, 
stojice pod vrehnim ftizenim predstayvené 


jednoty hlavni. Kazdé hlavni jednota do- 


sdhne pro udy syé odpustki arcijednoty, 
jak inile seznam svych wud arcijednoté 
zasle. Kazdd hlayni jednota trv4 v_ bez- 


prostrednim spojeni s arcijednotou co do 
vSeobecnych zaleZitosti. Jest pak Zidoucno, 
aby se hlayni jednoty vy kazdém hlavnim 
mésté jednotlivych zemi a nebo v biskup- 
skych sidlech zfidily. 

4. Jednoty filialni zasilaji mésitné zmé- 
ny, které se uddly, a jmena i k pobozno- 
sti zvolené hodiny novych tdi jednoté 
hlavni, aby se odpustki uéastnymi stati 
mohli. 

5. Hlavni jednoty jedné zemé jsou 
V spojeni vzdjemném, oznamujice sobé do- 
8lé zadosti. . 

6. Kazdou hlayni jednotu vede knéz, 

co fiditel od biskupa k tomu ustanoveny. 


7. Riditeli stoji po boku vybor, sestd- 


vajici z presidentky, vicepresidentky, zapi- 
sovatelky, kasirky a nékolika radnich audi, 
které asistentky sluji. Ve vétSich méstech 
se mize zapisovatelce je&té mistozapisova- 
telka a kasirce mistokasirka pridati. 

8. Vybor se utvori poprvé ze zaklada- 
jicich pani, a Hditel da potvrzeni; dale pak 
se sam z udu dopliuje. 

9. Vybor zvoli pak roz&iftovatelky, je- 
jichZ ukolem jest, 0 roz8itovdni jednoty se 
starati a horlivost udi podnécovati. (Vybor 
a rozsirovatelky maji zvlaStni jednaci rad.) 

10. V mistech, kde hlayni jednoty ne- 
stava, jsou rozsitovatelky, které s vyborem 
hlavni jednoty ve spojeni stoji. Rozkitova- 
telky tyto a o. to dbati, aby ve shro- 
maZdénich hlavni jednoty éas od éasu 
byvaly. 

11. V mistech, kde rozsirovatelek neni, 
oznamuji pristupujici jména sva a dodavaji 
darky své nejblizsi jednoté. 

12. Kazda pravidelnd jednota ma sya 
zvla&tni pravidla ohledné dni a hodin shro- 
mazdéni, pak co se tyée rozliénych spoleé- 
nych poboZnosti jednoty; a koncéné vystav 
ornamenti zhotovenych pro chudé kostely. 


Stanovy jednoty. 

1. Uéel jednoty této jest: 

a) prispivati k tomu, aby Pan Jezis 
v nejsvétéjsi Svatosti oltaimi vZzdy vice po- 
znavan, miloyaén a veleben byl, aby se Mu 
timto spisobem déla ndhrada za krivdy, 
jaké% Mu v tomto pievelebném tajemstvi 
Jeho lasky dinény byvaji; 

b) dle moznosti zaopattovati chudé ko- 
stely vécmi, jichZto k distojnému slaveni 
sluZeb Bozich pottebi jest. 

+ 2. Jednota m4 skuteténé udy a pouhe 
uéastniky. — Vérici obého pohlayi mohou 
se stati udy této jednoty. 

Kazdy spoluoud jednoty kona jednou 
za mésic jednu hodinu poboznost k nejsy. 
Svatosti; k temuzZ si den (datum mésice) 
a hodinu sém ustanovi. K poboznosti denni 


ogita se éas od 6. hodin z rana a% do 6. 
odin na veéer. Aétkoliv by se s uéelem 
této poboznosti vice srovnavalo, aby se za 
dne dala v kostele, prece i doma konanou 
poboznosti odpustky se ziskaji. Horlivosti 
téch spoluudi, jichZto okolnosti toho do- 
voluji, se poztistavuje, chtéji-li sobé k vy- 
konavani své poboZnosti zvoliti dobu noéni, 
ku kteréZ se poéita Gas od 6. hodin na ve- 
éer aZ do 6, hodin z rana. 

3. Hodina poboZnosti uréena jest prede 
vsim k nabognému rozjimani, aneb k vzbu- 
zovani lasky a dika ¢inéni, touhy a obéto- 
vani se Panu Jezi8i a k vykonavani du- 
chovniho prijimdni. Modliti se sluSi. pri 
tom té% za veSkerou Cirkey, za roziiteni 
sv. viry, za obraceni hri8nikt, zvlasté pak 
také za spoluidy a dobrodince jednoty. 

4, Na poéatku a ku konci této hodinné 
pobognosti rika se odpustky obdarend mo- 
dlitba: ,Pochvalena a pozdravena budiz 
nejsvétéjsi Svatost oltdini.“ Pak ndsleduje 
v duchovnim spojeni se vsemi spoluudy 
ake cti nejsvétéjsi Svatosti oltaimi zalm 83: 
Jak mili jsou stanové tvoji;“ potom Zalm 
50: ,,Smiluj se nade mnou, Boze,“ na smi- 
reni za urazky, a Zalm 129: ,Z hluboko- 
sti,“ za v Panu zesnulé spoluudy, a_ko- 
neéné modlitba: ,Pomni, 6 premilostna Pan- 
no!“ ke cti nejblahoslavenéjsi Marie Panny. 
— Avsak navedeni toto jest toliko dobra 
rada, a nikoliv vyminka k dosazeni od- 
pustku. — Zvlastni pobognost af jevi udové 
také k nejsvétéjSimu srdci Pana JeZixe, 
které prepodivnym zptsobem ve velebne 
Svatosti mezi nami prebyva, a k utrpeni 
Krista JezZise, jehoz vZdy trvajici pamatka 
jest velebna tato Svatost. 

5. K podporovani chudych chramt pfi- 
spivaji spoluidové 50 krejcary r. m. Kdy- 
by ale nékomu nebylo mozno touto éastkou 
prispivati, uspokoji se jednota almuznou 
12 novych krejcarti roéné. 

6. Uéastnikem se stati lze prispévkem 
nejméné jednoho zlatého rakouské mény 
roéné k prospéchu chudych kosteli. Uéast- 
nici nepoZivaji vyhod odpustki, maji v8ak 
podil vy zdsluhach a modlitbach jednoty, a 
jmenovité v téch, jez se v chudych, jedno- 
tou podporovanych chramech vykonavaji. 
Darcové, kteri se nevdzou pravidelnym 
rotnim prispévkem, nalezZeji k dobrodincum 
jednoty., 

7. Udové shromazduji se kazdy mésic 
k spoleénému slySeni mie sv., jiZ predchazi 
kratky o nejsvétéjSi Svatosti jednajici vy- 
klad, po némz se ohlasi zalezitosti jednoty, 
Zivi i mrtvi udové jeji, zvlasté ti, kteri v 
minulém mésici Bih na véénost povolal. 

8. V takovych mistech, kde neni dosti 
di, aby tam uplny spolek byti mohl, 


-— 314 — 


méjteZ tidové nicméné kaZdého mésice svou 
msi sv. a moZno-li, i zvlaStni své vyklady. 

9. Jestif chvalitebny obyéej, Ze udove 
s povolenim duchovynich yidct svych aspon 
nékolikrate do roka pri spoleéné m&i sv. 
Télo Pané prijimaji. 

10. Po m&i sy. modli se knéz s pfi- 
tomnymi dvakrat ,Otée nd’“ a ,Zdravas 
Maria“ se Zalmem 129: ,,Z hlubokosti* za 
zemrelé spoluidy. 

11. V mésiénich schizich Gini se pri 
m&i sy. aneb po ni mezitdy jednoty sbirka 
ku prospéchu chudych kosteli. 

12. Cas, hodina a zpisob nejblize pii- 
Stich sluzeb BoZich oznami se na zacatku 
kaZdého mésice navéstim na dvekich ko- 
stela, kdeZ se obyéejné odbyvaji. 

13. Z uéelu jednoty jde na rozum po- 
vinnost, aby udové jeji Panu Bohu, kde- 
koli se v nejsvétéjsi Svatosti oltdtni objevi 
(na pr. kdyz jde knéz k nemocnému, pri 
privodech, pri poboznosti 40hodinné, aneb 
kdyz jindy jest vystavena, ve svaty tyden 
atd.) prislu8né dikazy wcty a lasky nejen 
sami na jevo davali, nybrZ aby slovem i 
prikladem také jinych k tomu_povzbuzo- 
vali a uctu tuto vSemozgné podporovali a 
rozsirovali. 

14. Kazdy.mésic nékolik dni pred spo- 
leénymi sluzbami Bozimi udaji se zapiso- 
vatelce jména a k poboZnosti zvolené ho- 
diny novych ud, aby byli zapsdni a téastni 
odpustk& a vyhod jednoty. 

15. Aby se chudym kostelim ku po- 
moci prispélo, zridi se skladisté pro darky 
jakéhokoli druhu. *) 

16. K udrZeni jednostejnosti nebudiz 
nic uverejnéno bez schvaleni rady. 

17. Kazdorotné poda arcijednota hlavni 
zpravu o zbozném tomto dile; v té pak ob- 
sazen budizZ prospéch nejen celé jednoty, 
uybrz i ptisobeni kaZdého spolku zvlast. 

18. Hlavni jednoty ukonéi rok koncem 
brezna a béhem mésice dubna ozndmi pro- 
spéch Ginnosti své arcijednoté, kter4z pak 
v kyétnu spoletné vyroéni zpravy uverejni. 

19. V téch jednotach, kde se pracuje, 
bude prihlizeno k tomu, aby se spike takové 
véci k podéleni prichystaly, které od spolu- 


*) Véecko se vdééné prijme a svédomité upotiebi. 
Jestit mnoho véci, které na pohled nepatrnou 
cenu maji a z ¢asti zpotrebované jsou, ale k to- 
muto dobrému uéelu vénovany byti mohou. Vi- 
met, ze odvadély zeny israelské naramky a na- 
usnice, aby se jich k ozdobé stanku Boziho, pou- 
hého stinu nasich chramt, pouzilo; jakze by se 
tedy nemélo o¢ekdvati, ze pani krestanské ku 
zvelebeni pritomného na oltarich nagich Boha 
s radosti prindseti budou véci, jichz snad vice 
nepotrebuji, kterych vsak moudra horlivost dobre 
uziti muze. 


uid zhotoveny jsou neZ ty, které se hotové _ 
koupiti musi. ; 

- 20. Mezi kostely ku podéleni navrie- 
nymi slu’i prednost dati tém, jez chudoba 
jejich odporuéuje a tém, je% drive Zadosti 
své zaslaly. Farni kostely a takové, kde 
se nejsvétéjsi Svdtost chovd, maji vadycky 
prednost pred jinymi kaplemi. Zylastni 
vahu klade jednota na zpravy od pant 
vikari nebo biskupskych tradi sdélené. 

21. Kazdoroéné se ztidi verejna vy- 
stava zhotovenych véci; ¢as a zpisob vy- 
stavy ohlasi se yer a listy nebo jinym 
zpusobem; jako% i Ihita k zasilani Zadosti. 
— Zasilka dari déje se na utraty pfri- 
jemce. 

22. Zadosti od pant fardti zaslané 
méjte% za prilohu potvrzeni okresniho vi- 
kare, jimzZ se dosvédéuje, Ze kostel ten jest 
jeden z nejchudgich v dotyéném obvodu, - 
ze v misté samém pomoci mu nelze aneb 
Ze jest velmi chudé zaopatfen. 

Pani fardari af k tomu hledi, aby stay 
svych kostelii jasné a zevrubné vypsali a 
uréité udali véci, kterych jim nejnutnéji 
jest potrebi a takto ztizené Zadosti své at 
pak zaslou predstavené hlavni jednoty. 


Odpustky pro spoluudy jednoty. *) 


Brevem od 25. éervna 1858 raéila Jeho 
Svatost papez Pius IX. jednoté Videtské 
udéliti vsech odpustkt, jichZto arcijednota 
Bruselskaé poZiva, a brevem od 2. éervence 
téhoz roku rozsiriti odpustky tyto na veskeré 
jednoty cisatstvi Rakouského, kterézby se 
k arcijednoté Videtské pripojily. 

1. Plnomocné odpustky jednou v tom 
mésici, v kterém kdo k jednoté pristoupil, 
v_ kterykoli den by vykonal sv. zpovéd, 
prijal Télo Pané a na umysl sv. Otce se 
pomodlil. 

2. Plnomocné odpustky kazdému_ spolu- 
udu pod tymiz vyminkami na den BoZiho 
Téla aneb néktery den v oktavé té slav- 
nosti. 

3. Plnomocné odpustky pod tymiz vy- 
minkami v prvni étvrtek kazdého mésice. 

4. Plnomoené odpustky pod tymiz vy- 
minkami jednou v mésici v kterykoli den. 

5. Plnomocné odpustky v hodinu smrti 
pro kazdého tida, jenzby s pravou skrou- 
Senosti nejsvétéjsi jméno Jezis aspon v srdci 
vzyval, nemtzeli to usty uéiniti. 

6. Plnomocné odpustky pro kazdého 
spoluuda, jestlize po vykonané, sv. zpovédi 
-& po sy. prijimani v kterémkoli kostele 
nejsvétéjsi Svatost navstivi, byt by i v sva- 


*) Z knihy ,Manuel de ladoration perpetuelle et de 
Y oeuvre des églises pauvres par P. Boone S. J.“ 
v Brusselu 1854. 


— 315 — 


tostanku (tabernakulu) uzaviena byla, a 
pri tom na umysl sy. Otce se pomodli, 
a sice v nasledujici dny: O slaynostech 
neposkvrnéného Poteti, Narozeni, Zvésto- 
vani, OciSfovani a Nanebevzeti Panny Ma- 
rie, o slaynosti Vsech Svatych, 0 pamatce 
vSech vérnych zemfelych; v den sv. Jo- 
sefa, sv. apoStoli Petra a Pavla, sv. Jana 
Kititele a sv. Jana Evangelisty. 

7. Odpustky sedmi roki a sedmi qua- 
dragen ka%dému udu po vykonané sv. zpo- 
védi a sy. prijimani a po navyStiveni nej- 
svétéjsi Svatosti, jak vySe uvedeno, o vSech 
ostatnich awagsich nejblahoslavenéjsi Panny 
a sv. apostold. 

8. pasted pod Gislem 6. a 7. uve- 
denych ziskaji i ti spoluidové, kteri nemo- 
houce pro nemoe nejsvétéjsi Syatost naysti- 
viti, po sy. zpovédi a po sy. prijimdni se 
pomodli pétkrat Otte nas“ a pétkrat ,,Zdra- 
vas Maria,“ a pétkrat ,,Slava Bohu Otci atd.“ 
k ucténi nejsvétéjSi Svatosti, a jednou ,,Ot&e 
na8,“ ,,Zdravas Maria“ a ,Sldva Bohu 
Otci atd.“ na umysl sv. Otce. 

9. Odpustky 60 dni, jich% kazdy ud 
denné za kazdy dobry skutek ziskati mize. 

Kazdy spoluid se Zdda, aby, je-li 
knéz, roéné jednu mii sy. slouzil, a neni-li 
knéz, aby roéné dvoje sv. prijimdni obé- 
toval za du&Se zemrelych spoluidt. S kaz- 
dou z téchto mii sv. as kazdym takovymto 
prijimanim spojeny jsou plnomocné od- 
pustky, kteréz dusem v oéistci mohou pfi- 
vlastnény byti. 

Aby se na tato sy. prijimdni nezapo- 
muélo, ustanovuji se na mésic lisiopad. 

Pripomenuti a zddost. Ty jsou tedy 
déjiny, stanovy.a vyhody Videiské ,Jednoty 
k ucténi nejsy. Syatosti oltatni a k podporovani 
chudych chrami.“ Jednota tato ¢ita i v Ce- 
chach a zylasté vy Praze mnoho udu, kterizto 
az do lonského roku snaseli darky své, pecujice 
o distojna roucha pro chudé chramy. Hotovych 
rouch a ozdob chramovych posilano rok co rok 
z Prahy do Vidné, odkudZ se po odbyté vystavé 
rozesilaly co dary kostelim chudym. Letos 
udinén konec témto zasilkam. Prazské odvétvi 
dotéené jednoty ziidilo samo vystayu. posvatnych 
rouch y Praze zhotovenych a rozdalo je pak 
mezi chudé chramy po Cechach a zamysli v tom 
pristé pokraéovati; chcet odvétvi toto udiniti 
se samostatnou hlayni jednotou k podporoyani 
chudych chrami vy Cechach. K tomu cili ma 
yiak dle stanoy zapotYebi nejméné 744 udu, jichz 
posud jen 265 ¢ita. 

Mame y Cechach ptemnoho chudych chrami 
a na ten éas neyidime pomoci le¢ v hojném pri- 
stupovani k dotéené jednoté. Ve jménu nasich 
chudych stankii Bozich Zadame o hojné pyistu- 
povani a to se déj ze viech diecési, jakoz i ze 
ysech diecési Zadosti o paramenty se zasilaji a 


piijimaji. Seznamy novych udu budte% zasilany 
uroz., pani hrabénce Belcredi-ové y Teresianském 
ustayu pro Slechtiény na hradé Pragském. Se- 
znamy obsahujtez jméno, prijmeni a stay no- 
vého uida, den (datum) ahodinu, jez zyolil k po- 
bognosti, a rocni p¥ispévek. Kdo chce byti pou- 
hym uéastnikem, uda toliko jméno, piijmeni, stay 
a rocni prispévek. Zajisté se propijéi k bohu- 
milé sluzbé zapisovani tdi vel. duchoyenstyo naie ! 

V syrchu feéeném ustayu pro Slechti¢ny na 
Hradéanech pfijimaji se tézZ vieliké dary od do- 
brodinci yénované chudym chramim, na pf. prize 
a platno, hedbayi nepredené i tkané a vie, éeho 
by se jen ponékud udZiti dalo pri zhotovovani 
paramentii. Tam at se hlasi panny a pani, jez 
by z lasky k chudému Jedisi praci syou pfispéti 
chtély k ozdobeni stanki Jeho. 


Sazava 
misto pusobeni a umrti sv. Prokopa. 


As tii mile od Ceského Brodu k jihu 
naleza se y tdoli na brehu teky Sazavy 
byvaly kldSter benediktinsky, ptivod svij 
odvozujici od sy. Prokopa, nyni zamek pant 
Tiegli z Lindenkronu, a pri ném chram sv. 
Prokopa. 

Mile prekvapen byvd poutnik od sc- 
verni neb vychodni strany pfrichazejici, 
kdyZ, vyjda ze vsi Nechyby, rozlozené 
na vysokem yrchu, pojednou pred sebou 
spatti hluboké tidoli, as jednu hodinu zdélia 
étyrt hodiny zsiri, horami lesem porostlymi 
obkligené, jimZ feka Sadzava klikaté se 
proudi, u prostred na skalnatém pahorku 
velebné k nebestiim se pnouci chram, podle 
pak budovy byvalého klastera, kolem nichz 
rozklada se ves Cernobuda. V pozadi udoli 
za rekou spatruje oko naSe klidné mésteéko 
Sazavu s novym kostelem svatého Martina, 
V predu udoli, témér pod nohama tvyma, 
mezi trodnymi rolemi vesele huéi mlyn, za 
nimZ skelne huté sy.-Prokopské se nalezaji. 
Sejdesli s Nechybského vrchu dolt, jda po 
pravém brehu reky, prijdes’ po étvrt hodi- 
né k povéstné ,,brazdé sv. Prokopa‘, jizto 
byl dle starodavné povésti sv. patron nas 
zaprahna dably pluhem vyoral. 

Brazda tato tvori nyni hluboky i dosti 
Siroky vymol v pohori po pravé strané Sa. 
zavy se tahnoucim. Stoji tu kameny sloup 
s obrazem sy. Prokopa. 

Za &tyrt. hodiny dojdeS odtud do zmi- 
néné jiz dédiny ,,Cernobuda,“ kdeZ v levo 
zaboéiv, octnes se pred vchodem do nadvori 
zamku, Gi byvalého klastera. Byvala tu 
pred lety brdna, pres niz pnula. se kryta 
chodba z levého kridla klasterni budovy 
do pravého. Byvaly majitel statku dal tuto 
krytou chodbu 1 ie zbourati a toliko 
dya pilite misto brény zde postayiti. Z jake 


: — $16 = 


priginy to utinil, nevime; Ze tim ale bu- 
dova byvalého kldStera na krase niéeho 
neziskala, uznati musi kaZdy. — . 

Vejda do naddvori zamku spatris po 
pravé strané velikou do étverhranu o jed- 
nom poschodi vystavenou budoyu klasterni, 
obydli to freholniké, za nimZ na strané se- 
verni stoji nynéjSi farni (prvé reholni) chram 
sv. Prokopa; — v levo pak nalezd se menisi 
podlouhlé staveni, jez slouzilo za byt opatu 
klaStera; severni pak Gast jeho slouZi nyni 
za obydli mistnimu duchovenstvu. — 

Za chrémem a farou na temenu skal- 
natého toho pahorku nalezd se panska za- 
hrada. A tu, na misté nynéjsi zahrady 
stayal pivodni klaster sv. Prokopa, jehoZto 
ptvod a osudy tuto nastinim. 

Bylo to asi r. 1031 *), kdyZ knize Ol- 
dtich sobé na lov do Sdzavskych lest vy- 
jel, a tu fizenim zajisté Bozim sy. Prokopa, 
co poustevnika dle tehole sv. Benedikta 
vy jedné jeskyni blize teky Sazavy Zijiciho, 
nalezl. Milosti Bozi a patrenim na muZe 
svatého, tak tuhy Zivot vedouciho, ku po- 
kani pohnut, Zdidal Oldrich sv. Prokopa, 
aby je} vyzpovidal; co% kdyz se stalo, Ol- 
diich hluboce dojat, hned sobé uminil, na 
pokani za své hriSné skutky, hlavné na 
bratru svém Jaromirovi spachané — klaster 
tu vystavéti, a proto snazné Zadal sv. Pro- 
kopa tka: ,,Seber okolo.sebe bratti vice, 
kteri by tus tebou byli, Bohu slouZice, 
a to jazykem nasim slovanskym; chci zde 
klaster zriditi, zboZim a dédinami je} na- 
dati.‘ — Sv. Prokop uvaziv, Zeby klaster 
dobre ziizeny velmi mnoho pisobiti mohl 
pro rozsiteni viry a mravi kresfanskych 
zvlast v oné krajiné, prijal ndvrh Oldiichtv. 
Oldiich pak vrativ se na VySehrad, pové- 
dél panim zemskym, co se s nim na pou- 
8ti Sazavské stalo, a co si byl uminil, po- 
radil se s nimi, jaka nadani by novému 
klasteru uciniti mél, a hned r. 1032 pti 
rece Sazavé klaster stavéti rozkazal. Sv. 
Prokop sam vyhledal prihodné misto, a sice 
na’ kopei, pod nimZ se jeskyné jeho nale- 
zala, a sam stavbu fidil. Zarovei pak shro- 
mazdoval kolem sebe muZtiv nadbozZnych, 
lasce.BoZi a blizniho se obétujicich; a bez- 
pochyby i z dalekych kraj&i slovanskych, 
kde, jak se zda, posud sluzby Bozi dle 
navodu_ sv. Cyrilla a Methodéje v jazyku 
slovanském se konaly, — nékteré mnichy 
k sobé povolal, aby mu pomobli zafiditi 


Zivot a kazen klaSterni, a druhych bratri: 


v pismé slovanském vycvi¢iti. — 


*) Kosmas a Dobner kladou r. 1009; Palacky vsak 
soudi, ze se to ma bezpochyby rozuméti o po- 
catku poustevnického zivota sv. Prokopa, jelikoz 
Oldiich-teprv r. 1012 knizetem ¢eskym se stal. 


A tak rostlo. dilo horlivou snahou sv’ 


Prokopa; vedle klastera v rozsdhlé mite 


a pevné stavéného poéal se stavéti také 
klagterni chram, a novy Zivot uhostil se 
v tiché pousti Sazavské. 

Pyikladn4 zboZnost, s kterouZ sluzby 
Boi v jazyku slovanském se konaly, zvlast 
ale nelitend pokora a svatost Zivota Pro- 
kopova, jakozZ neméné i dobroéinnost a hor- 
livost jeho, s kterouZ lidu kazani dojemna 
inival ,vSecko to rozneslo brzy slavu Sa- 
zavského klaStera po v&i viasti, tak Ze lidé 
ze vzdaélenych konéin tam pfichazeli, aby 
se stali uéastnymi milosti Bozi, a dobry 
priklad ze zbozného krestanského Zivota 
si brali. Kdyz pak o to se jednalo, kdo 
by mél opatem tohoto klastera byti, tu 
vsickni bratri Zddali sv. Prokopa, aby tuto 
hodnost na sebe vzal.. Sv. Prokop zdrahal 
se; kdy% vSak véickni, i knize Oldiich 
i tehdej&i biskup Prazsky Sebir zarovet 
zddali a rozkazovali, podrobil se mu% Bozi 
vuli jejich a stal se prvnim opatem klastera 
Sazavského, kteryZto urad také po 21 roki 
(od 1032—1053) s velikou sldvou zastaval. 

Knize Oldrich nedotkal se dokondni 
stavby, umfrelt 9. listopadu’ 1037. 

_ Teprv syn jeho knize Bretislav I. do- 
konal stavbu klaStera, a sice asi r. 1038; 
natez biskup Sebir sam do Sdzavy se ode- 


bral a klaSter i chrdm pod titulem ..,,Bla- 


hoslavené Rodiéky Bozi na nebe vzaté a 
sv. Jana Kititele* sluZbé BoZi u pritomnosti 
knizete Bretislava a mnohych pani zem- 
skych zasvétil. Knize Bretislav I. potvrdil 
pri tom i rozmnozZil nadani od otce svého 
klaSteru ucinéna, tak Ze znamenity ujezd 
po obou stranach reky Sazavy s lesy, dé- 
dinami a jinymi pozitky klasteru nalezZel. 
Pii tomto darovani mluvil pry BYetislav L., 
stoje pred velkym oltdtem nového chra- 
mu, k sv. Prokopu a brattim jeho v tato 
slove: ,,Poctivy otée Prokope, a bratri radu 
sv. BeneSe! vam i vasim budoucim ndstup- 
cim davam vsecky tyto listy mymi peée- 
témi potvrzené a ted kladu na oltdr bl. P. 
Marie, abyste je odtud v své ruce pfijali, 
a vSecka zboz%i v nich zapsand a ode mne 
vam dana abyste drZeli a jich uZivali. 
Jestlize by pak kdo této mé vam uéi- 
néné milosti na odpor byti, a vam _ toto 
zbozi bud na dile, neb vsecko odniti a sobé 
osobiti chtél a je drzel, takovy aby upadl 
v hnév Bozi, a Pan Bth aby jej slepotou 
a chudobou potrestal, tak aby nedostatek 
na zdravi téz i na statku on i rod jeho 
trpél, dokudzby neuznal Pana Boha svého 
a jemu jeho zboZi ode mne daného zase 


nedal a nenavratil.“ — Biskup Sebir tu’ 


paoe zaplakal pry nad témito slov 
knizecimi, a kdyZ knize feé*svou dokonal, 


See Sy te 


tek] biskup: Amen, staii se tak.*) Tako- 
vym zpisobem povstal na pouSti Sdzavské 
klaster, jen% po mnoha leta velmi blaho- 
darné pisobil v ndrodé éeském. Jim stala 
se pouSt Sdzavska studnici, z kteréz% se 
prystély vody Zivota a rozlévaly se potoky 
gamosti viry Kristovy v narodé téeském. — 

Povést 0 muZi Bozim na Sazavé, io vem, 
co se tam dalo, pfivdbila se vSech stran 
valny poéet lidu do uidoli Sdzavského. Ne- 
jeden, priSed do byvalé pousté a seznav 
svaté radosti dokonalého Zivota ktestanské- 
ho, po pfikladu sv. Prokopa zasvétil se 
Bohu. 3 rostl v novém kla&tere poéet te- 
holnikiv tak, Ze brzo nestadilo kla- 
Sterni staveni pro ySecky ty mnichy, kteri 
od otcovskou péti sv. Prokopa Bohu a 

rajantim svym slouZiti chtéli, a tudiZ mnozi 
pri klastete neb nedaleko ného_poustey- 
nické kobky (budy) sobé vystavéti musili. 
— Podlé trehole sv. Benedikta bylo v kla- 
8tere Sdzavském hlavnim pravidlem Zivota: 
»Modli se a pracuj.“ V&ickni teholni bratii 
po modlitbach a sluZbdéch Bozich po své 
praci se rozchazeli, bud na role, neb na 
zahradu, neb. luh neb do lesa: a v praco- 
vitosti vSecky predchazel. svaty opat sam. 
Diichody ze zbozi, kterymiz byl knize 
Oldiich nadal, a vytézek z praci, kteréz 
bratri Feholni konali, slouZily z veliké Gasti 
k-tomu, aby z nich nasycovani, odivani a 
podporovani byli chudi. — 

Klaster byl zarovei vybornou skolou 
vselikého kfesfanského uméni a literniho 
vzdélani. 

Sv. Prokop znaje se vyborné v pismé 
slovanském, prepisovaval sdm a nauéil téZ 
bratry prepisovati evangelia i zalmy a jiné 
knihy cirkevni. **) Téz péstovan tu cirkevni 
zpév, nebot, jak stara legenda svédéi, bylo 
v klastere Sazavském eobyéejem, mie sy. 
zpivati pokazdé, kolikratkoli se lid seéel 
k sluzbam BoZim. 

TyZ starobyly pramen pyipomina, kte- 


*) Ve fate Sazavské posud naleza se veliky obraz, 


predstavujici toto odevzdani nového klastera kni- 
zetem Bietislavem sv. Prokopovi a jeho reholni- 
kim u piitomnosti biskupa Sebire. Na listiné, 
jiz knize Byetislay v ruce své drzi, nalezaji se 
slova: ,Jestlize pak kdo — nenavratil — (svrchu 
uvedena) jazykem latinskym napsana, Obraz 
tento, na némz dole v chronostichdch udana jsou 
leta zalozeni, dostayéni, vyvraceni, znovuzrizeni, 
spaleni a obnoveni klastera, jest jeden z nemno- 
hych poztstatki kla8tera Sazayského, a pochazi 
asi z polovice minulého stoleti. Po zruseni kla- 
tera r. 1785 zakoupil obraz ten tehdejii farar 
Vacslav Martinek a daroval jej fare Sazavske, 
dada na ném vespod smutnou udalost tuto zazna- 
menati. — 

*#) Vlastni rukou sv. Prokopa psané ¢teni sv. evan- 
gelii na cely rok naleza se, jak znamo, posud v 
knihovné mésta Remeie ve Francii, kdez co drahy 
klenot se chova. 


~— 


rak k privodim tridennim na oslavu smrti 
Pané schazelo se na Sdzavé veliké mnoéstvi 
lidu, ponévadzZ se tam zpivavaly Zalmy spd- 
sobem obzvlasté dojimavym. 
Toliké% pecoval sv. Prokop o to, aby 
v klastere péstovana byla uméni vytvorna, 
malirstvi a Fezbarstvi. Podle staré legendy 
byli mnozi z teholniki vyborni umélci, 
kteri ktize s obrazem Ukrizovaného a sochy 
Svatych fezali,.a pékné obrazy malovali 
a jimi chram i klaster vyozdobili. 
_A tak byl klaiter Sazavsky ustavem vel- 
mi dobroéinnym pro narod éesky ; jelikoz te- 
holnici nejen poboZnosti svou Boha osla- 
vovali a o spdsu duSe své se starali, alebrz 
i rozSitovanim viry Kristovy a péstovanim 
véd a uméni lidu k pravému vzdélani, blahu 
a vétnému spaseni dopomahali, konajice 
pri tom chudiné mnoho skutk& milosrdnych. 
— Jeden a dvacet rokt, jak jiz svrchu pfi- 
omenuto, fidil sv. Prokop co opat klaster 
Sahrak ys totiz aZ do r. 1053, kdyz dne 
6. dubna smrti spravedlivého Zivot svij 
dokonal. 
; Télo sv. Prokopa bylo od samého bi- 
skupa Prazského Sebire s velikou slavou 
a za velikého plaée a narikdni véSeho lidu 
v kla&ternim chramu pod velikym oltatem 
bl. Rodiéky Bozi pochovano. — Po smrti 
sv. Prokopa stal se opatem Vit, sestrenec 
jeho, jenz, nasleduje priklad ujce svého 
horlivé sitil slavu Bozi v lidu, a veliké du- 
choyni dobrodini narodu éeskému_proka- 
zoval. A viak nedlouho pojzivali tu te- 
holnici syv.-Prokopsti pokoje. R. 1058 roz- 
kazal knize Spytihnév II., od nepratel litur- 
gie slovanské popuzen, aby mnichové slo- 
vansti z kldstera Sdzavského pryé se ode- 
brali a klaster mnichim latinskym z Biev- 
nova postoupili. 
Pokorné podrobil se rozkazu tomu opat 
Vit se svymi bratry, a rozloudivée se s li- 
dem éistym, placice do Uher odeéli, kdez 
utocisté aieck 
Netésili se v8ak fFeholnici latinsti dlouho 
ze svého nového majetku; nebof, jak svédti 
stary Zivotopisec, zjevenim se sv. Prokopa 
pro vypuzeni jeho freholniki je karajiciho 
o nékolika dnech jiz klaster opustivse do 
Prahy se vratili a knizeti ozndmili, Ze tam 
ro sv. Prokopa vice prebyvati nebudou. — 
nize Spytihnév jich tam vice neposilal; 
a tak ztstal klaster opusStény a%Z do roku 
Sestého. (Pokradovani. ) 


1, — 


Dopisy. 
Z Vinore, 9. éervence 1865. 
_(O opravé chrAmu a o farni budové v Treboraticich.) 


V 17. Gsle svém pfinesl Blahovést 
od Kostelce nad Labem zprayvu o opravé 


ay ae 


chrému Paéné v Tieboraticich, ktery sku- 
teéné v poslednich letéch krasné byl obno- 
ven. NevSednich zasluh o kostel i o faru 
ziskali sobé patron chrdamu tohoto, uroz. 
pan Otokar hrabé Cernin a horlivy farar 
Tieboraticky vel. p. Josef Fabian, 0 nichZto 
se ale p. dopisovatel nezminil, protoZe co 
cizi poméry Treboratické nezna. Chei tedy 
ja sdéliti, co o obnoveni jmenovaného chra- 


mu z Illleté zkuSenosti co soused vim. | 


Kdyz vel. p. Josef Fabian r. 1852 na faru 
Treboratickou dosazen byl, bylo pee peti 
jeho distojné obnoveni chrdmu Pané. Po- 
éatek uéinil s kfizovou cestou; s neunave- 
nou horlivosti sbiral prispévky u osadnikt 
svych, a tak se stalo, ze za nedlouho krasné 


velké obrazy krizové cesty stkvély se v 


stanku Bozim, a kdykoliv chram tento na- 
vitivim, pokazdé zatouzim, aby i farni’chram 
Vinorsky podobné kfizové cesty miti mohl. 
Na tom nebylo ale dosti, jak jsem jiz 
v lednu 1858 Blahovéstu ozndmil, roku 
1856 a 1857 postaral se p. fardt 0 obnovu 
chrdmu samého. Od osadniki vroucné 
milovan, s pomoci Bozi obdrzel tolik pe- 
nézitych darki, Ze cely chrdm dal slusné 
vymalovati, kazatelnu obnoviti, hlavni oltar 
gatné opraviti, a krasny oltdri obraz 
Roditky Bozi na nebe vzaté, od Raaba po- 
chazejici, odistiti. Znatmy naklad zapra- 
vily témér zcela darky osadnikt, praci pak 
pozlacovaéti zapravil ze zidusi ndboZzny pan 
patron, vykazalt k tomu v roce 1865 2U0 zl., 
a roku 1857 opét 44 zl. 21 kr. tenkrate 
ovSem ve stribre. — Na oltdtich postran- 
nich nedalo se nic obnoviti, bylyt tak seslé, 
ze by bylo Skoda byvalo kazdeho krejcaru 
.ndkladu; a proto pomyslel na to starost- 
livy pastyr, jakby oltare tyto novymi mohl 
nahraditi. ts roku 1856 syvéril celou tu 
véc pri generalni kanonické visitaci Jeho 
Eminenci a panu patronu, a od této doby 
vsemoZné staral se o provedeni dila tohoto. 
Jednalo se mu predevsim o to, které obrazy 
by nové oltare zdobiti mély: a tu rozhodl 
se z ohledi historickych osady své pro 
obrazy sv. Vacslava a Vojtécha — a jezto 
se krajina zdejsi predevsim rolnictvim za- 
nasi a éasto suchem navStivena byva, pral 
si miti obraz sv. Vojtécha, an na Dales 
hore o vlazi¢ku prosi. V tomto sméru vy- 
pracoval. nastiny obrazti a prislibil vyvedeni 
Jejich malit PraZsky, pan Rudolf Miiller, 
a nastiny oltart architekt a profesor v Praze 
pan Josef Niklas — a kdyz% byl laskavy 
pan patron na obrazy 780 a na oltdte 1020, 
tedy .v celku 1800 zl. ze zddusi povolil — 
a kdyz bylo dale vysoké c. k. mistodrai- 
telstvi dne 23. pros. 1861 k navrhu nejdist. 
kn. a. konsistote Pragské ndstiny i vylohy 
schvalilo: byla veskera zaleZitost tato az 


na vyvedeni samé ukonéena. Ze se toto 
a% do roku 1865 protahlo, tak Ze peélivy 
pastyr dila svého ani neuziel, tim zasluha 
pana patrona ani p. fardte Fabiana niéeho 
netrati, jisto jest, Ze bez obéti pana patrona 
a pritinéni.vel. p. Fabiana by nestadlo pre- 
krasnych postrannich oltara Treboratickych. 
Podobné postaral se vel. p. farat o 8 velkych 
a Gtvero menSich krasnych svicni velkého 
oltate, v cené 122 zl., jak zadusni uty 
vykazuji; vymohl dle ustanoveni Cone. 
Prov. tit. V. cap. IX. zakoupeni .krasné 
schranky na sv. oleje v cené 45 zl., kterou 
jsem, aé jiZz rok hotovou, jesté véera u po- 
zlatnika Stoklasy v Praze vidél, a to byly 
posledni kroky knéze Fabiana, které pro 
chrdm Treboraticky uéinil, nezapominaje pri 
tom na filialni chram Cakovicky, jehozZto 
uprava a paramenty, mnoho set zlatych 
stojici, jsou pamatkou pfritinlivosti jeho. — 
S podobnou horlivosti staral se vel. p. Fa- 
bian o budovu farni, ana% v prabidném se 
nachdzela stavu. Nejditive vymohl toho, 
Ze mu byl najat prihodny byt, a po mno- 
holetém doléhani dovedl to tak daleko, Ze 
nutnost nové fary byla uzndna, a Ze vy- 
soké c. k. mistodrzitelstvi vynosem od 5. 
kvétna 1864, é. 23582 stavbu nové fary 
definitivné ustanovilo, jejizto vylohy na 
10990 zl. 68 kr. rozpotteny byly, na kte- 
rouzto sumu uroz. p. Otokar hrabé Cernin 
co patron chramu ze zddusi 7070 zl. 80 kr. 
mél zapraviti. 

Tak staly véci na poéatku roku 1864, 
tu pojednou Bohu v nevyzpytatelné mou- 
drosti Jeho zalibilo se, milovaného p. fardre 
Josefa Fabiana tézkou nemoci naystiviti, 
tak ze faru svou, jsa cile mnoholetych praci 
svych tak blizek opustiti musil, jejimZto 
administratorem stal se vel. p. Frantixek 
Voboril. 

S radosti touto vyznavém, s jakou 
ochotou ujal se uovy p. administrator do- 
hotoveni zapotatych oltari; jeden obraz 
nalezl jiz hotovy, ale vyvedeni druhého 
urychtil tak, Ze obadva postranni oltdre 
27. éervna 1865 distojnym panem Janem 
Konopou kn. a. vikdtem okresu  Prose- 
ckého mohly byti posvéceny. Jemu také 
se postéstilo, davny plan p. fardre Fabiana 
v skutek uvésti, t. j. pro farni staveni pri- 
hodnéjki misto zjednati, neZ to, kde dle 
vynosu od 5. kvétna 1864 stavéti se mélo. 
Za nedlouho po odchodu p. farate Fabiana 
prisla totiz ku prodani Zivnost, vedle sa- 
mého chramu leZici, kterou on jiz davno 
za faru miti touzil, a o jejizto ziskdni se 
nyni pan administrator zasadil, an ji novy 
majetnik sdm co faru nabizel. AvSak i tu 
peclivy patron chrdmu Péné znatné k tomu 
prispél, aby celd tato zdlezitost priznivé a 


— 319 — 


co nejrychleji byla vyiizena; coz zvlaXté 
podotknouti uznal jsem za povinnost.*) 
Fr. Tyl, kaplan. 
Od Labského Kostelce 11. éervence 1865. 
(Cviéeni zpévu z not. Opakovaci hodiny.) 

__ Jak pti duchoynich konferencich tak 
i pri uditelskych poraddch jedna se témér 
vsady o tom, jakby se nejlehéeji zpévy 
-kancionalni v chrdamu Pané uvésti daly. 
Nahledy o tom jsou rozmanité. Soudim, 
Zeby nej setae ziklad spravného zpévu 
chramoveho poloZil se tim, kdyZby pp. uéi- 
telové mladez jiz ve Skole zpévu ne pouze 
dle sluchu (jako papouSky) ale primo podle 
not pravidelné zpivati uéili. Pani uéitelové 
nelekejte se! Nawudéili-li jsme ditky hbité 
Cisti, pravidelné psdti a spravné potitati, 
proé bychom je nemohli nauéit 1 zpévu 
skladajicimu se pouze ze 7 ptivodnich hlé- 
sek, — kdeZto potty 10 znamek maji, éteni 
pak z hlasek 24 sestava! Neschazi nam tedy 
nic jiného, leé hojnost dobré vile a potom 
aby se ndm dostalo lehounkych praktickych 
navodi, dle nichZ by se mlddeZ taktka 
hravé pravidelnému zpévu notovému uéila. 
K sestaveni takového navodu snad by se 
propajcili pp. uéitelové, kteri v uméni hu- 
debnim nad jiné vynikaji. — Pak by za- 
jisté na8 sv.-Jansky kancional doSel u lidu 
vrelejSiho jeSté uéastenstvi, ano neschazel- 
by ani v jednom domé, kdyzby se notém 
rozumélo, — Pobobné mnoho jiz rokovano, 
kterak by se dala dociliti pilnéjsi navstéva 
Zaki Skoly nedélni. Mnozi pp. uéitelové 
maji za to, aby velebni pp. fardtové snou- 
benctim prikroéeni k manZelskému snatku 
odepyeli, jestlize se ukdze, Ze tito Skolu 
nedélni nedbale nayStévovali. Dle toho by 
mél tedy jinoch neb panna teprv za pét 
let trestan byti za to, ze do nedélni skoly 
nechodil? A kteti ztstanou ve stavu svo- 
bodném, a z mlddi také nedbale opakovaci 
hodiny navstévovali? Ti by vyhrali, nebot 
by za nedbalost svoji dosti ¢initi nemusili. 
Touto cestou nedocilime tedy, aby zaci pil- 
néji do Skoly nedélni chodili. A zdaz by- 
chom se nemusili rditi, kdyZzbychom pobi- 
zejice nedbalého 13—14letého Zaka neb 2Za- 
kyni k pilnéjSimu navstévovani Skoly jim 
vyhroZovali: ,Poékej, a% se bude’ Zenit, az 
se budeS vdavat, nedostanes’ povoleni.“ Ne- 
zbyva, neZ abychom drZice se pevné za- 
kont ohledné navitévy nedélni skoly vyda- 
nych zazalovali zika, jenZ Skole se vyhyba. 
Jest to ovSem pro nds utitely, zvldst za 
nynéjsi samospravy, véc velice choulosti- 


*) Radky tyto, jez uverejniti kazala spraved|nost, 
nikoli nezten¢uji zasluhy nynéjsiho horliveho a 
vymluvného p. administratora; procez z nasle- 
dujiciho dopisu od Kostelee vypusténa omluva. 
Zalezitost jest ukoncena. R. 

fs * 


va, ale byloby nemistné z pouhé uzkostli- 
vosti, abychom si toho a onoho na sebe 
nerozhnévali, zakoni zemskych sobé ne- 
vsimati. — Co se pak tyka ditek dne ne- 
délniho ve fabrikach pracujicich, a tudy 
hodiny opakovaci Hanisdbdirey indy nema se 
takovyto zlorad trpéti; vzdyt prace ve fa- 
brice dne nedélniho a svdteéniho také z4- 
kony zemskymi se zapovida. D. 


Od Bépu dne 10. éervence 1865. 
(Casopisy a zabayné spisy razu nAbozenského.) 

Nynéjsi desitileti libuje si jenom v novi- 
nach a v romanech; nasi obyéejni étendri 
chti v kratkosti a bez velkého namahani 
o v8em umét mluviti i souditi, uéenou ro- 
zpravou neni témto povrchnym vzdélanctim 
poslouzZeno, nemaji k tomu ani chuti ani 
dosti propravy, aby se mohli pustiti do 
uceného dila o Glancich viry a zrizeni Cirkve 
i svéta. Chcedli je s dobrym prospéchem 
o tom poutiti, pouzZij novin, feuilletonu, ro- 
mant, ale moudie a zdbauné a tu mizes do 
vseho se dostati. Mizes probirati nejza- 
motanéjsi doby, déje a udalosti v svété 
obéanském, politickém i naboZenském, mtZes © 
sprospéchem dati se za prilezitosti do ho- 
voruo bogském ptivodu Cirkve Pané mizes 
mluviti o vSech zrizenich cirkevnich — a 
dobre pochodi’, uchopisli se hodné k tomu 
formy a prilezitosti. Uéme se tomu od 
nasich protivniki a nepratel; co vsecko 
nemas v takovém, Siroce rozhlaSovaném a 
dalece roznaSeném a rozSireném romanu. 
Francouzska literatura oplyva skorem po- 
dobnymi proticirkeynim duchem velmi chy- 
tre protkanymi spisy zAbavnymi, a i v Praze 
rozsiruji se tiskem preklady jejich a ven- 
kov&ti i vesniéti Gtendri dostavaji jich bud 
od svych pradtel z Prahy — od remeslnikt 
— nebo yvzdélanci nasi, kteri na venkové 
neradi co o Cirkvi katolické. — aé jsou 
katolici — slySi, ale tim radéji podobné 
proticirkevni lehounké spisy Gtou, rozSiruji 
je s potéSenim mezi lidem. Kazatelna tu 
nepomtze, knéz musi tak mluviti, pravi 
takovy muZ ¢lovéku nezkazenému, jemuZ 
spis ten pijéuje, vadyt je od toho Ziv, ale 
zde &téte a uvidite, jak se to tu liti tak 
zrejmé a pravdivé. A zatim ubohy vzdé- 
lanec nevi a neumi si to vyloziti, ze je to 
jen roman, z vydélku sepsany, vymyslena 
véc, ale chytie sestaverid, takze Ctendt za- 
pomene yskutku na povidku a mysli, Ze 
éte holé udalosti a pravdivou histori, a 
malo jest téch, kteri ie se uméli vysvih- 
nouti na vy&si stanovisko. OvsSem nesmél 
by se takovému spisu dati raz pouény a 
suchoparny, mentorujici a mravouény, anizZ 
treba dati tomu napis takovy, jakyz by 
~jen takové étendre, pro néZ pravé k pouéeni 


— 320 — 


psin jest, hned na prvni.pohled odstrasil 
od koupé iod éteni; spisy tohoto razu da- 
vaji se oudim Dédictvi a usedlym ve vite 
i v kfestanském Zivoté étendrim a pisobi 
u nich predobre, ponévadzZ je pida i srdce 
i chut i mysl jejich k nim naklonéna; nas 
spis, jak my o ném smyéslime, predevsim 
musi lakat ctend*e zajimavosti déje, byt i 
jinak zcela nepatrného, — nebo to jen je 
vlakno a sif, — a episody v rozmluvach 
a v rozeprich i v jedndnich musi zabavné 
privadéti do rozumu i do srdce utuchlé a 
nevsimané pravdy uéeni katolického, pre- 
kroucené déje opravovati, zhanobené ustavy 
a ztizeni osyétlovati, jednani bohomyslnych 
katoliktt znazornovati, pisobeni Cirkve na 
Zivot a spoleénost lidskou podrobné vyli- 
éovati. Fabiola Wisemanova ma vyborné 
stranky takového spisu, Skoda jen, Ze sta- 
roZitnostnimi studiemi a podrobnymi popisy 
a mnoZzstvim osob unavuje méné zbéhlého 
étenate. Jeho Lampa posvdtna, vyjma né- 
ktera mista prisné, poucujici, dobre by taky 
konala na8 uéel. Stulcovy Besedy katolické 
vyborné slouzi svému uéelu, avSak tituly, 
tp acelym svym vypravovanim mohou 
vyborné Ace ie jen u nezkaZenych aneb 
obracenych jiz katolika, na&i nevérici aneb 
vlagni ,,vzdélani“ katolici je sotva budou 
éisti, a prec jsou a ostanou dle umyslu a 
uéelu vyborné a litujeme jen, Ze se nepo- 
kraéuje dale u Kobra ,,v beseddch kato- 
lickych,“« kdeZto ,Slovanské besedy“ raz 
na raz se mnoZzi. Podobné soudime o vy- 
bornych povidkach podavanych v Blaho- 
véstu, jez pro Gtenare jeho a nase katoliky 
jsou pravym pramenem utéchy a zabavy 
ndboZenské. — 
Vsak kdo medle by z naSich spiso- 
vatelii vyhovél tomuto nutnému vcelu? Ne- 
alone ze by mu dostdli mnozi vy- 
orné, ale oéekdvame to od nasich vybor- 
nych vypravovateli Ehrenbergra a Pravdy, 
ze by 1 v tom sméru zajisté velmi poslou- 
Zili véci nasi, aé dobre uznavame, Ze téZko 
raditi a predpisovati spisovateliim, co ajakby 
méli jesté ek Ostatné vyvinou se snad 
’ nékteti taky mladsi na&i zdbavni spiso- 
vatelové, kteri zanechajice pouhé laskovani 
8 prirodou a ldskou, a nevsimajice sobé 
drazdivych a rypavych spisi cizojazyénych 
zajdou sobé do domdciho iZivota ai do Z- 
vota nibozenského’a budou baviti a vycho- 
vavati élovéka pro Zivot skuteény a nikoliy 
jen pro pouhé sny a nemoZné idedly svéta 
vymysleného. My musime miti razné a 
poctivé lidi, a nepotrebujeme ani fantasti, 
ani horujicich nepraktickych vzdélancai bez 
pravé viry o osvéty! — Pravda vysvobodi 
nds a pravda vecnd jest Kristus Pan. m. 


V Oustt nad Orlict, 8. cervence 1865. 
(Letosni slaynost sy. Cyrilla a Methodéje na Velehradé.) 
»Ejhle svaty Velehrad uz zari, 
nejvzacnejsi perla otciny, 
s milostnou nds pozdravuje tvari 
jako andél s nebes vySsiny !*‘ 


Slova tato naSeho basnika Soukopa 
zaznivala z tisicerych ust zboZnych poutnikt, 
blizicich se k Velehradu, kdyZ i ja s mi- 
lym pfitelem H. dne 4. Gervence v pét 
hodin odpoledne doputoval jsem k tomuto 
mistu posva4tnému. Hned jak jsme své véci 
uloZili, spéchali jsme do velebné svatyné, 
bychom uz¥eli novy hlayni preskvostny 
oltar, zhotoveny z mramoru kararského 
v Rimé, a nage oéekavani nds nezklamalo, 
jest to dilo umélecky zhotovené, distojné 
tak vzneSeného darce, nastupce to sv. Me- 
thoda, nejdfstojnéjSiho pana’ arcibiskupa 
Olomuckého, ktery postavenim tohoto oltare 
nehynouci sobé postavil pomnik na misté, 
kde prvni arcibisiep Moravsky Sv. Method 
své slayné sidlo mél. Popsal jsem pre- 
skvostny oltér tento jiZ lonského roku ¢te- . 
naraim BlahovEsie zevrubné a proto podo- 
tykam jen, Ze mosaika jak na_sloupcich 
na dolni Gdsti oltdte, které oddéluji od 
sebe tri vyjevy ze Zivota naSich sy. apostoli 
na zlaté ptidé v polovypuklé praci zhoto- 
vené, tak i na svatostanku, jakoZ i kolem 
ného, jmenovité ve schrance, kam se vy- 
stavuje nejsvétéjSi Svatost, z drahych ka- 
ment, ze zlata a ze stribra velmi mistrné 
zhotovena jest. RovnéZ i spodni plochy 
nalezajici se mezi onémi polovypuklymi 
obrazy a sloupci jsou skvostnou mosaikou 
ozdobeny, tak Ze cely oltat ve vSech svych . 
éastkach mosaikou bohaté okraslen jest. 
Na dvirkach svatostanku jest vypodobnén 
mezi zlatymi hvézdami na modré padé Spa- 
sitel co dobry pastyr a dva snéhobili Che- 
rubové kletici u samého oddélani oltare, 
kam se nejsvétéjsi Svatost vystavuje, jsou 
pravym divem uméleckym, vyraz jejich 
obliéeje, zboZnost totiz a lasku k Spasiteli 
v nejsv. Svatosti oltdimi skrytému  pred- 
stavujici, vyobrazil umélec vyborné. Poutnici 
patrili s uzasem na tuto novou ozdobu sva- 
tyné Velehradské. Po strandch spodnich 
vypodobnén jest sv. Vaclav a sv. Ludmila 
teZ praci polovypuklou; i svicny jsou dle 
slohu oltare zhotoveny. Postavenim hlavniho 
oltare uéinén poéatek obnovy celého chramu, 
neb jak nds pan administrator fary Vele- 
hradské, vel. knéz Josef Vykydal, ujixtoval, 
— zapoéne se zevnéjsi obnova celého chramu 
hned po skonéeni slavnostni oktavy. — 

Asi za étyrt hodiny po naSem prichodu 
na Velehrad zavitali pri blaholu zvont 
poutnici Milotitti se svym panem fardtem, 
jako% i poutnici z mnoha jinych stran. 

ad 


— 321 — 


Jaky to velebny pohled! — poutnici se 
svymi korouhvemi blizi se s hudbou a se 


zpévem k hlavnimn oltari, obchazeji jej a | 


postrannimi dvermi ustupuji opét jinym, a 
tak to trvalo témét pil hodiny, potet ko- 
rouhvi jsem ani séisti nemohl. Sotva ze 
tento cely penny priivod umistil se ve 
velikych prostordch chramovych, vystoupil 
na kazatelnu dist. pan fardr Miloticky 
Frantisek Weber a vital. vfelymi_ slovy 
poutniky pravé prislé k hrobce Methodové 
a pak nas ddeealo svaté poZehnani. K _ vye- 
éeru pribyvalo novych zdstup& poutnickych. 
Casné z rana jiz po treti hodiné hrnuly 
se davy zbo%nych poutnikti k velebné sya- 
tyni, me svaté potaly se jiZ pred &tvrtou 
hodinou, neb kagzdy z pritomnych knédZi 
pral si nejdrazZSi obét konati u oltdte hlavniho, 
a proto zapoéalo se velmi Gasné, aby se 
vsickni knézi vystiidali. Ja slouzil -jsem 
prvni mii sy. u hlavniho oltare, a poktéstilo 
se mi miti pri ni drahocenny kalich, daro- 
vany od naSeho Sukila Velehradu. V Sest 
hodin mél jsem prvni kazani. Ohromna 
svatyné byla v tu dobu tak naplnéna, Ze 
jsem se na kazatelnu téméy ani sietati ne- 
mohl! Mluvil jsem o ldsce na&ich sy. apoStol& 
k Stolici papeZské, sttedu celé Gickve) 
dokazal boZské ustanoveni primatu-a vybi- 
zel preéetné posluchaéstvo — nebof veliky 


zastup stal tézZ pred chramem — k ldscea | 


oddanosti k tétéZ apostolské Stolici a k 
modlitbam za nynéjsiho sy. Otce Pia IX. 
Po sedmé hodiné ranni poéaly opét a opét 
bliziti se nové zastupy zboZnych poutniki 
k Velehradu, kdeZto — jiné, s pisni: , Ditky 
na odchod se strojme“ s Velehradem hned 
po rannich sluzbach BoZich se louéily. Poéet 
poutniki prisedsich letos na Velehrad byl 
zajisté ohromny, udaval se od znalctt na 
dvadcet tisic a vySe, alespoti byl mnohem 
vétsi, neZli roku lonského. V deset hodin vy- 
stoupil na kazatelnu vel. pan Ignac Bednaé, 
kaplan z Uherského Brodu, mluvil nadSené 
o zasluhach nasich svatych vérovésti, vy- 
bizel k modlitbé, aby visickni Slované hla- 
sili se k té Cirkvi, ku které se hlasili sy. 
Cyrill a Method — k Cirkvi sv. katolické, 
vybizel k rozSitovani koruny Solunské a 
Dédictvi sy. Cyrilla a Methodéje. Jelikoz 
mezi kazanim byla v kostele hrozna tiseti 
a lidé ndsledkem vyelikého vedra omdlévali, 
stavala se Gasto vytrZnost, a ponévadz ke 
kazatelné nebylo moZno se dotlatiti, ne- 
moh] jsem z kazani mnoho uslySeti. V 11 
hodin nasledovaly hlavni sluzby BoZi, jez 
pri ¢etné asistenci konal vel. p. farar z Ku- 
novice Josef Ptaéek, rodem z Cech, kterému 
my oba priodéni drahocennymi dalmatikami, 
jsme pfisluhovali, tak Ze tri Ce8i oslavovali 
pri nejdrazSi obéti naSe svaté patrony na 


Velehradé. Na kéru oslavovali zpévem a 
hudbou sluzby Boz%i zpévdci a hudebnici 
z Buchlova pod fizenim tamnéjSiho pana 
ucitele Karla Marka vyborné, jmenovité 
étverozpéy pri Graduale dojal kaZdého. Po 
slavnych sluzbdch Bozich se&li jsme se 
k obédu a prdtelskym hovorem bavili jsme 
se vyborné, vZdyt nas vSecky ptivedla na 
posvatny Velehrad ticta a laska k nasim 
sv. patronim. Méli jsme ve stredu svém 
té% velebného pana fardire z Buchlova, ktery 
letoSniho roku byl na daleké pouti v Je- 
rusalémé. O ptl tketi hodiné odpoledni 
bylo slavné pozehnani s Te Deum lauda- 
mus, nateZ velebny pan Tomas Hajek, fi- 
ditel a katecheta na realni Skole v Uher- 
ském Hradikti jadrnou feci slavnost Cy- 
rillo-Methodéjskou ukontil. — Veliky na 
mne uéinila dojem letosni slavnost na po- 
svatném Velehradé, nabyl jsem zajisté v 
plné mite presvédéeni, ze hodny, zboZny 
jestit lid naS vibec a moravsky zvylast, Ze 
velikou laskou Ine k na’im svatym véro- 
véstim a tudy ik vire, kterou oni hlasali ném 
— k vite svaté katolické, jako% i k Cirkvi, 
kterou%Z oni Sirili. — Keézby si toho po- 
vSimli mnozi, kteri pisemné i ustné pricinuji 
se pripraviti lid na8 o dar Cyrillo-Metho- 
déjsky, o svatou viru katolickou. Slysel 
jsem tam ndrek knéZi moravskych na éeské 
éasopisectvo, které neSetrné mluviva o 2a- 
lezitostech cirkevnich. — Dejz Bih, aby se 
to napravilo! Velikou duchovni radost méli 
jsme vSickni na Velehradé, jen jedna okol- 
nost ndm ji kazila — zavrend vrata, kte- 
rymi se vchdzelo vzdy, co stoji Velehrad 
— k svatyni tamnéjsi! Nynéjsi prichod: 
k chramu Velehradskému jest na_ misté 
velmi nevhodném; musilat se zed vyldmati, 
a kdezto diive vidél poutnik velebny portal 
chramovy pri svém prichodu v jeho celé 
velikosti, nevidi ho nyni a to proto, Ze po 
strané, proldmanym prichodem pfichazi se 
k dverim chrdmovym. Mimo to nalezaji 
se nacesté, kudy se nyni vchazi k chramu, 
chlévy, pro — veprovy dobytek; (!) Ze 
tedy prijemné to nevoni vy onom nyni vy- 
lamaném prichodu, kazdy se domysli. S bo- 
lestnou tvdri kaZdy pohlizel na vchod stary, 
ktery uzavren byl a z jaké pritiny? — 
Odpustte, tu musim zamléeti, jen tohk po- 
dotknu, Ze nynéjSi majitel panstvi Vele- 
hradského jest nekatolik. Nam katolikim 
vy%itd se v listech liberalnich od krténych 
i nekrténych nevéret Wh detec ase nesna- 
Senlivost, jini mohou délati, co chti, to neni 
nesnaSenlivost nizddnd! Uzavreni brany Ve- 
lehradské jest rdna zasazend lidu moray- 


_skému. — V&ak nezoufejmeZ, cela véc neni 


osud ukonéena. Doufamet, Ze ve pri této 
neblahé zyitézi pravo, a v skutku, prvni 


— 322 — 


inStance soudni v Uherském Hradisti dala 
jiz rozkaz, aby se brdna otevrela, které- 
muzto rozkazu se posud nevyhovélo, a proto 
celé tato nemild pripadnost zasldna jest 
k nejvySsimu soudu do Vidné. odkudz roz- 
hodnuti se kaZdou chvili o¢ekdva. Ach! 
ké%by pfeSel na posvdtny Velehrad do 
rukou takovych, které by prdly ucté, jakou 
chova lid na’ k Velehradu. Po skonéenych 
odpolednich sluZbach BoZich navétivili jsme 
nakladem nejdistojnéjsiho pana arcibiskupa 
vkusné ozdobenou Cyrillku, a rozlouéivSe 
se co nejsrdeénéji s vel. panem Vykydalem, 
administratorem fary Velehradské, ktery 
se o zvelebeni Velehradu velice stard, opasals 
jsme moravsky Betlém, a odebrali se do 
Kunovic, kde% jsme u privétivého p. fardte 
stravili velmi prijemny den. Vidéli jsme 
v tamnéjSim chramu Paéné novou kfizZovou 
cestu, lonského roku v Jablonné v Cechach 
zhotovenou, jakoZ i prekrdsné meSni roucha 
té% lonského roku zjednand. V Olomouci 
na zpatetni cesté navétivili jsme v_ arci- 
biskupském chrdmu hrob blahoslaveného 
Sarkandra, ktery pro viru svatou premnoho 
trpél! Kosti blativielvencd odpotivaji v stii- 
brné nadobé a hlava v zvlaStni skfini, zcela 
oddélena od druhych kosti. 

Ke konci musim se jeSté zminiti 0 kras- 
- ném chramu vel. OO. Redemtorist& v Li- 
tovli, zasvéceném sv. Alfonsu, vystaveném 
od arciknizete Maxmiliana. 

Chrém tento honosi se vyteénym obra- 
zem na hlaynim oltdri, predstavujicim sv. 
Alfonsa, jak se mezi andély klani nejsvé- 
téj8i Svatosti. Svrchu na obraze jest Matka 
Bozi obklopend téZ andély. Tento velmi 
umélecky provedény obraz pochazi od Krat- 
kého, laika Redemtoristi, ktery byl nejna- 
danéjSim Zakem slavného Fiihricha. A tak 
véecek  potéSen a posilnén vratil jsem se 
domti s libou upominkou na pout Vele- 
hradskou! — 


Su 9 es 


Z dékanstvt Napajediského na Moravé 12. cervence 1865: - 


(Pout na Velehrad. Chvyala osady Napajedlské.) 
Putovali jsme na Velehrad 5. éervence 


éasné zradna, prtivod z Napajedel byl poé- 


tem poboZného lidu velmi silny, dp. dékan 
i vp. kooperator privod ten doprovazeli. 
Co mdm psati o slavnosti samé? Tézko 
jest vSe ndlezité vypsati, co jsem vidél, 
slysel, zkusil; soudim, Ze jako slavnost 
Svatojanska jest jen jedna jedina v Praze, 
tak v jistém zptsobu slavnost Cyrillo- 
methodéjska jest jen na Velehradé. Cely 
den privody prichdzeji a odchazeji velebné 
pisné zpivajice s hudbou neb bez hudby, 
od usvitu az pres poledne slySi horlivi 
knézi v premnohych zpovédnicich zkrou- 
Sené vyznani kajicich, co jini zase ve svaté 
nadsenosti lamou ve svatyni chléb slova 


Boziho, a opét jini a jini novozdkonni obét 
Panu Bohu pfindSeji za lid, za ktery i sy. 
apoxtolové na&i sé modlivali. Tak jest ve 
dne, a v noci? Tisice lidu zbo%ného_ shro- 
mazduji se dle privodi ve chramu Bozim, 
bd&ji celou noc, zpivajice a na modlitbéch 
trvajice, i vidél jsem r. 1861 a 1863 tu i 
tam duchovniho, jenZ aZ pozdé do noci 
zpovidaje, na tomtéz misté Peomicanes aby 
éasné zrdna znovu se dal do prace a o€i- 
Stoval svédomi kajicniki. Pii spoleéném 
obédé sezndmili jsme se s_dvéma duchov- 
nimi bratry ze sesterské Cechie, jen% na 
Velehrad ku slaynosti priputovali. Odpo- 
ledne o 3. hod. pridruzil jsem se k privo- 
du Napajediskému a doprovazel ho a% do 
Napajedel spoleéné s tamnimi knézimi. Kdyz 
jsme pri zvutné hudbé zapéli louéeni Sou- 
kopovo: ,Ditky, na odchod se strojme !* tu 
nevim ani, jak mi bylo, radost a zarmutek 
zmitaly duSi mou, jediné toho mi bylo lito, 
ze jsem nemohl, jako jini duchovni, letos 
svij priivod na Velehrad yvésti, nybrZ se 
musil, jsa deficientem a bez duchovni spra- 
vy, jiného ptidrzeti prfivodu. To bylo jedi- 
né, co mne rozzZalostnilo, avSak pri zpo- 
mince na slaynost Svatoklementskou v zari 
1861, pak Cyrillomethodéjskou r. 1863 sla- 
venou znovu jsem se rozehral, srdce se mi 
chvélo tichou rozko3i. Jsouté takové slay- 
nosti v skutku nehynouci pokrm duge, neb 
pouha upominka dostaéuje, by élovék v sobé 
obnovil tehdaz% zakuseny cit blaZzenosti, aby 
v uchvacujici nadSenosti kadzal, zpival a se 
modlil, a tak i v jinych zbogny cit a nad- 
Seni vzbuzoval. Nelze lhostejnym zistati. 
V chramu Pané v Napajedlich bylo k ukon- 
éeni slaynosti ,,Te Deum laudamus,“ naéez 
se dp, dékan Frant. Fadrus obratil ku svym 
farnikfiim, pripomenul jim v kratkosti, co 


jiz pro ozdobu chramu Pané byli v prede- 


Slych letech uéinili a doloZil, Ze tim zajisté 
neni jesté vyéerpana jejich ochotnost, znovu 
néco pro svatyni uéiniti. ,,Radbych,“ pravil 
dale, ,aby dneSniho dne pologen byl vali 
Vasi kamen ku nové potrebné a jak pro 
kostel, tak pro mésto ozdobné stavbé. Staré 
nase schody sem na horu vedouci radbych 
nahradil novymi, vim, Ze mne neopustite 
ani nyni, jako% jste mne aZ posud neopu- 
stili nikdy, kdyz se jednalo 0 dim Boii.“ 
Kdyz jsme ve&li pak do sakristie, pravil 
mi: ,,PouStim se na more bez kormidla, 
chei stavéti a nemdm jesté ani penéz ani 
kameni.- Ale Pan Bih pomtZe.“ A ejhle! 
divéra podnikavych knézi nebyla zklama- 
na, druhého dne jsem jiz vidél veliké ka- 
meny, které% Napajedlsti farnici ¢asné réno 
na mnoha vozech sem byli ptivezli. Jest 
to zajisté to nejkrasnéjSi svédectvi i o zboz- 
nosti farnika, io horlivosti duchoynich. L.'S. 


wt? 


— 323 


Kronika. , 
Z Prahy. JEmin. nejdist. p. kardinal 


navrati' se z Vidné do Prahy v_ sobotu, 


Doe ttiik 

: *—* Dnes kona se pout u sv. Jindticha 
na Novém mésté. Pontifikalni m&i sv. vy 11 hodin 
bude slouZiti vd. p. kan. Kiiffer rytit z Asmansyvilly. 


Odpoledne budou ve 4 h. neipory, v 5 éeské 


kazani, v 6 h. pozehnani. 

*—* V chramu sv. Markety v Brevnové 
za Strahovskou branou bude se konati zej- 
tra vyroéni pout. V 9p hod. bude kazani, 

o némzZ d. p. prevor radu Johanitiv Jan 

areS pontifikalni m&i sy. slouziti bude. 
O 3. hod. odpoledne budou sl. nekpory. — 
Ve farnim chrému sv. Apolindie bude o 
pouti, v nedéli, 23. t. m. rémo v 9 hod. ka- 
zani a v 10 hod. bude slouZiti pontifikalni 
m&i sv. vd. p. kan. Kiiffer. Odpoledne ve 
4 hod. budou neSpory, jako% i v sobotu 
pee slavnosti. — U sv. Jakuba (u Minoriti) 
ude o vyroéni slavnosti d. 25. t. m. raéno 
v 10 hod. ném. kazani, pak v 11 hod. zpi- 
vanad m&e sy.; odpoledne o 4 hod. bude 
éeské kdzani a v 5 hod. neSpory. 

*—* V posledni schizi feditelstva jednoty 
su.- Vitsk € odeyzdal Glen téhoz% sbora, vd. pan 
kanoynik Prucha 1000 z]., jez mu nejmenovany 
dobrodinec byl doruéil na z¥izeni nového (étyr- 
tého) okna s malbou na skle y chramé sy. Vita, 
kdeZ oprayné prace rychle pokracuji. Nyni se 
tam sestayuji dle nakresu stayitele jednoty, p. 
Krannera, lJeSeni k velmi nesnadné praci vymé- 
fiovani a oprayoyani ¢ctyr opéracich pilifi yysoké 
lodé chramové. — Pamatni napis, jen% umistén 
byti ma vy nové yystavené kapli Arnostské, pred- 
logen jest JEminenci ku schyaleni,. — Jednateli 
a skute¢nych i pfispivajicich udi pribyva; k 
poyzbuzeni predsedy, hrabéte Fr. Thuna piistou- 
pilo k jednoté valné jemeslnickych spoleéenstey 
Prazskych; tak na p¥. spolecenstvo architekti, 
zednickych a tesarskych mistri s roénim prispéy- 
kem 82 zl., sladki 50 zl., soustruzniki 52 zl, atd. 
_  *—* Farni kostel sv. Stépadna na Noyém 
mésté bude opraven nakladem 5400 2, 

*—* Spolek Arimatejsky pochoval vy cerynu * 
137 chudych vy Praze zemyelych kyYestani, cel- 
kem letos jiZ 665 osob. 

*_* Nadvktéva chrdmu sv. Cyrilla a 
Methodéje v Karliné 0 pouti a o nasledujici 
pak poboZnosti 40hodinné byla hojna. Zvlasté 
v den pouti a pri ukonéeni dotéené poboz- 


-nosti’naplnila se rozsdhlA svatyné naboz- 


nymi véricimi. Slovo Bozi hldsali tu v, den 
sv. Cyrilla a Methoda rano: dp. kan. Stule 
a odpoledne vp. Hach, katecheta skol Kar 
linskych; v nedéli o pouti rano: dp. Ed. 
Tersch, fiditel k. arcib. semindfte a odpo- 
ledne red. t. listu; pri ndsledujici pak po- 
boZnosti 40hodinné vel. knézi Javirek, 


Knobloch, Hlozek a Blanda. Slavny a krasny 
byl zpév Geskych neSpor; mily a dojemny 
jest hlas novych velkolepych varhan, v jichz 
dostavéni se pokratuje, jakoZ i v stavbé | 
hlavniho oltdre. Jestif lod chrdmova oddé- 
lena od presbyteria platénou zdslonou od 
klenuti na zem splyvajici. Pred pldtnem 
postayen jest oltdrik, jen% v prozatimném 
kostelitku Karlinském byval; za nim pak 
peace se o novém hlavnim oltati, aé zdlou- 

avé z nedostatku penéz. Na platné nad 
nynéjsim oltdrem upevnén jest obraz sv. 
Cyrilla a Methodéje, jenZ v den slavného po- 
svéceni chramu u veéer v hlavnich dverich 
stal a hojné osvétlen prisvitnym obrazem 
byl a vSem se libil; v8ak nyni nemiZe se 
libiti na misté svém. Bth pomoziz, aby 
brzy opona spadla a za ni ukazal se v slavé 
své novy hlavni oltat! Slibenad malba na 
obmitce posud se nezatala; posud jest nas 
jediny chrém Cyrillomethodéjsky velebna 
budova s nuznym ndbytkem. Kdo mfie%, 
prispéj ku pomoci. 

*_* V Litoméficku udéluje svatost bik- 
moyaéni a vykond vy oSirelém chrdmé bi- 
skupském svéceni knézstva nejdtst. biskup 
Athanasius Zuber z fehole kapuciniv, by- 
valy misiona} v Indii. 

Z Korutanska vypravuje ,,Zgodnia 
Danica“ ndsledujici pribéh: Ve svatém On- 
dfeji prihodily se véci, které viru v nejsv. 
Svatost a klanéni se ji velmi mocné oZiviti 
mohou. NejstarSi venkovan v okoli tom byl 
horlivym udem jednoty klanéni se nejsv. 
Svatosti a vémé i svédomité vykonaval 
svou pobomnost v patek o 12. hod. v po- 
ledne. V jeden ¢étvrtek na veéer nenadale 


-onemocnél a ztratil pamét i reé. Poslali mu 


hned pro Télo Pané. Kdyz byl knéz s nejsv. - 
Svatosti prixel, vratila se mu pamét i reé, 
i prijal svdtosti velmi pobozné. Brzy pak 
vratil se predeSly jeho stav Zalostny 1 trval 
celou noc. V patek dopoledne dal trikrate 
znameni Zivota, tazaje se, bude-li brzo dva- 
nact? I prisla hodina dvanacta. A hle, umi- 
rajici jesté jednou vyslovil zretelné jména 
nejsvétéjsich osob Trojice BoZi a umrel — 
v den a hodinu své poboZnosti spolkové. —- 
Také jind obstarl4 a nemocna osoba, ktera 
s velikou laskou k Jezisi Kristu v nejsvé- 
téjSi Svatosti svédomité svou hodinku vy- 
kondvala a chrdm Gistila, pred nékolika 
lety pravé tak vypustila ducha svého v den 
av Vodion poboznosti své. Tak odmétiuje 
Kristus své horlivé ctitele! Jednota klanéni 
se nejsv. Syatosti titi ve Sv. Ondieji 300 
udiv a v Lublané 9347, a 98 uéastnikt. 
(Za minuly rok ptistoupilo k jednoté v Lu- 
blané 1251 osob!) ; 

Z Djakova. Nejdist. p. biskup Jiti 
Strosmajer uzavYel spolu se svou kapitolou 


=e a 


vystavéti vy Djakové novy stoliéni chram 
odle nakresu a pod _ sprayou  stavitele 
Rasehera, 
sptsobé latinského ktizZe a v slohu roman- 
ském. Délka stavby m4 obnaSeti 42, a Sitka 
28 sdhi. V prideli budou dvé véZe a nad 
ktiZovym étverohranem kopula osmihranna 
a pod ni hlavni oltar. 

* Z Italie. Na jate tohoto roku odebral 
se Msgr. Balma, biskup Ptolomaisky (in 
part.) z vile a povolani sv. Otce na ostrov 
Sardinii, aby v diecési Bisarcio, kterd }iz 
po dlouha leta jest zbavena vrchniho pa- 
styre svého, udilel svatost sv. birmovani. 
Nejdist. biskup vratil se jizZ z této apostol- 
ské cesty, a dle do&lych zprav zakusil a 
vytrpél tam nevyslovnych obtizi a namé- 
héni, an musil po rozsahlé té diecési skoro 
ustaviéné jizdecky cestovati. Pri té prilezi- 
tosti pry na 19 tisic osob pfrijalo sv. bii- 
moyani, mezi témi i starci s Sedivou hla- 
vou, udové tietich radi, jeptisky i vojaci. 

V Pafrizi povstala v unoru r. 1864 
,nova biblicka spoletnost,“ ktera% rozdava 
bible mezi lid bez ohledu na vyznani. Za 
°10 mésich rozdala 3600 vytiskii v 120 ob- 
cich. (Podobného nadéleni do¢kdme se i 
u nas! Pomoci hledejme ve vyroku Pané: 
Jdouce uéte ndrody! 

Z Angiie. V Londyné méli katolici pod 
predsednictvim nové zvoleného arcibiskupa 
schiizi, v nizto azvlasté hojné ztéastnila se 
i ttida vy88i. Navrh uéinény z mnoha stran 
po smrti nevyrovnatelného kardinala arci- 

_biskupa Wisemana, aby totiz na pamatku 
jeho vystavél se stoli¢ni chram pro metro- 
poli Westminsterskou, v tomto shromdzdéni 
stal se skuteénym uzavrenim. Sbirky do 
konce kvétna se seSlé, obnaSeji 16.000 liber 
sterl. (160.000 zl.). Nékteré ptispévky byly 
aZ tisic a dva tisice liber sterl. — Katolici 
maji nyni y Anglii 1 arcibiskupa a 16 
biskupt, v Skotsku 4 biskupy, a v obou 
téch zemich 1100 kostelf a kapli, 60 kla- 
Stert muzskych, 192 zenskych, 13 kolleji, 
47 ustayii vychovavacich. 


Literni oznamovatel. 


*—* Mesni pisnée.“ Vyttatek z Kancio- 
nalu Syatojanského. Vydal Vincene Bradad, ka- 
novnik pii metrop, chramu Pané sy. Vita vy Praze. 
S povolenim nejdist. k. arcib. Ordinariatu. Sklad 
. Karla Bellmanna, V Praze 1865. Frakturou 
stranek 35. 

** . Posuvdtna kazatelna,“ éasopis ka- 
zatelsky. Vydava B. M. Kulda, farat Chlumsky 
atd. Roénik II, Svazek 9. (srpnovy) obsahuje 
posvatné ieci: Na slaynost porciunkuly: Ziva 


Chrdm ten ma se vystaviti ve | 


vira blazi v Zivoté a spasi po smrti. Ned. IX. 
po sy. Duchu: I. Pokoj s Bohem, s sebou as bliz- 


nim, Il. Détem bezbo%nych rodigi Buh ani po- 


‘Yehndni, ani dlouhého Zivota nepopiiva. - Slav- 


nost sy. Vavrince: I. Jeho nabozZnost v Zivoté 
a trpélivost pri smrti, II, Co jest a jaka jest 
milost’ Bozi? Ned. X. po sy. Duchu: Uzitek 
a potieba modlitby. ~Slavnost Nanebevzeti bl, 
Panny Marie: Maria Panna na zemi nejpokor- 
néjsi a v nebi nejvyssi. Ned. XI. po sy. Duchu: 
O bratrském napominani. Slaynost sy. Barto- 
loméje: On jest predni z muéeniki Pané a kte- 
rak jeho piikladem poutiti se a zmoudfeti. 
Ned. XII. po sy. Duchu® O dobroéinnosti. (Cast.) 
— Dokonéeni nalez& se v svazku 10. (pro mé- 
sic zat) jakozZ i nasledujici prace homiletické: 
Ned. XIII. po sy. Duchu: Jak se vdééna mys! 
na jevo daya. Slaynost sy. andéli straznych: 
Ochrana sy. andéli strazch. Slavnost Narozeni 
bl, Panny Marie: I. Proé sobé duse své vaziti 
a jak o zachovant jeji peéovati mame. II. Vy- 
klad. Slaynost jmena bl. Marie Panny: I. O po- 
diobeni se vili Bozi. II. Dilezita udalost Svato- 
Hostynska&. Slaynost povySeni sy. Kiize: Uda- 
lost povyseni sy. kiize. Nedéle XV. po sv. 
Duchu: I. Cim se mame téiiti pri smrti milych 
osob. II. Liché a nepodstatné jsou stiznosti a 
Zaloby proti smrti. Ned. XVI. po sv. Duchu: 
VSudepiitomnost Bozi jest utéchou dobrym a 
vystrahou zlym. Na slaynost sy. Vaclava: éast 
fedi pfed sbirkou pro chudou Skolni mladedz, 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
V Panu zesnuli: 

p. Jan Jaroslay Horak, jubil. knéz, domaci 
kaplan hrab. Hardegga ve Vidni, sekularis. 
knéz f. piaristh, 9. éervna (nar. 1785, vy- 
svéc. 1808); 

P. Thadeas Jan Schmid, knéz ¥. premonstr. 
a kaplan y Teplé, 12. Gervpa, (nar. 3. zari 
1814, knéz od 4. srpna 1839); 

P. Isidor Frant. Boeckl, knéz i. premonstr. 
v Teplé, k. arcib, notat, 27. éeryna (nar. 
21. dub. 1803, knéz od 20. srp. 1827); 


| P: Ondiej Grassoldt, farat vy Hornich Lomech, 


1. éGervence (nar. v Chebu 7. ledna 1792, 
knéz od 15. srp. 1817). 
Na staly odpotinek dan jest: 
p- Frant. Slanina, jubil. knéz, k. arc. notay, 
farat vy Citové, 
: Uprazdnéné misto: 
Citov, fara patron. p. Jos. kniz. z Lobkovic od 
5. éGervence, F 
V diecési Litoméfické. 
V Panu zesnul: 
p. Jan Bauer, dékan Jesenicky (Jechnitz), 30. 
éeryna (nar. 24. pros. 1796, knéz od 24. 
srpna 1820). d 


SS —nevoOoOeaoeeeeeeeeeSSS SS SS SSS SSS See 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


5., 15. a 25. 


kazdého mésice, 


Redakce: 
vy kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—1. 
Expedice: 

v kat. knihkupectyi’ 
RB. Stybla, 
na sy. - Vaclavském 
namésti, is. 786—II, 
Nedosla ¢isla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mé6sici. 


V Praze dne 25. cervence 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


ee ee 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


LLL LLL LLL LL eee OOD LILIOIOOOwrnrnnsnstss 


Cislo 21. 


Predplaci se 
v expedici 

i u véech radnych 
knihkuped 

pa rok: @ al. SO kr. 

napilr.: @ ol. BO kr. 


Po posté: 
Celorogné: B zl. — kr. 
pilroéné : M@ 2), && kr. 


wee 


Piedplaceni étvrt- 


wees 


neprodayaji. 


»Spravedlnost zvySuje narod, ale hiich bidné Gini narody.“ (Piisl. XIV, 34.) 


Proménéni Krista Pana. 
(Reé sy. Leona, papeze Rimského,) 


Nejmilejsi! ted jsme uchem i srdcem 
slySeli c¢teni sy. evangelia: zvéstujet 
nam tajemstvi veliké, jemuz milosti 
Bozi nadchnuti snaze vyrozumime, po- 
vazime-li véci nedavno vypravovanych; 

Zakladaje viru, ktera bezboznékspra- 
vedlnosti a mrtvé k zivotu krisi, racil 
jest lidského plemene Spasitel vyuéo- 
vanim a diyu Ginénim pii uéenicich 
svych co nejpilnéji to jednati, aby 
verili, zet On Kristus jest Jednoroze- 
nym Synem Bozim i Synem élovéka, 
ponevadz by kusa v téz véci vira jim 
k spaseni nebyla prospéla ; nebot v stejneé 
byli by omi zabredli nebezpecenstvi 
véerice, ze Pan Jezis Kristus jest bud 
pouhy Buh anebo pouhy élovék. Jisté 
v Kristu tak Boha jakz ¢lovéka vy- 
mayati treba, protoze s Jeho Bozstvim 
prave élovecenstvi a s Jeho clovééen- 
stvim prave Bozstvi jest slouéeno. Na 
potvrzeni uceniku v téz vire otazal se 
jich Pan, kym by Ho oni byti pravili, 
nebot lidé jedni tak, jini jinaé o Nem 
smysleli. Tu apostol Petr, od Boha 
Otce maje zjeveni, zmohl jest télesnou 
hmotu a vznesen nad vsedni usudek 
lidsky, uztel v duchu Syna Boha zi- 
veho a vyznal slavu Jeho Bozstvi, neo- 
hlizeje se toliko na patrnou v Kristu 
téla a krve podstatu. Pro viru tak 
uslechtilou zamilovav sobé Petra, bla- 
hoslavil ho Kristus Pan i utvrdil v skalu 
nezrusitelnou, na kteréz by ustavena 


Cirkey branam pekelnym a zakonu 
smrti vitézné odolala, piidav jemu i to 
znamenité, ze, cozkoli na zemi on svaze 
neb rozvaze, to ina nebi libost a sta- 
lost miti bude. Samotna vsak aé tuze 
vznesena 1 schvalena jiz vira v Bozstvi 
Kristovo nestacéovala apostolim k spa- 
seni: bylot jesté :tieba, by je Pan 
o tajemstvi svého ¢élovééenstvi poudil. 
Bez takého opatieni byliby oni jenom 
Bozi v Kristu piirozenost vyznavali 
a za nedustojné soudili, aby On, Je- 
muz jakozto Bohu trpéti nelze, mdlobu 
nasi k sobé piijiti mel, podmitajice 
clovééi Jeho piirozenosti. hned slavu 
tak velikou, zeby On (za hiichy svéta) 
ani pokutu smrti nésti ani umiiti ne- 
mohl. Kdyz jim Pan oznamoval, ze 
musi do Jerusaléma jiti a mnoho tr- 
péti od starsich a zakonitki a od knizat 
knézskych, a zabit byti a tietiho dne 
z mrtvych vstati, zdaz blahoslaveny 
Petr, v némz srdce s hury osvicené 
vyznanim Synoystvi Boziho jen hoselo, 
Mistrovi neodporoval, potupu rouhani 
a ohavu smrti nejkrutejsi od Neho 
zapouzeje s osklivosti, jizto u sebe za 
dovolenou i Bohu libeznou pokladal?. 
Zaéez mu ihned Jezis laskavé domluvil, 
ba i srdce dodal, piti s Nim z ¢ise 
utrpeni, jednaje v nasledni Své k uée- 
nikum feéi o tom, aby, chceli kdo 
za Nim pitijiti, sebe samého zapiel, 
a v nadéji odplaty vétné ztratu ¢asnych 
véci za nic nevazil, anot jenom ten 
zivot svaj zachova, kdoz se ho pro 
Krista opovazi! (Mat. XVI.) 
21 


— 326. — 


Takova blazena stateénost méla jest 
celé srdce apostoliiv .opanovati, jimz 
prilezelo, nebati se drsnatého kiize, 
nehanbiti se za ohavnou smrt Kristovu, 
nestydéti se za onu trpélivost, s ja- 
kouz Pan tak chtél podrobiti se mu- 
kam, jakoby veskeré moci a slavy 
své zbaven byl. 

‘Za touz pridinou pojav Jezis Petra, 
Jakuba a Jana, bratra jeho, vstoupil 


s nimi soukromi na_ horu vysokou 


a ukazal jim stkvélou zat své_ slavy. 
Znalit oni jiz velebu Jeho Bozstvi, 
vsak mocnost Jeho Téla, jimz své 
Bozstvi zastiral, dosud neznali. Protez 
také Kristus kdysi nékterym z piisto- 
jicich uéenikiiv s dtrazem zaslibil, ze 
smrti neokusi, az uzii Syna ¢lovéka 
piichazejiciho v kralovstvi svém, t. j. 
v slavé kralovské. (Mat. XVI. 28.) 
Touz k Jeho ¢lovééenstvi prislusnou 
slavu chtél Pan témto tiem muzim 
ukazati, ponévadz jim v téle smrtelném 
zuistavajicim nebylo Ize uziiti samou 
Jeho nevyslovnou a nepiistupnou Bozstvi 
slavu, kterouz teprv na vétnosti vidéti 
budou, kdoz jsou tistého srdce. Zjevil 
tedy Pan Jezis pred vybranymi svédky 
slavu svou, a téla sveho spolecnou 
vsem lidem zptsobu tolik ozaiil, az se 
tvar Jeho stkvéla jako slunce, roucho 
pak jako padly snth. 

Proménéni Kristovo éelilo predné 
k tomu, aby uéenici prestali horsiti 
se nad kiizem, a pamatujice na zjevenou 
jim vznesenost skryté slavy Kristovy, 
pro ponizenost Jeho dobrovolneho utr- 
peni z viry v Jeho Bozstvi nevypadli. 
Rovnéz tak prozietelné sméiovalo Pro- 
ménéni Pané k utvrzeni Cirkve svaté 
v nadéji: aby totiz cele télo Kristovo 
poznalo, jakym nékdy proménénim bude 
obdareno; neb udové sméji oé¢ekavati 
“uéastenstvi té samé cti, kterouz se 
Hava druhdy stkvéla. O ¢emz zminil 
se Pan, ¢iné feé o velebnosti svého 
piisti, vece: ,'Tehdaz se budou spra- 
vedlivi jako slunce stkviti v kralovstvi 
Otce jejich* (Mat. XIII. 33); to samé 
osvédéoval bl. Pavel, apostol, fka: 
»Nebo mam za to, ze utrpeni tohoto 


éasu nejsou rovna budouci slavé, kteraz 
se zjevi na nas* (Rim. VIII. 18.), 
a jinde tyz: ,Nebo zemieli jste, a Zi- 
vot vas skryt jest s Kristem v Bohn. 
Kdyz pak se ukaze Kristus, zivot. vas, 
tehdy i vy se ukazete s nim v slavé.“ 
(Kolos. HI. 3—4.) i 

Zazratnym proménénim Krista Pana 
ziskali jsou apostole viry pevnéjsi a’ vé- 
domosti dokonalé. Ukazalif se jim 
Mojzis a Elias — Zakon a Proroci 
— s Panem mluvice, aby v piito- 
mnosti péti muziv naplnil se rozkaz: 
»v ustech dvou neb tri svédku stanet 
vseliké slovo.“ (V. Mojz. XIX. 15. 
II. Kor. XIII. 1.) Stava-li pak spo- 
lehlivéjsiho slova nad toto, v jehoz 
zyéstovani jak Stary tak Novy Zakon 
souhlasi? Shoduji se v ném pisma obeho 
Zakona, a Toho, Jejz z starodayna 
v seru tajemstvi zaslibovala znameni, 
ukazal ziejmé a zietelné blesk pii- 
tomné slavy; proéez di bl. Jan: ,,Ne- 
bot zakon skrze Mojzise dan jest; mi- 
lost a pravda skrze Jezise Krista se 
stala.“ (I. 17.) V Kristu Panu vse- 
hike skrze proroky nazna¢éované zasli- 
beni a veskere piikazani Starého Za- 
kona dospélo napIné, ponévadz On pray- 
divost proroctvi téch ztvrzuje svou 
pritomnosti, a ostiihani rozkazi vSech 
umoznuje svou milosti. 

Tymz tajemstvi zjevenim zaniceny 
a v mysli své k Bohu vztrzeny apostol 
Petr, zoskliviv sobé zemskych  véci. 
bazil po nebeskych. Z vidéni rozko- 
chan bylby rad tam s JeziSem zistal, 
kdez nad zjevnou Jeho slavou plesal. 
Rekl tedy: ,Pane, dobré jest nam 
zde byti; chcesli, udélejme tu tii stanky, 
tobé jeden, Mojzisovi jeden, a Eliasovi 
jeden.“ K tomu navrhu Pan _neod- 
povédél, davaje tim na srozuménou, 
zeby zadost Petrova, ne sice hiisna, 
vsak jisté nepotadna byla, ponévadz 
leé smrti Kristovou svétu spasenu byti 
nelze; ¢imz tedy véricich vibec pou- 
Gti racil, abychom — vy nadéji k za- 
slibené blazenosti nehynouce — _ pro- 


-stfed pokuSeni vezdejsiho zivota diive 


za trpélivost nezli za oslavu Pana pro- 


. 


— 327 — 


sili, nebot kdoz s Nim chce v nebi 
kralovati, musi s Nim prvé na zemi 
trpéti! . u 

yA kdyz on jesté-mluvil, hle, oblak 
svétly zastinil je. A aj, hlas z oblaku 
rkouci : Tentot jest Syn moj mily, v némz 
jsem si dobie zalibil ; toho poslouchejte. “ 
Ovsem byl Otec v Synu piitomen a by- 
tost Rodit¢ova neloudila se od Jedno- 
rozence v tomto slavném — aé pro 
mdly. zrak apostoliv zaslonéném — 
Proménéni Pané: vsak ale na diivod 
vlastni. obéma Osobam velebnosti ja- 
koz Syna vyrazejici z téla zarte otim 
naznacovala, tak zas Otce z oblaku 
znici hlas usim zvéstoval. — ,I usly- 


SevSe (hlas) uéenici, padli na tvaii- 


své a bali se veélmi.“ Strachem se 
trasli jak pred Otcovou tak pied Sy- 
noyou velebnosti, poznavse s hury osvi- 
cenou mysli obou Osob jedno Bozstvi; 
— a jesto ‘vérli, nic nepochybujice, 
byla bazen jich velika. 

_Otcovo svédectvi bylo sporé a mno- 
honasobné; fet posluchaéim struéna, 
u vyznamu vsak hojna i velevazna. 
Nebot kdyz Otec pravil: ,Tentot jest 
Syn muj mily, v némz jsem si dobie 
zalibil; toho poslouchejte,* slyseli uée- 
nici slova Jeho asi v tento rozum: 
Tentot jest Syn mj, Jenz jest od 
vecnosti ze mné a se mnou; neni Rodié 
Rozence prvnéjsi, ani Rozenec Rodi¢ée 
pozdnéjsi. Tentot jest Syn muj, Jehoz 
ode mne Bozstvi nelouci, mocnost 
nedéli, véénost neruzni. Tentot jest 
Syn mij, Syn viastni, nikoli za tako- 
veho ‘jen prijaty; ne odjinnd stvoreny, 
ale ze mne zplozeny; aniz také z ji- 
nati prirozenosti podobnym mné uti- 
nény, ale z mé bytosti Rozenec mné 
rovny. Tentot jest Syn moj, ‘skrze 
Néhoz vsecky véci udinény jsou, a bez 
NéhoZ nic neni uéinéno, protoze vsecko, 
coz Ginim ja, 1 On Gini; cozkoli ja 
délam, déla téz On se mnou vespolek 
bez rozdilu. V Otci jest Syn a v Synu 
Otec, aniz se déli jednota Nase. Necht 
jiny jsem ja Zploditel, a jiny ten Zplo- 
zenec muj: prec o Ném jinaé nesmite 
smysleti, nez tak, jak vam o mné 


smysleti mozno. Tentot jest Syn mij, 
Jenz jsa mi roven této rovnosti neu- 
chvatil, nobrz zistavaje v zptisobé slavy 
mé, snizil nezaménitelné Bozstvi své 
az k zpusobé sluzebnika, chtéje vyko- 
nati spoletnou Nasi radu v_ piiciné 
vydobyti a napraveni plemene lidského. 
Toho tedy Syna mého, v Némz si cele 
hbuju, JenzZ svym uéenim lidstvu mne 
zjevuje a svou pokorou mne oslavuje, 
bez vahani radi poslouchejte ! Ont pravda 
1 zivot, Ont sila mai moudrost. Toho 
poslouchejte, Jejz- tajemstvi Starého 
Zakona zvéstovaly a Proroci opévali. 
Toho poslouchejte, Jenz svou_ krvi 
svét vykoupi, Jenz dabla svaze a mu na- 
dobi pobére, Jenz zapis hrichu a smlouvu 
prestoupeni. roztrhne. Toho poslou- 
chejte, Jenz vam do nebe cestu otvira 
a skrze smrt svou na kiizi vam tebrik 
chysta k slezeni hradu nebeského kra- 
lovstvi. Coz se lekate dila vykoupeni? 
Od ran chiadnouce, proé trnete pred 
spasenim z vée¢ne smrti? Stan se, coz 
s vuli mou Kristus radi! Télesnou 
bazen odvrhnouce, oblectez zbroj vérné 
stalosti. Nikterak vam neslusi v na- 
stavajicim utrpeni Spasitele bazen toho, 
éehoz se z milosti Jeho ani na svém 
vlastnim skonani nebudete bati! — 
Nejmilejsi! to svédectvi racil Bah 
Otec na to vydati, aby z ného uzitek 
méli ne sami tii apostolé, ktefi je 
v své viastni usi slysel, nybrz vsickni 
Cirkve udové, jimzby apostolé zvésto- 
vali, coz byli sami vidéli a slyseli. 
Odkudz budiz kazdy u vite utvrzen, 
aniz se kdo styd za viru v Krista, 
skrze Néhoz svét vykoupen jest. Nikdo 
neboj se trpéti protivenstvi pro spra- 
vedInost, aniz upousté; od nadéje od- 
platy zaslibené; nebot po vezdejsi lo- 
poté piejdeme v odpodinek a po smrti 
v zivot vétny, ponévadz vselikou mdlobu 
nasi ponizenosti Onen na se vzal, skrze 
Néhoz vitézné p¥emiizeme, ¢0zZ On slayné 
temohl, a vezmeme jisté, coz On 
zaslibil, paklize u vyznavani a milo- 
vant Jeho vérné setrvame. Jakoz tedy 
k plnéni rozkazi Kristovych, tak i k sna- 
Seni protivenstvi pobadejz 24s ustavicné 
21* 


— 328 — 


mocny Otciv hlas: ,Tentot jest Syn 
mij mily, v Némz jsem si dobye zali- 
bil, toho poslouchejte;* Jenz ziv jest 
a kraluje s Otcem i Duchem Svatym 
po véky vékiv. Amen. 


—0o-— 


Sazava 
misto pusobeni a umrti sv. Prokopa. 


(Pokragovani i dokonéeni.) 


Po smrti_knizete Spytihnéva II. r, 1061 
nastoupil vy Cechach Vratislay Il. Knize 
tento, pripominaje sobé blahodéjné ptiisobeni 
mnicht slovanskych, duchoynich synt sy. 
Prokopa na Sazavé, povolal r. 1064: vypu- 
zeného opata Vita a bratti jeho z Uher 
nazpét, a odevzdal jim klaSter Sazavsky se 
véim pYrislus’enstvim. Lid éesky velice se 
z toho radoval, nebot mnichové Sdazavati 
sluzby Bozi a vsecky poboZnosti zase v 
jazyku slovanském konali, jak za éasu sv. 
Prokopa byvalo. Opat Vit pak je&té po 


mnoha leta klaSter Sazavsky spravoval, jsa’ 


podobné, jako sy. ujec jeho, prikladem 
ctnosti bratrim freholnim i vSemu lidu.*) 
Po smrti Vitové stal se opatem Jimram, 
pay jeho; — jak dlouho véak klaster 
azavsky spravoval, urtiti se neda. — 
Tuto zd& sendam slusno uéiniti zminku 
o snaze knizete Vratislava, aby sluZzby Bozi 
v slovanském jazyku po celych Cechach za- 
vedeny byly. Vratislav pomahaje cisari Jin- 
drichovilV. ve valce proti Rudolfovi Svabské- 
mu, uvalil tim na sebe hnév tehdejsiho papeze 
Rehote VIL, an cisar Jindtich nepritelem 
byl papeZovym. Aby tedy rozhnévaného 
papeze udobiil a sobé zase naklonil, vy- 
pravil Vratislav r. 1079 slayné poselstvi do 
ima s listem, v kterém viecky ty pfritiny, 
proé se cisate v zminéné valce pridrZeti 
musil, vymluvné vyliéil. Pri tom také v 
tom listu Zddal papeze, aby po celé zemi 
éeské tak, jako v klastete Sazavském, sluzby 
Bozi v slovanském jazyku konati dovolil, 
udavaje, Zeby to k povzbuzeni ndboZnosti 
pri lidu obeeném velmi prospivalo. — 
AvSak papeZ Rehor VII. listem, dne 
2. ledna 1080 vy Rimé danym, Zadost tuto, 


knizete Vratislava zamitnul, a udZivani ja-. 


zyka slovanského pri sluzbach BodZich za- 
povédél. — Vratislav podrobil se tomuto 
rozkazu papeZovu jen v tom, Ze o rozkiteni 
slovanske liturgie v Cechach vice neusilo- 
val; vsak v klastere Sazavském jako diive 
ji hajil. 


*) Kdy opat Vit umiel, s jistotou se nevi; jmépo 
jeho pripomina se jeste r. 1078, pti vysvoceni 
noveho klastera Hradiitského u Olomouce, 


Opat Jimram zemfel jesté za panovani 
Vratislava II.,. a na misto jeho zvolen jest 
Bo%etéch, muzZ to znamenity a pamétihodny. 

Vynikalfé mnohymi védomostmi,. a ne-. 
vSedni vymluvnosti, jakoZ i zvlast uménim 
svym co malir, Fezbdér a stavitel nad-jiné 
svého véku. Pri tom byl mravé velmi jem- 
nych, stédry a laskavy ku v8em_lidem. 
Slovanské sluzby Bozi s pomoci knizete 
(pak krale) Vratislava horlivé, udrZoval. 
Chrém Sdzavsky i s klasterem zvétiil a 
mnohem nddhern&ji vystavél, a jej oltari, 
obrazy, k¥iZi, rouchy, zvony a jinym na- 
éinim opatril a ozdobil. *) ; 

Kdyz asir. 1094 obnova chramu i kla- 
Stera dokondna byla, pozadal BozZetéch 
Prazského biskupa Kosmasa, aby chrém 
obnoveny posyvétil. Kosmas zajel r. 1095 
v mésici fiinu na Sdzavu a dne 14., 15. a 
16. rijna chram i jednotlivé oltdre posvétil. 

Nenadal se tehdaz -horlivy BozZetéch, 
ze nebude mu dlouho vy obnoveném. kla- 
Stere prebyvati. Brzy potom povstali proti 
nému tri mnichové jemu podtizeni, Deme- 
ter, Kanan a Holi8, lidé to ctizadostivi, 
usilujice je} z opatské hodnosti svrhnouti. 
Domnivali se bezpochyby, Ze nékdo z nich 
pak opatem Sdzavskym se stane. Spo- 
jivSe se s latinskymi freholniky Brevnov- 
skymi, osotili BoZetécha u knizete tehdej- 
Siho Bretislava II. (Kral Vratislav, veliky 
priznivec BoZetéchtiv umfel jiz r..1092.) — 

Aé véeliké Zaloby proti Bozetéchovi 
vedené pri vysetrovani ni¢éemnymi byti se 
ukazaly, prec koneténé Bietislav, rozmrzev 
se nad neustaélym nepfyatelstvim mezi mni- 
chy Brevnovskymi a Sazavskymi, ku konci 
r. 1096 poradiv se 0 tom s pany éeskymi, 
vydal rozkaz, aby Bozetéch a v8ickni slo- 
vansti mnichové klaster Sdzavsky opustili, 
a vée, jak leZi a stoji latinskym mnichim 
Brevnovskym postoupili. 

BoZetéch,. mnoho dobrého ve vlasti vy- 
konayv, musil tedy vinou vlastnich Feholnich 
bratri s mnichy svymi Sazavsky klaster opu- 
stiti, naéez bezpochyby do Uher se ode- 
bral, kde aZ do 13. stoleti nékolik slovan- 
skych klasteriy pod bezprosttednym po- 
sluSenstvim ftimského papeze se udrézelo. 

Po pfichodu feholniki Brevnoyskych 


*) Mezi obrazy na klenbé chodby klastera Sazay- 
_ ského, predstavujicimi jednotlivé uddlosti ze zi- 
vota sv. Prokopa, posud zachovalymi, (0 nichz 
nize promluvim) nalez4 se jeden, predstavujict 
Sy. opata, an s nékterymi lidmi utika z kla&tera 
zahubnym ohném zachvdceného bezpochyby zlobou 
nepratel (snad pohani). Nemame o tom sice 
dukladnéjsich zprav, aviak soudime, ze pravé 
tato zkaza zavdala opatovi Bozetéchovi prilezitost, 
s pomoci kralé Vratislava i lidu chram is klasterem 
u vétsi mite a dtkladnéji i nadhernéji vysta> 
véti, — ‘ : ig F $ : 


— 329 — 


do kla’tera Sdézavského jmenovadn jest od 
knizete jiz 3. ledna 1097 opatem téhoz kla- 
8tera Déthard, dosavddni prevor Bieynoy- 
sky, muzZ velmi vzdélany a vymluvny, boha- 
bojny a tichy i v kondni svych povinnosti 
horlivy. ‘ 

Lid vikolni nemél sice k novym mni- 
chim témto yeliké dfivéry, a dlouhy éas 
pohiesoval slovanskych sluZeb Bozich, av’ak 
prece rad pospichal do chraému Sazavského, 
tahlyt je}. tam ostatky sy. Prokopa, jez i 
novi mnichové, jako pred tim slovan&ti fe- 
holnici u veliké uctivosti choyvali. — 

O osudech klaStera Sdzavského v né- 
sledujicich trech stoletich déjepis tesky 
malo zprav ndm podaya. 

V stoleti 12. a sice asi r. 1139 zalozil 
knize Sobéslav I. s manZelkou svou Adletou 
klater benediktinsky jmenem Zeliyo, do 
néhoz% povolal mnicht z klastera Sazavského, 
udiniv’ jim opatem jakéhosi Reginharda, 
jenZ zyidil klaster a vystavél pri ném pékny 
chram bl. Marie a kostel sv. Petra. Ale 
po 9 letech (r. 1149) musil na rozkaz bi- 
skupa Prazského Daniela do Sazavy nazpét 
odejiti, a klaSter Zelivsky novému ‘radu 
Premonstratskému postoupiti. Po nékolika 
letech pak zvolen jest za opata Sazavského, 
v kterémZto utadé velmi ks pusobil. — 

--Nejznamenitéjsi udalosti v déjindch Sa- 
zavského kldéStera od smrti sy. Prokopa az 
do jeho ztroskotani jest zajisté svatoreceni 
téhoz sv. zakladatele, kteréz se udalo r. 1204. 

Za vlady krale PremyslaI. odebral se 
totiz (bezpochyby jiz r. 1203) tehdejsi opat 
Sazavsky Blaze}, za pri¢inou nékterych 
zazraki, které se pri hrobé sv. Prokopa 
udaly, jakoZ i proto, ze bl. Prokop jiz vie- 
obeené od lidu Ceského za svatého jmin 
a co takovy i ctén a vzyvan byl,. do Rima 
k papeZi Innocenciovi [II., aby tam ve 
jménu krdale i ndroda Ceského vyjednal 
verejné a slayné cirkevni syatoreéeni bla- 
hoslaveného opata. 

,» Dlouho vahal papez Innocence vyplniti 
prani Cechi, tak Ze opat Blaze} o zdaru 
svého poselstvi jiz pochyboval a domi vra- 
titi se chtél. Tu vsak pojednou, podivnym 
jsa pohnut vidénim (ukdzal se mu ve snach 
sv. Prokop v slavé své nebeské) vyhovél 
papezZ Zddosti lidu éeského a po nalezitém 
skoumani svédectvi o yzneSené syatosti Zi- 
vota Prokopova, jakozZ i o zazracich, kte- 
rymiz oslavil sluhu svého Btéh, vyhlasil 
Prokopa, pryniho opata Sdzavského za 
svatého. Stalof se tor. 1204 dne 4. dervence.*) 


meur we 


V Cechdch byla z toho radost velika; 
a brzy eet echdch i na Morayé ko- 
stely a kaple ke cti tého% sv. patrona sta- 
véti se podaly. 

Lid pak s tim vét8i divérou do kla- 
Stera Sazavského ku hrobu sy. Prokopa 


-pospichal, aik teholnikim, ktetiz pamdtku 


sv. Prokopa pak velice oslavovali, ldskou 
syou pfrilnul. — 

d téch dob pod#ival klaster syv.-Pro- 
kopsky neruSeného pokoje a feholnici jeho 
plsobili blaze v lidu éeském az do hriz- 
nych dob boji husitskych. *) 

Jako premnohé jiné klastery a chramy, 
padl i Sdzavsky za obét vandalismu vasni- 


‘vych Taboriti. — Bylo to roku 1420 **), 


kdyZ Taborité do klidného udoli Sazay- 
ského vrazili, aby kla&ter vyplenili a zka- 
zili. Opat Michal, o blizicim se nestésti 
v éag zpraven, utekl s nékterymi feholnik 
do Zeliva. Ostatni véak zde pedal 
mnichové, vidouce jistou smrt svou, ode- 
brali se do chrdmu P. Marie, a tu pred 
oltatem a hrobem sy. Prokopa kletice vrouc- 
né se modlili ak smrti pripravovali. S kru- 
tou zlosti vtrhli krveZiznivi Taborité do 
klaStera i chramu a zabivse pred oltatem 
kleéici mnichy, chram i klaster pak vy- 
drancovali, zapalili a rozborili. — 

Tak vzal za své nad jiné véhlasny a 
péstovanim véd a uméni ve vlasti naki té- 
mér nejznamenitéjsi klaster sv.-Prokopsky. 
Jak mnoho pisemnych i uméleckych pa- 
matek a poklad& tu zniéeno: to nikdo nevi. 

e ale vyplenénim +a vyvracenim tohoto 
a jinych mnohych klasteri v Cechach i dé- 
jepis i vzdélanost a povést ndaroda naseho 
naramnou Skodu utrpély: kazdy s bolesti 
uznati musi. — 

Statky klastera Sazavského byly pak 
v drzeni rozliénych pant éeskych. — 

Dvé sté a étyricet étyry leta lezel kla- 
Ster i chram v. sutindch, a v nich nalezal 
se hrob sv. vlastence a opata Prokopa. — 
Byl-li tu po valkach husitskych néjaky 
knéz, jen% by spravu duchovni v okoli Sa- 


Cech, zajel pry zminény kardinal na Sazavu, a tu 
u pritomnosti krale Premysla dne 4. ¢cervence 
1204 hrobku sv. Prokopa oteyriti a télo jeho 
vyzdvihnouti dal, naéez pak sluhu Boziho za 
svatého prohlasil, pri ¢emz, jak svédci tyz spi- 
sovatel, mnoho z4zraku se udalo. — 

*) Cisar Karel IV. ovsem obdrzel od papeze povo- 
leni k zavedeni sluzeb B. v jazyku slovanském; 
to viak netykalo se klastera Sazavského. Sluzby 
Bozi v jazyku slovanském byly jsou konany 
v kostele na Novém mésté Prazském zvaném 
»v Emausich“ neboli ,na Slovanech.| — 

**) Dle chronostichu na dedika¢nim obraze v Sazavé. 
Zda se viak, ze se to stalo pozdéji; nebot Pa- 

_ lacky v_Déjindch C. zemé uvadi, ze r. 1421 po 
dobyti Ceského Brodu klaster Sazavsky s jinymi 
jesté klagtery vitézim Prazanum v moe padl. 


— 330 — 


zavském, kde jiZ méste¢éko Sdzava a vice 
vesnic se nalezalo, byl vedl a hrob sv. 


Prokopa byl sttezil, nelze sjistotou udati.*) 


Roku 1588 za panovani cisate Rudolfa 
IL. arcibiskup Prazsky Martin Medek roz- 
pomenul se, Ze ostatky sv. opata Prokopa 
posud v sutindch chramu Sazavského pod 
oltarem ve zvldstni hrobce odpotivaji, a 
vida, Ze neni nadéje brzkého obnoveni kla- 
Stera toho, uzaviel, ostatky sv. patrona do 
Prahy prevezti. Prijel tedy v mésici kvétnu 
téhoz roku do Sazavy a tu kazal rum od- 
kliditi, hrobku otevfiti, télo pak sv. Pro- 
kopa vyzdvihnouti a do Prahy vézti; kdez 
ak v slavném privodu, v némZ i cisar 
udolf se zuéastnil, na hrad’ Pra%sky pte- 
neSeno a v chramé Viech Svatych polozeno 
bylo, kdeZ az posud se naleza. 
Teprv r. 1664 podarilo se opét radu 
benediktinskému v Cechach klaster Sdzav- 


sky obdrZeti a chram i klaSter znovu vy- 


stavéti. Z nedostatku viak potrebného na- 
kladu chrim o vice ne% polovie starého 
chramu mensi zbudovan, klaster pak toli- 
ké% v menSim rozméru a sice ne. jiZ na 
starém misté, alebrZ na jizni strané k chra- 
mu pyistavén. 

Prvnim opatem obnoveného kla&tera 
byl mnich Ildefons, jen% také stavbu no- 
veho chramu i klastera fidil. Za ného vra- 
ceno jest chrdamu feholnimu od vd. kapi- 
toly sv.-Vitské rameno sv. Prokopa, kteréz 
zminéné kapitole pred ddvnymi ¢asy da- 
rovano bylo. Sam tehdejsi arcibiskup Ma- 
tou’ Ferdinand z Bilenbergu pfivezl ten 
sv. ostatek. do Sazavy. — Piispénim do- 
brodinctt byl chradm uvnitt ozdoben-a opa- 
tren oltari. Hlavni oltat, jako ptvodné, 
zasvécen jest opét na jméno BI. P. Marie 
nanebeyzaté a sv. Jana Kititele. . 

V lodi chramové po strané evangelia 
postaven jest oltdt ke cti sv. Prokopa s pra- 
starym obrazem tého% svatého. **) Na proti 
nému postaven jest oltdr sv. Benedikta. 
Tak ponendhlu zveleboval se opét chraém 
i klaSter Sazavsky a mnohymi péknymi 
obrazy a tezbami ajinymi poklady se obo- 
hacoval. 

Roku 1746 potkalo véak ty% kla8ter 
nové nestésti; zhoubnym poZdrem zachva- 


*) Bez pochyby byl pri mensim chramu P. v méstecku 
Sazavé knéz strany ,pod oboji* — az do 17.sto- 
leti; jakz jesté nize podotkneme. 

Obraz tento dle svédectvi P. Hugona Fabriciusa 
jest pry tyz, jenz hned po smrti téhoz svétce 
(co podobizna jeho) malovan by], prvé nez télo 
do zemé vlozeno bylo: éemuz zd se nasvédcovati 
ta okolnost, ze obli¢ej svateho velmi bledy, o¢i 
pak zavrené jsou, av celé az prili8 primé postavé 
zadny zivot se nejevi. Obraz ten lezel pry dlouho 
v sutinach, az pak, aé ponékud porouchan, byl 
nalezen a potomstvu zachovan. 


*#) 


cen z vétSi Sasti lehl popelem. Po nékolika 
letech véak znovu jest zbudovdn. 

Ale potom nemél vice dlouhého trvani. 
Jako jiné mnohé klaStery ve vlasti navi 
propadl i on zruSeni, bylt dne 4. listopadu 
r. 1785 na rozkaz vlady zavien. 

Poslednim opatem byl tu P. Leander 
Kramar, z Benesova rodily, jen% po né- 
kolika letech v Panu zesnuv na Zadost svou 
pred chramem sv. Prokopa v Sazavé bliz 
hlavnich dve¥i pochovan jest, kde% do zdi 
vsazeny pomnik posud hrob jeho naznaéuje. 

Statky, kterych klaster tento v posled- 
nich dobach opét byl nabyl, byly jsou i s 
budovou klasterni rukoum svétskym_ pro- 
dany; duchovni pak sprava, jizto jeden z 
mnichi pri malém chrdmu sy. Martina 
v mésteéku Sdzavé vedl, prenesena jest 
ku chramu klasternimu, jakoZto vétSimu, 
jen% pod jmenem sv. Prokopa farnim chra- 
mem utinén jest. Duchovenstvu novému 
vykazdno jest zadni ¢ast klaSterni budovy 
k .ptebyvani, a vyZiva ‘dana mu_hlayné 
z nabozenskée matice. — 

Tak podruhé zaSel slavny druhdy kla- 
ster sy. Prokopa na Sadzavé. *) — 

Seznavée déjiny kla&tera a chramu Sa- 
zavského, pohledme jiz, v jakém stavu toto 
misto nyni se nalezd. Pomitime prozatim 
budovu klaSterni a co pravi poutnici-na- 
vktivme% napfed chram. (Hag fe 

Ubirajice se pres nadvori ku chramu 
kra¢ime skrze vysokou, étverhrannou vé% 
z éerveného piskovce. Jest to jediny posud 
sluzbu konajici pozistatek pivodni chra- 
mové stavby. JelikoZ utrpéla jiz nékolikrate 
véz% tato*pozdrem znaénou Skodu, m4 nyni 
jen nizkou ban. Uvnitr nalezaji se tti zvony. 
Mezi vézi a nynéjsim chrdmem jest pro- 
stranstvi as 50 kroki dlouhé, kde% stavala 
druhdy-predni polovice chramu, jakoZ toho 
posud svédky jsou étyti vysoké a velmi 
pékné piskoveavé pilite mezi vézi a chra- 
mem nynéjsim, jez délily hlavni lod od 
pravé postranné. Jsou posud klenutim mezi 
sebou spojeny, které aé neprikryté jiz vice 
neZ 400 let vadoruje vée hubicimu zubu 
éasu **), Dle vypravovani starych osadnikti 
stdvala pry i na protéj&i strané druha vé% 


*) Pri prodeji jméni klasterniho neSetreno ani chramu 
a jeho véci. Tak jmenovits prodan i velikolepy 
hlavni oltar, a mmohé veliké i pékné obrazy. 
Ano i s4m zminény obraz. dedikaéni piigel do 
prodeje; vsak zakoupil jej tehdejai farar Sazavsky 
Vacslavy Martinek a vénoval fare Sazavské. — 

**) Kézby nynéj8i majitel byy. panstvi Sazavského 
a patron chramu, jenz jiz mnoho dobrodini chramu 
sv.-Prokopskému prokazal a k posledni obnové 
jeho znamenité prispél, nad témito piliti se roz- 
pomenul, a je néjakou piimérenou krytbou opa- 
tril, aby co mila pamatka slavného druhdy chramu - 
zachovany byly. : : 


— 331 — 


chrémova, a podobna fada piliiti, co délily 
levou prostranni lod byvalého chramu; avsak 
neSetrnosti byvalého majitele panstvi zbore- 
ny jsou tyto zbytky slavy Sazavské a ka- 
meni k jinému uéelu jest pry upotiebeno. 
‘Po pravé strané hlayniho vchodu do 
chrému_ stoji misiondfsky kHi% na pamatku 
misie zde r. 1858. odbyvané. Po levé strané, 
jak jiZ zpomenuto, ve zdi vzazen jest po- 
mnik posledniho opata Sazavského, P. Le- 
andra Kramafée. — Vstupme jiZ do chramu 
samého. — 

Chrém sv. Prokopa, aé nezaujima ani 
polovici byvalého chramu, jest prece jeden 
z vétSich kosteli venkovskych. Jest asi 40 
krok& dlouhy, primétené vysoky, a sestdva 
z tri lodi; vét8i Gast pravé lodé vSak zau- 
jima sakristie. Nad poboénimi. lodémi na- 
lezaji se prostrannd oratoria. Hlavni oltar, 
aé neni tak ndkladny, jako byval onen za 
éasi klaStera, prec jest velmi pékny. 

Stavba jeho jest uSlechtila, rezby, (zvla- 
8té sochy) velmi pékné, a obraz ,,Nanebe- 
vzeti P. Marie,“ tuSim od Molitora, ma cenu 
velikou. Po strané evangelia stoji v pres- 
bytari maly ,oltdr ostatki®. — Na ném na- 
lezaji se ve sklenéné skfini tri drahocenné 
omg! po sv. patronu; totiz: direvény 

oflik z déeva jalovcového vykrouzeny, 
z néhoz dle poddni knizeti Oldtichovi piti 
dal: Koflik tento. opatren jest. sttibrnym 
podstavkem a svrchu stribrnou obrubou a 
vikem, tak Ze se podoba malému ciboriu. 
Druhou pamatkou jest drevéna IZice s ma- 
lou sttibrnou rukovéti. 

Koneténé jest tu mala ¢astka kosti 
z téla sv. Prokopa, kteraz o slavnosti sy. 
Prokopa poutniktim k libéni se podava. — 
Mimo tyto ostatky nalezaji se v této skfini 
jesté nékteré mensi ostatky jinych oslavenct 
Bodich. 

Znamenitou ozdobou chramu jest ka- 
zatelna velmi prostrannd; svrchu sochou 
Spasitele a ttyrmi sv. evangelisty a dole 
sochami étyr sv. ucitelii cirkevnich opa- 
trend. . 

U prostred hlavni lodé nalezaji se jesté 
dva men&i prostranni oltare: v levo sy. 
Prokopa s prastarym pamdtnym obrazem, 
o ném% se jiZ svrchu zminka stala, a pak 
s ramenem téhoz svatého, ve zvlaStni skrini 
uschovanym; v pravo pak oltar sv. Bene- 
dikta s péknym obrazem, blahoslavené ze- 
snuti téhoZ svatého predstavujicim. 

V levé postranni lodi nalezaji se dva 
malé oltare sv. Jana Nep. a Srdce P. Je- 
zige, a dvé starobylé avsak dikladné zpo- 
védnice s péknymi fezbami. Z této lodé 
za poslednim oltdtem vedou uzké dvojité 
schody do tak zvané ,jeskyné sv. Prokopa.“ 


. chou sy. Prokopa co poustevnika. 


Jest to okrouhlé progtranstvi v skale nad - 


fekou Sazavou a pod presbytdétem chramu 
se nalezajici, uplné sklenuté a as tietinu 
hlavni lodé zaujimajici, do niZ jen malym 
okénkem z venku svétlo ynikdé. V jeskyni 
této nalezd se maly dtevény oltdt se so- 
Nenif 
poutnika, jenZby naystiviv Sdzavu, do je- 
skyné této se nepodival. Vedout do ni sice 
jesté jiné rovné a pohodlné schody z pro- 
stred hlavni lodé chrdmu; avSak vchod 
tento byl (bezpochyby po zrugeni klastera) 
svrchu zazdén a s ostatni pidou chramu 
srovnan. Teprv pred nékolilea roky dal 
nynéjsi p. fardt prispénim bratra nynéjSiho 
patrona vchod tento opét otevriti, a pouze 
plochymi Sirokymi kameny pyikryti, které 
v éas potreby snadno odstranény byti mo- 
hou. Vchod tento otvird se jen na veliky 
Pe a bilou sobotu, an péti téhoz dp. 
arare Bozi hrob nyni v jeskyni na oltdti 
se zrizuje, pri Cem% jeskyné slavné osvét- 
lena byva, coz na kazdého navstévovatele 
veliky dojem Gini. 

Mezi jeskyni a hlavnimi dvefmi chra- 
mu naleza se byvala krypta mnichti Sazay- 
skych z dvou oddéleni sestavajici, v nichz 
vsak jen néco malo zetlelych kosti se 
naleza. 

_ WV Gasti pravé postranni lodé pred za- 
kristii nalezd se nyni pékny sedm strevict 
vysoky obraz ukrizovaného Spasitele na 
mohutném krizi, tezbdrské to dilo nynéjsi- 
ho dp. fardre. V poslednich letech byl cely 
chram tento péci téhoz duch. pastyre s pii- 
spénim dobrodinci uvnitr obnoven, a slus- 
nymi obrazy krizové cesty opatiren. Vyjde- 
meli z chramu na nadvori, spatrime pred 
sebou staveni farni, jak nam to jiZ obraz 
dobrého pastyre nad vchodem zvéstuje. 
Staveni toto jest zadni cast byvalého opat- 
ského obydli. Mimo zminény jiz dedikaéni 
obraz a dva mensi sv. Jeronyma a sv. Mati 
Magdaleny nenalezame zde zadné pamatky 
z byvalého klastera. Tak i v byvalém pfri- 
bytku opata. Toliko vét8i budova na jiZni 
strané chrdmu, druhdy obydli mnicht, 
chové v sobé nékteré pamatky. Budova 
tato tvori pravy ¢tverhran, ma jedno po- 
schodi, uprostred pak jest malé nadvori, 
kolem néhoz v prizemi i v prvnim patie 
prostranna chodba bézi. 

_ - Dole i nahore naleza se mnoho pro- 
strannych i prijemnych svéinic a sini. 

Na klenuti dolejsi chodby jest 18 obra- 
zi, jednotlivé vyjevy ze Zivota sv. Prokopa 
predstavujicich. Jsout pak predméty obrazt 
nadsledujici : 

1. Stavitel predklada sv. Prokopu a 
knizeti Oldtichovi nakres stayby klasterni. 

2. Bretislav I. odevzdava sy. Prokopu 
vystavény klaster. 


6 SE 


3. Bretislav I. obétuje zdékladni listinu 
klastera na oltdti Rodiéky Bozi.  - 

4. Sy: Prokop pfijima slib (profesi) 
muichty. 

5: Sy. 
straky. *) 

6. Sv. Prokop vyhani dabla po scho- 
dech ‘pryé. 

7. Sv. Prokop ord sdablem. ~ , 

8. Sv. Prokop kfisi utopeného zname- 
nim sv.. krize. 

9. Sv. Prokop na prosbu jednoho na- 
bogného krestana, jenz na krizovych prt- 
vodech u kla&tera byti chtél, ale pro vel- 
kou vodu nemohl, veli lodi na této strané 
feky, aby na druhou stranu k onomu na- 
boZnému muzi preploula, aby se do klaStera 
prevezti mohl. ; 

_ 10. Sy. Prokop utika z klaStera od ne- 
pratel zapaleného. 

11. Sv. Prokop vymita dabelstvi z jed- 
noho posedlého. 

12. Sv. Prokop co otec chudych roz- 
dava almuznu. 

13. Smrt sv. Prokopa. 

14. Sv. Prokop zjevuje sé papezi Inno- 


Prokop zahani od chramu 


cenciovi IIL y slavé své nebeské, kdyz je} 


papez tento za svatého vyhlasiti se zdrahal: 
K dalsim étyrem obraztim neni nyni 
svobodného pfristupu, anaf ¢ast chodby zdi 


prepazena k domaci potrebé slouzi. Jsout. 


pak obrazy tam ndasledujici: 

15. Sv. Prokop zjevuje se mnichim 
z Brevnova, po vypuzeni mnichi slovan- 
skych sem prislym, hroze jim trestem. 

16. Sv. Prokop zjevuje se krali Vra- 
tislavovi (?) napominaje jej, aby prispél 
opatu Bozetéchovi k obnové pozZdrem po- 
Skozeného kla&Stera, podlé planu, jejz andél 
v rukou driZi. . 

17. Sy. Prokop zachratiuje pacholika 
pred loupeZniky je) pronasledujicimi. 

18. by. Prokop osvobozuje od smrti 
obéSenim odsouzence jednoho, jenzZ se k né- 
mu utika. — 

Obrazy tyto, z nich% ‘nékteré slusné 
vyvedené jsou, pochazeji bezpochyby as 
z polovice Tainnteho stoleti; jsou posud do- 
sti dobre zachovalé, a zajimaji zvla&t cizi 
poutniky u veliké mire. : 

V prizemnich nékterych sinich nalezaji 
se jeSté nékteré velké obrazy na obmitce, 
ale temér k nepoznani jiz se’lé. — Ostatné 


*) Vypravuje se totiz, ze kdyz sy. Prokop kdys 
s bratry svymi v chramé hodinky cirkevni konal, 
priletélo na chram hejno strak, které krakajice 
poboznost mnicht ruéill. 7 

Sv. Prokop maje za to, ze se to déje ptso- 
benim nepritele véi poboznosti, vysel z chramu 
ven a zazehnanim straky zahnal; od toho éasu 
pry (jak di povést lidu) nehnizdi zadna straka 
u udoli Sazavském. — : 


se v kldSterni budové Zddné jiné zvldstni 
amatky nenaleza. — 

NaboZni poutnici sv.-ProkopSti navéti- 
vivse chram a klaterni chodbu s obrazy 
sv. Prokopa, ubiraji se pak obyéejné do- 
lej8i Asti Cernobud a pres*most na levy 
breh Sdzavy, aby okusili vody ze studanky 
sy. Prokopa, za méste¢kem Sazavou u lesa 
se nalezajici. NeZ tam se podivame, zajdé- 
me% prvé do méstetka, abychom tam na- 
vitivili filialni chrdém sv. Martina. Na za- 
padnim konci mésteéka na malém kopci 
stoji tento stdnek BozZi, kolem ného ‘se roz- 
kladdé hrbitov pro celou osadu Sdzavskou. 
Kdy chrém tento byl vystavén, nevi se; 
tolik jen vime, ze staval jiz v 14. stolett. 
Po vyvraceni kldStera*stal se chrdmem hu- 
sitskym *), a po bitvé na Bilé hore priSel 
opét v ruce katolika. Po znovuztizeni kla- 
Stera sy.-Prokopského r. 1664 vedl piri ném 
spravu duchovni jeden z feholnich knézi 
az do r. 1785. 

Po vyzdvizeni klastera tého% r. 1785 
stal se chrdm tento, jak jiz podotknuto, 
kostelem fiffalnim ; a ponévadznemél Z4dného’ 
jméni, schdzel, az r. 1848 dne 6. srpna 
zhoubny ‘pozér méste¢éko Sazavu i chram 
s vézi v zticeniny obratil, tak Ze jen holé 
velmi porouchané zdi zistaly. Roku 1856 
ujal se ho nynéjsi horlivy p. fardt Fran- 
tisek Koti as arte mnoha’ dobrodinct + 
znovu je} vystavél, a vnitr velmi vkusné 
ozdobil. J. Em. nejdist. p. kardinal a ar- 
cibiskup Pragsky dne 18. fijna 1857 chram 
tento slavnym zpisobem posvétil; 0 éemzZ 
»Blahovést* tehdaz obsirné zpravy prinesl. 
— U vnitr chrdmu nalezaji se tii pékné 
oltate. a krasna kazatelna: vSe z chramu 
sv. Jiti na hradé Pragském. Hlavni olta¥ 
zdobi obraz.sv. Martina od Hellicha a dvé 
dievéné sochy sv. Jana Nep.-a sy. Zikmunda 
od jmenovaného d. p. farate Sazavského. 

Jedina pamatka z dob, kdy je&té chram 
tento farnim byl a klaster staval, jest ta, 
ze z chramu tohoto tiikrdte do roka slavné 
processi se vede do chrdmu sy. Prokopa, 
totiz na hod Bozi svatoduSni, o slavnosti 
sv. Prokopa, a v den nanebevzeti P. Ma- 
rie (jakoZto pivodniho titulu feholniho chra- 
mu). ¢— 


“*) Kdyz r. 1856 vnitrni obmitka zdi chramovych 
po ohni r. 1848 pozustalych za piicinou nové 
stavby otloukana byla, nalezena jest pod prvni. 
vrchni obmitkou jina, na niz rozli¢né texty z pisma 
Sy. napsany byly; kde vsak i tato druha obmitka 
odpadia, nalezly se stopy malovanych obrazi 
svatych; — z Gehoz souditi Ize,.ze husité chramu 
tohoto pivodné katolického se zmocnivée jej uvnitr 
obilili, a texty z pisma sv. tu a tam na sténdch 
napsati dali. Kdyz pak pozdéji katolici opét jej 
dostali, obilili jej uvnitt po znovu, a pak sluzbé 

e Bozi zasvétili. — 


x 


velepanidtnym; ucta pa 


— 333 — 


Nékolik set krokii za mésteékem Sé- 
zavou. u lesa nalezdi se ,,studdnka sy. Pro- 
kopa.“ Povést pravi, Ze jest to ta, z niz 
sv. Prokop knizeti Oldiichovi .vody k piti 
podal. Jest kamenou obrubou opatiena a 
chova vzdy hojnost velmi dobré vody. 

U ni naleza se kaplitka s oltdtem sv. 
Prokopa opata; té% jsou tu dvé menii sochy 
sv. Prokopa, poddvajictho knizeti Oldtichovi 
koflik vody. Nad vchodem kaple oznamuje 
napis, Ze tuto stalo se podivné setkdni sv. 
Prokopa s knizetem Oldrichem, jez zavdalo 
a k vystavéni znamenitého kldktera 

azavského. ~ — 

Tak vyhlizi Sdzava, tento nyni ovSem 
jen chudy pomnik slavy velikého dobro- 
dince naroda teského, sv. Prokopa. 

Cheeili viak, mily étendti, spattiti po- 
mnik slavy, jejZ vystavél sobé sv. patron 
v srdcich nabo%nych katolikii v Cechach, 
zvlast v okoli Sdzavském, nav&tiv Sdzavu 
o slaynosti sy. Prokopa. V ten den spatrix 
ji_v rouge slaynostnim. Veliké zastupy 
lidstva spéchaji sem; Getnd procesi ze 
vsech vikolnich farnich osad, ano i ze vzada- 
lené Hory Kutné, z Kolina a odjinud pri- 
chazeji sem s velikou slavou k ucténi sv. 
Prokopa vy takovém mnofZstvi, ze kdyb 
chram i v pivodni syé velikosti tu stal, 
nestatil by k pojmuti vSech poutniki. Na 
celé) farni: osadé Sazavské ano i vy. mnohych 
okolnich obcich jest den svatého Prokopa 
(4. Gervence) ne sice predepsanym, ale (coz 
tim vétsi zdsluhou jest) z dobré vile svatkem 
zasvécenym , nikdo tu v poli nepracuje, 
aniZ jakou jinou téZkou praci kona.*) 

iZ v predvecer slavnosti konaji se 
litanie o sv. Prokopu s poZehndnim; v samy 
den pak z rana od 9. hodiny konaji se 
obéti me sv., pri nichzZ ku stolu Pané pii- 
stupuje veliké mnoZstvi lidi, kteri bud jiz 
u veéer aneb rano sv. zpovéd byli vyko- 
nali. V 8. pak a v 10. hodin konaji se 
slavné sluzby Bozi, tyto poslednéjsi s ka- 
zanim.. TéZ odpoledne kona se poboZnost 
k ucténi sv. Prokopa. — I mezi oktavem 
byva Sazava od poutniki navstévovana. — 

Tak slavi se zde pamatka sv. Prokopa 
patrona éeského. A-coz teprv kdyby se 
zde. nalezal hrob sv. Prokopa! Pak by za- 
jisté naleZela Sézava mezi prvni poutni mista 
v Cechach. — 

Ne% byt i v Sazavé vice nestavalo 
hrobu a klaitera sv. Prokopa, ztstanef 
ona povZdy mistem v déjindch ¢éeské zemé 
sv. zakladatele 
*) Kéz by viecky farni osady ndsledovaly tento pri- 

klad zboznych osadniki SAzavskych, a aspon do- 
poledne svétili cirkevni pamatku sv. patrona sveho 
farniho chramu, paklize tato na.den visedni pri- 
pada. — ; 


jejiho v nérodé na’em nevyhyne nikdy ; 
ano doufdme, Ze nérod éesky nékdy u vétii 
mite oslavi pamdtku svétce, jena ndlezi 
mezi uejprednéjsi jecho dobrodince. — V. P. 


Mat¢cina modlitebni kniha. 


Z jara roku 18.. ptisel mladik, ktery 
pravé byl ukonéil zkousky své na vysokych 
Skolach, do jedné vesnice, aby tam u se- 
stry své hledél si poruSeného zdravi. Né- 
kolik dni po jeho prichodu pfigla jeho se- 
stra k domdcimu duchoynimu a yyjevila 
jemu s pldtem, Ze bratr jeji ve&kerou uté- 
chu naboZenskou od sebe odmita, a Ze 
muZi jejimu bez obalu vyznal, Ze niéeho 
vice nevéri. Duchovni tésil zarmoucenou 
sestru jak mohl, a pfislibil v8emoZnou po- 
zornost vénovati bratru jejimu. Potkav 
mladika trpiciho na, souchotiny, an se za 
siete potasi prochazel, pouzil této pri 
ezitosti, aby se s nemocnym blizeji sezna- 
mil, i oslovil ho ptivétivé; ale mladik se 
zamracil, mrzuté odpovidal na otazky, a 
kdyz duchovni amills se o utéSe; jake po- 
skytuje sv. naboZenstvi v nemoci a utrpeni, 
iekd se od ného rka: Ze mu dlouhé mlu- 
veni &kodi. Brzy pak dovédél se duchovni, 
ze se nemoc mladikova znamenité zhoriila, . 
a Ze lékar obava se, aby chrleni krve ne- 
udinilo nenadale konec Zivotu jeho. Duchovni 
maje to za svou povinnost, navéStivil ne- 
mocného, aby ho laskavé i dirazné napo- 
menul, dbati'o spaseni duSe své. Poruciv 
drive pri m&i sv. dusi nemocného Bohu, a 
sebe milosti Ducha svatého, nastoupil dosti 
krusnou cestu k pribytku nemocného. Se- 
stra privitala ho, a uveden k bratru, jenz 
sedél na pohovce, hlavu maje oprenou o 
ruku. Bylo znat, ze trpi mnoho. Kdyz se- 
stra predstavila duchovniho, preméril ji ne- 
mocny hnévivym okem, a vyjevil bez okol- 
kai duchovnimu, Ze ndvstéva jeho jest mu 
nemilé. Duchovni nedbaje téch trpkych 
sloy, hledé] upokojiti nemocného, a Zadal, 
aby jen v duvérné modlitbé obratil se 
k Bohu, Ze nalezne vnitiniho pokoje, po 
kterém Slaps touzi duSe jeho. Zdalo se, 
jako by slova ta dojimala nemocného; ale 
jenom se tak zdalo, v pravdé bylo jinate; 
po nékolika okamzenich ‘ek! churavec 
trpce, Ze utéchy té nepotrebuje; a kdyz 
sluha Pané p¥ipomenul mu jeho viru v mla- 
dém véku, kdyZ ho upozornil, Ze nemoc 
tato snad Bohem samym poslana jest, aby 
nahled] jedenkrate do svédomi svého, a 
capa: sina vétnost: roztilil se nemocny, 
tak Ze duchovni uznal za dobré, vzadaliti 
se. Sestra byla tim velmi zarmoucena, i té- 
Sil ji duchovni a vyzval, aby neustala, na 
modlitbach porouéeti bratra svého Bohu, 


— 334 — 


a spol¢éhala na milosrdenstvi Bo%i, spolu 
prislibil, Ze co nejdiive opét navStivi ne- 
mocného. 

Vkak sotva byl dogel domié, dostal 
-psanitko, v ném%Z nemocny vSecky dal&i 
navstévy jeho prisné si zapovédél, a zdro- 
veii dovédél se, Ze nemocny vyhrozoval se- 
stre své, pak-li jeSté k nému pripusti knéze, 
ze okamZité opusti jeji dim a pfestéhuje 
se do hostince. 

Nemocny se ponékud zotavil, maje 
véak na prochdzce potkati duchovniho, na- 
pnul vSecky sily, aby se mu rychle vyhnul. 

Druhého dne z rdna, hned po mii sv., 
prisla sestra k duchovnimu, a sotva ducha 
es boone zvéstovala jemu: ,,Bohu diky! 

ratr mij jest opét kresfanem. Prosi, byste 
ho jeSté dnes navStivil.“ Pln udiveni pospi- 
Sil knéz bez prodleni k nemocnému. 

Nemocny s nedotkavosti ¢ekal jiz na 
jeho p¥ichod, vySel a%Z na schody jemu 
vstric, uchopil se ho za ruku, prosil za od 
pusténi, ze nevlidné k nému se choval, a 
s alee srdcem a uslzenym okem pra- 
vil: ,Dékujte, velebny pane! se mnou do- 
brotivému Bohu, jsem opét kfesfan! Po- 
mozte mi, abych se stal hodnym kfresfanem, 
i abych co dobry ktestan zemtel.“ — Du- 
.chovni pral nemocnému &tésti, i otazal se 
ho divérné po priciné tak nenadalého obratu. 
5 Véera vecer,“ jal se vypravovati nemoc- 
ny, ,kdyZ jsem se byl z prochazky vratil, 
prohlizel jsem z dlouhé chvile knihy v malé 
skfini sesttiné, a tu prisla mi do ruky 
nahodou modlitebni kniha mé neboz%ky 
matky. Oteviel jsem ji, a prvni co jsem 
uzrel, byl obrazek, na némzZ naboZna matka 
m4 poznamenala den mého prvniho: sv. 
prijimani, a k tomu vlastni rukou pfipsala 
tuto modlitbu Pdéné: Jezisi, jenz jsi do 
_srdce mého syna vstoupil, velebim neskon- 
éenou dobrotu Tvyou, a prosim, zachove}j 
ho ve sy. vite, v Gistoté a nevinnosti, a 
proved nebezpeéenstvim tohoto Zivota Stast- 
né do Zivota vééného! Svata Maria, ma- 
titko Bozi, primlouvej se na néj !“ 

» ly jsi nezachoval viru, tys ztratil ne- 
vinnost svou,“ vypravoval mladik dale — 
,ozyvalo se v dui mé, nevédél jsem, jak mi 
jest. Nebyl jsem s to, odloziti knihu tam, 
kde stdla, vzal jsem ji a odeSed do pokoje 
svého polozil jsem ji vedle sebe; tu mi ptisla 
na mysl matka ma, zpominal jsem na jeji 
nduky, vystrahy, napomindni; mné prisly 
na pamét sliby, které. jsem ji uéinil v den 
prvniho sv. prijimani —i na lozi smrtelném, 
zpomnél jsem na dny mladosti, kdy jsa ne- 
vinen, jsem véril, a blazené i spokojené 
ziv byl. Pak ale potopila se du’e ma v more 
mych poblouzenia hirichi. — Byl jsem véak 
pomaten, bourilyf.v duSi mé city rozdilné. 


— Viras nevérou-zdpasily ve mné. — Nevédél 
jsem, kam se obratiti, co poéiti mam. — Sahal 
jsem po knize matéing, a opét ji odlozil. 
— Chtél jsem Cisti v ni, nemohl ere 
Koneéné padla mi do oka veterni modlitba, 
kterou zbo#n4 matka md denné s nami 


-se modlivala; bezdéky padl jsem na_ ko- 


lena, a — po letech ponejprv modlil jsem 
se zase. — Bylo mné, jako by matka 
vedle mne kletéela, se mnou se modlila. 
— Klamy, které zahalovaly oko mé du- 
chovni, pojednou zmizely,vyjasnilo se ve mné, 
ja poznal, Ze toliko hiichové moji k ne- 
vére mne pfivedli. Slze litosti polily mne. 
— Dojat hluboce bral jsem se ‘na ltzZko. 
Dlouho nemohl jsem usnouti, teprv, kdyz - 
jsem poznamenal se znamenim sy. krize, 
jak mne to v mlddi matka uéila, usnul 
jsem tise. — Jak mile z rana jsem procitl, 
vyhledal jsem a modlil se ranni modlitbu, 
kterou jako dité za ndvodem matky své 
jsem konaval, a ve mné dozrdlo predse- 
vzeti, zcela se oddati opét Bohu.“ 

Tak vypravoval nemocny. S pohnutim 
poslouchal duchovni, a sestra po cely ten 
éas, tonouc radosti v_ slzdch, nespoustéla 
ani.oka z bratra svého. Duchoyni posi- 
loval chiadnouciho mladika v dobrych jeho 
umyslech, nabidnul se, Ze vSemoZné chee 
se ‘pridiniti, aby, mda-li jaké pochybnosti 


ve vire, mohl je odstraniti. Na to odpo- 


védél nemocny: ,Bih mne jizZ vyhojil od 
mych pochybnosti. Pred svétlem svaté pra- 
vdy a milosti Boa#i v nivec rozpadavaji se 
zdanlivé — nastrojené.dtivody, kterymi 
jsem usiloval nevéru svou sdm pred sebou 
oligiti. Véril jsem, dokud jsem se ridil 
predpisy svaté viry; ale kdyZ jsem se 
pustil cestou hrichu, zatemnilo se v dusi 
mé, chytal jsem se vSeho bludného uéeni, 
jakého jsem az mnoho slychal po éas svych 
Studii. — Kyz mi dobrotivy Bih da od- 
pusténi hrichit mych!“ — 
K sy. svatostem pripravoval se po del¥i 
éas se v8i opravdovosti, a prijal je s vrouc- 
nosti, ktera hluboce dojala vsech pritomnych. 
V leté zhorgila se nemoc jeho velmi, du- 
chovni denné ho navstévoval. Drivéjsi omr- 
zelost na éisto ho opustila; bylt vesel, blazen 
as prikladnou trpélivosti sndSel obtize svého 
neduhu. Rad mluvival o utéSe, jakou po- 
skytuje sv. ndboZenstvi v nemoci, a ne 
bez bolesti pohlizel nazpét na ty trapné 
dny, které prozil v prvni dobé nemoci své, 
kde byl rozervan s Bohem, sam se sebou, 
s celym svétem. — Bylo mu zvldXtni roz- 
ko8i, kdyZ mohl 0 matce své s nékym roz- 
pravéti, a kdyz seslabl zrak jeho, Ze ne- 
mohl sdm Cisti, Zddal na jinych, aby mu 
néco predéitali z modlitebni knihy matéiny. 
Nékohik dn& pred smrti jesté jedenkrate 


* 


— 335 — 


fijal sv. svdtosti. Znamenaje, %e Zivot 
Joni se ku konci, hledél smrti vsttie s po- 
kojnou a divérnou mysli pravého kiestana, 
téSe se, Ze se na vétnosti shleda s matkou. 
— Pil ey pred smrti maliéko usnul, 
najednou viak procitna, vzchopil se azvo- 
lal radostné: Matko! Matko! pak tixe sko- 
nal. ‘Snad si priila matka pro syna, aby 
ho uvedla v Zivot blazenéjsi? | 


Lidsky Zivot. 


Sladky sen to kratké mladdi: 
V ném nam radost yénce plete; 
V ném se duSe s dusi snoubi, 
V ném na pousti stésti kvete. 


Drahy vék ta muznd léta: 
V ném se sila s duchem poji; 
Vék to dink, v némz se srdce 
Cistou praydou rado koji. 


Vainy éas to start vetché: 
Nade hrobem noha stoji, 
Duch zaléta myslénkami 
Ku véénému blaha zdroji. 


Klamny sen ysak zdej’i Ziti: 
Jak bublina y nic rozplyne; 
Nad hvézdami novy teprv 
Zivot véény se rozvine. 


Dopisy.— 


Z Pisku, 17. Eervence 1865. 
(Posvéceni hrbitova; udileni sv. birmovani; kladeni zakladniho 
kamene ; zkousky o bisk. visitaci.) 

Kdyz lonského roku nejdist. p. bisku 

v okoli naSem udilel sv. bitmovani, byli 
jsme tomu velmi povdétni, Ze Piskem se 
ubiraje, chrdmy nage navstivil a nam sv. 
poZehnani udélil. Jak tedy plesalo srdce 
nase letos pki pomnéni, Ze prijde k nam a 
vykond mnohé pamatné dilo. Dne 12. Ger- 
vence konal dilo-apoétolské v blizké Cizové. 
Dité touzi po otci; a proto spéchali jsme 
spatrit, tvar svého otce, a podivili jsme se, 
v jaké mite sili Hospodin s4m neunaveného 
vrehniho pastyfe naseho. Potirebnou vlazié- 
kou,-o kterou vSecken lid davno prosil, 
okralo oseni; avéak J. M. p. biskup nedbaje 
zadné obtize, udilel sv. bitmovani v preplné- 
ném kosteliéku Cizovském pti nesmirném 
vedru. Zvlasté dojemnd byla jedna vée, 
kterouz mléenim nemohu pominouti. Jest 
to zboZnost pravé a uprimna nasich &lech- 
tich. Byl jsem otitym svédkem, kterak se 
kniZe Schwarzenberg vloni v Zahori ne- 
rozmyélel p. biskupovi ruku polibit, kterak 
celou able udileni: sv. bitmovani v Z4- 
hott s kloboukem vy ruce nasledoval p. bi- 


skupa, nedbaje horka. A neméné krdsné 
objevil zboZnost svou slovutny knize pan 
Jiti z Lobkovic, jen% ku visitaci na pan- 
stvi Drhovelském v Cizové dalekou konal 
eestu, a svou zboznosti zajisté kazdého po- 
vzbudil. — Avéak vratme se k véci. Pisek 
na Otavé stal 12. éervence odpoledne okréa- 
Slen v svdteénim havu. Po étvrté hodiné 
ohlasovaly raény z moZdiri na Prazské sil- 
nici, Ze se blizi vic'a vice, a Ze jiz jest - 
mezi nami, vrchni pastyt mezi ovecékami, 
otec mezi ditkami. 

Od mostu bral se ulici sv.-Trojickou 
ku hébitovu uvitan jsa méstskym zastupi- 
telstvem a duchovenstvem veSkerym. Od 
zastupii lidu vériciho pozdravovdn slovy: 
»Pochvalen bud Jezis Rristus, “ Zehnal nam 
a zehnaje, upominal na slova: ,,PoZehnany, 
jen% prichazi ve jménu Pané.“ — Skolni 


‘mlddez, bile od&éné druzitéky, Studenstvo 


veskeré kletelo celou ulici, kudy se ubiral 
ndméstek apoStolsky. Piede dvetmi hiébi- 
tovnimi stal sbor ostrosttelsky ku pocté p. 
biskupa v plné parddé. 

stoupiv do chramu nejsv. Trojice zmi- 
nil se nejdist. p. biskup o priéindch visi- 
tace biskupském, ku kterym% vmésté naSem 
jeSté jiné se pridruzily, k nimZ byl pozdéddn 
zvlastni deputaci. Pravilté: Pozndvajice, ze 
dosavadni hibitov vam nestadi, postarali 
jste se o to, aby novd Gast byla zatizena, 
a tu nyni posvétim. Na to dokazal v krasné, 
srdeéné reci, Ze jsou hibitovy 1. mista po- 
svaina, a 2. veledilezita. Kazdé oko éet- 
nych posluchaéai zroseno bylo slzami. Vy- 
konay modlitby za mrtyé na starém hibi- 
tové, kraéel ku hlavni zdi, u niz stal maly 
oltatik a pred nim Gerny kiizZ s vySe muze 
a vedle ného trojkamenny sloup, na némzZ 
tré svétel plalo. Duchovenstvo modlilo se 
litanie o Vsech Svatych, mezi tim poZebnal 
nejdist. p. biskup hrbitov novy, po némzZ 
v privodu kraéel, kropé svécenou vodou. - 
Sbor ostrosttelecky tento vykon provazel 
hluénou strelbou. — Novy hrbitov posvécen 
— li%ko to pro mne, pro tebe, pro vSecky 
— ozyvalo se v srdci kazdého z nas. — 
Po vykonaném poZehnani hrbitova ubirali 
jsme se do dék. chrdmu. Hned u mostu Sli 
jsme branou vkusné od méstského zahrad- 
nika udélanou, na nizZse stkvél ndpis: ,,Po- 
chvdlen Pan JeZi8 Kristus.“ Mnohé domy 
byly ovénéeny, z oken vlaly barevné pra- 
porecéky. U kostela opét jsme prosli bra- 
nou, na niZ bylo heslo: ,,Bih, Cirkev, vlast.‘ 
Pi vstoupeni do chrdmu zapél sbor, fidi- 
telem kiru zvldsté k tomu dni sloZeny 
zpév: ,,Ejhle knéz veliky,“ natéez opét nej- 
dist. p. biskup promluvil k lidu, ukazuje 
mnohé zmény za dobu desiti let, dokladaje 
spolu, kdo se nezménil, a co se nezménilo, 


— $a 


totiz pevnd vira Pisetani, ucta a ldska 


k Bohu, la4ska k duchovenstvu, laska k né-. 


mu, jakovouZ mu nyni dali ma jevo; ale i 
la4ska jeho k ndm, Ze se nezménila, s kte- 
rouzto se za nds modlil, na nds vezdy pa- 
matoval. — Po té udélil sv. poZehnani a 
odebral se do dékanstvi. Na veéer uspora- 


‘dal zpévacky spolek zastavenitko a sbor 


ostrostrelecky privod s pochodnémi z ucty 
a lasky k nejdést. p. biskupovi. 

Dne 13. Gervence o 7. hod. obétoval 
nejdtst. p. biskup ranni mii sv., as udélil 
plnomocné odpustky za pritinou bisk. visi- 
tace. Po m&i. sv. mél krasné kazani, na za- 
kladé textu sv. Pavla: ,,Ukdzala se milost 
Bozi vyuéujici nds, bychom strizlivé, spra- 
vedlivé a poboZné Zivi byli na tomto svété.“ 
(Tit. 2.) Po kdzani byla katechese divéi 
skoly méstké a Skol venkovskych, a ko- 
neténé udilel 1300 bitmovancim dospélym 
sv. bitmovani. Zkousky ze sv. ndboZenstvi 
na vsech ustavech, jakoz i v hlavnich a 
divéich Skolach z jinych predméti zdarily se 
k nejvétsi spokojenosti, a jak utitelstvo tak 
Zakovstvo doslo pochvalného uznani. Nej- 
vice téSil J. M. p. biskupa zpév chramovy, 
jenZ v pravdé ve véech tridach narodnich 
Skol, jakoZ i na ustavech studujici mladeze 
byl pkekrasny. Nedbaje vedra, vieliké 
prace podstoupil p. biskup osobné, 0 vSem 
se hledél presvédéit a proto sdm otazky 
daval, napominal k dobrému, vybizel k se- 
trvani a tak zajisté hojné rozsel semene 
dobrého, které nechat puti a hojného nékdy 
prinasi ovoce! 

Zvlasté zkouska v opatrovné jej ba- 
vila; bylté mezi malitkymi; jakoby mistr 


eo, 


nebesky volal: ,,Nechte maliékych pfijiti 


-ke mné.“ — Pan utitel v opatrovné za 


svou neunavenou pilnost v pravdé zaslou- 
zené dosel pochvaly ; nebot obohacuje rozum 
a vadélava srdce, co% k jeho cti podotkl 
p. biskup verejné. 

* Té%Z ve vy88i divéi skole se zkouiselo 


“ge sv. nabozenstvi, z fysiky, slohu éeského 


i némeckého, z francouzského jazyka, ze 
zemépisu k nejvétsi spokojenosti. Slova 
upfimna srdeéna, jeZ promluvil k témto do- 
rustajicim pannam utkvi dojista v srdcich 
jejich po cely Zivot. — Zkouksky: datily se 
stkvéle; jen bylo co litovati, ze nebylo 
moZzna zkoumati ze vsech predméti; byloté 
jiz 1'/, hod. odpoledne. — 

Po obédé navitivil nejdist. p. biskup 
gymnasium a zkousel ve véech ttiddch ze 
sv. nabdzZenstvi a byl velice spokojen. Pak 
provazen pp. krajskym, okresnim, purk- 
mistrem kraéel s milym kmetem kons. radou 
Bezdékou a ostatnim duchovenstvem k mostu, 
jenZ co starobylost zndm jest. Dne 14. 


Servence po mi sy. opét udilel sv. bitmo- 
vani Skolui mlddezi, pak byly zkousky v 
hlavni a ‘divéi Skole, kdeZ p. biskup téz 


‘byl velice spokojen. Zvlasté zpév jak chra- 


movych tak i Skolnich pisni byl utéSeny. 
-~  -Dne 15. kladl se zd&kladni kamen k 
budové gymnasia nového. Rady Zdkovstva, 
c. k. irelove: méstskd rada, mistni i vzda- 
lené Getné duchovenstvo bylo. pritomno. — 
Sbor ostrosttelecky stal opodal. Ze sou- 
sednich domi vldly prapory,- misto bylo 
okrdéSleno, vyvySeny stolec uchystan pro 
p. biskupa. — Nejprve prednesl éeskou reé 
p- mistodrzitelsky rada Urban, v niZ Zadal 
p- biskupa o pozehndni zdkladniho kamene.. 

Na to ujal se slova p. biskup uvddéje 
na pamét sldvu Aarsiviea Pisku aku 
budové gymnas. prihlizeje tvrdil, Ze v kratké 
dobé budou stati mohutné zdi, v nichZ, jak 
nepochybuje, bude utvrzovana vira, rozki- 
fovdana véda, které co dvé sestry viady a 
vezdy maji kraéeti spolu, co% velmi krasné 
svou zndmou fetnickou obratnosti vyliéil, 
tak Ze slova ta na kazdého trvaly dojem 
utinila. Ku konci fFeéi své prosil s nebes | 
hojné milosti na v’ecky ty, kdoz dilo to 
zapotinaji, jakoZ i tem, kterizto ustav 
ten budou navitévovati. Pak posvétil ka- 
men. V stanu k tomu uchystaném pode- 
pisovala se ode vé&ech. pritomnych uradt, 
stavi, zastupitelstev pamatni listina, a kdyz 
vlozena byla v otvor zakladu, zadélana jest 
a upevnén kdmen trojim uderenim kladi- 
vem. Pyi tom provolal p. biskup: ,Ke cti 
a chvale BoZi, ku slavé nejmilostivéjsiho 
zemépana, ku slavé vlasti a ke cti mésta 
Pisku.“ — Vykon tento sprovazela strelba 
sboru ostrostreleckého. Hned pak:se ode- 
bral privod do dékanského chramu, kdez 
po m&isv. zapél nejd. p. biskup: ,Te Deum“ 
a ukonéil veSkeré slavnosti Feéi na rozlou- 
éenou, pri kteréz% dojal srdce v&ech tak, 
Ze vsecko mnoZstvi hlasits plakalo. — Po 
navéstévé Skol redlnich, v nichzZ opét zkouska 
ze sy. naboZenstvi krdsné a s pochvalou.se 
odbyvala, bavil se se vSemi, zvlasté s dist. 
p- Bezdékou tak srdeéné, Ze nikdy toho 
dne nezapomeneme. O 2. hodiné jiz stal 
sbor ostrostrelecky s hudbou pred dékan- 
stvim, lid se sbihal, a v tom provdzen na- 
éelniky mésta odebiral se arcipastyt od nds 
Zehnaje nam a louée. se s nami. — Mnozi 
provazeli je} a% na pomezi farnosti Pise- 
cké, mnozi az do Protivina, a by moZno bylo, 
nebyli bychom se chtéli odlouéiti jako Ruth 
od tchyné své Noemi. — Kdoz by nectil, 
kdoZ nemiloval naSeho p. biskupa? Nikdy 
mi tak Zivé netanulo na mysli slovo: Non 
dicam vos servos, sed amicos, jako v tu 
dobu, kdeZ tak srdetné pravil: jsem velmi 


+ 3g, 


rad mezi bratry.“ 

_sicerych srdci jdoucim: Pozehnej, 6 Pane! 
co uéinit v nds! a popkej mu v obtizném 
tradé sily a své milosti. J. B. 


Z jednoho krajského mésta v Cechdch v éervenci 1866.. 


(Nafekgymnasialniho katechety.) 

Ministerské vyneSeni od 24. brezna b. 
r., & 989 —C. U. nemile musilo se dotknouti 
kazdého ponékud jen svédomitého kateche- 
ty. Ve vyneSeni tom se kaze, jak ma ki'e- 
stanskému nabozenstvi vyutovano byti: ,,2ZAci 
maji seznati zdkladni pravdy kiestanské 
véro- a mrayouky.“ A vynos tento musili 
gymnasialni fiditelové predéitati v konfe- 
rencich katechetim u pritomnosti ostatnich 
uéiteli i suplenti, mladiki to ledva ze Sko- 
ly vyslych. Mohlby Glovék namitati: Vzdyt 
snad katechetové jsou zkouSeni, jsou usta- 
noveni od svych biskuptiv, uzndni od vla- 
dy, jsou pod dohlidkou biskupskych komi- 
sari?! — Jestlize ale néktery nekond po- 
vinnost svou, dostaii on ditku, a ne vSi- 
ckni, af nejsou vsickni tim potupeni; ne- 
hodili se kdo za katechetu, bud ddn jinam 
a na jeho misto dosazen jiny schopnéjsi. 

Pravi se dale: ,vyuéovani v sidbeken: 
stvi jest nejdiilezitéj8i pakou veSkerého né4- 
boZenského a mrayného vychovani mlddeZe 
atd.“ To ov8Sem kaZdy katecheta vi. Jestli- 
Ze vbak. se. vibec umdya, Ze vyutovani 
v naboZenstvi nejdilezitéjsi jest pakou ve- 
. Skerého naboZenského a mrayného vycho- 

‘vani mladeze, a tudy i jejiho vice méné 
blahodarného pisobeni u véku muzném: 
jak pak sroynava ses timto ndhledem ve¥e}- 
né prodavani rihatskych, neznaboZskych a 
kresfanstvi vyvracujicich spistiv a romani, 
kteréZto spisy, verejné beze vii prekdzky 
jaguoe prodavany, i mladezi, zylasté odrost- 
ejSi do rukou se dostdvaji as pravou 
hltavosti éteny byvaji. A moZnoli kate- 
chetovi tomu zabranit? — Mize jen upo- 
zornit, mize varovat; — avsak musi se téZ 
obavat, Ze jak mile o tom ve &kole pro- 
mluvi, tim spiSe to bude éteno, ponévadz 

0 zapovézenem ovoci mladez a Glovék vi- 

ec, jak zndmo, nejvice jde. Ci o tom, Ze 

nérody a mlddeZ takovymito bezboZnymi 
spisy vefejné se otravuji, nikdo nevi, to 
nikdo nevidi? 

Prayi dale nadzminéné. vyneSeni, Ze 
naboZenstvi neni pouze véci paméti, ale tézZ 
vécit srdee. OvSem, Ze ndbozenstvi hlavné 
jest véci srdce a ma byt prede vim v srdci, 
ale ma byt té% v rozumu, v paméti i vali; 
nebo vsecky vlohy élovéka maji zdroven a 
stejné péstovany bytis a proto musi dité i 
v ndboZzenstvi rozum i pamét cviditi, maji 
i jini uditelové, kde se délat da, si i srdce 
yéimnouti, nebot nejsou jen profesoyi, ale 


Kontim gs pranim; z ti- 


jsou téZ%, alespoti- maji byt i vychovatelé; 
avsak taf jest slabé strdnka nyné na gym- 
nasiich od téch dob, co jsou jen uéitelové 
predméti (Fachlehrer); mnohy hraje si na 
universitniho profesora, mysli si, na tom 

ze dost, jen kdy% hodinu svou dodrzi a 
véc svou odrika — o pedagogickou stranku 
bud zhola nie, anebo jen malo se staré, a 
predce jest to hlayné vychovani, co si jinoch 
s sebou ma vazit ze skol pro Zivot. Vycho- 
vani uéini je} muzem, vychovani udini je} 
osobou radnou, a prospésnou spoleénosti 
lidské, vychovani uéini je} Glovékem néa- 
bo%nym a spokojenym a tudy Stastnym. 
Avsak vychovdvati bez ndboZenstvi jest 
stavéti na pisku; Casto i pri jinych pred- 
métech by mél uéitel pozornost Zaki obra- 
ceti k Bohu a vitbec na jejich srdce a cit 
pusobiti. Katecheta je’ jeden, uéiteli na 
ustavu tolik! Katecheta ma viecky sluzby 
Bozi, ma tolik hodin Skolnich jako jini, a 
ma snad byti odpovédnym je&Sté za veSkeru 
mraynost ¢i nemraynost a veSkeré-se cho- 
vani Zaki ? A jak téZ%ké to pisobeni? rekneli 
katecheta slovo — fekne se: aj coZ% on tak 
musi mluvit, vZdyt je knéz! — Jak zcela 
jinak to zni, Fekneli nékdy slovo svétsky 
uéitel, projevili pred Zaky krestanské (ka- 
tolické) presvédéeni své a skutkem také, 
— modlitbou ve Skole, zpévem, navitévova- 
nim chramu Pané a vérnym a prikladnym 
plnénim vsech povinnosti svych kat. kre- 
stfanem se osvédéi! Takto divameli se na 
véc, nabude zcela jiné tvdinosti. 

'  MilddeZ se musi i ndboZenstvi ufiti 
z paméti; mnohému jsou slova katechismu, 
jez mu utkvéla z mladi v paméti, po cely 
Zivot jedinym pravidlem. | ; 

e ndbozenstvi hlavné na citu se za- 
kladd4, rad pripoustim; avSak ¢im pak se 
cit a srdce ma Slechtit, niéemuli se mladeZ 
z nabozenstvi nenauéi? kterak maji povsta- 
vati city, jestlize clovék v mozku a paméti 
nic nema? Ostatné cit bez pouéent rozumu 
je velmi plachy a nestdély; a nenili nic 
Vv paméti a rozumu, neudrZzi se, ba ani se 
neujme, nemaje ptidy a zdkladu. Casto se 
stava, Ze lid jde z kazani uplakany ; rozply- 
val se v slzdch, ale pfised domi zistal 
starym lidem; cit.se rozplynul, rozum ne- 
byl osvicen, a tak pro Zivot samé ptsobeni 
na cit nenese uZitku. — NadboZenstvi jest 
tedy véci paméti; a to prede vsim, proto, 
ze m& byt jinochovi (co% i nadzminéné 
vyneSeni samo moudie pravi) pravidlem 
pro vék musny v bowrich givota. Jak pak 
se ale bude kdo pravidlem tim fiditi, samli 
ho nezna? Soudce, mali souditi po zakonu, 
spravedlivé musi znati zdkon; lekaé, mali 
rozumné |ééiti, musi znati védu lékarskou; 
kyesfan, mali byti po krestansku (r 


— 338 — 


ctnostné a bahabojné) Ziv, musi zndti z4- 
kon kiesfansky; a to ¢im vySe kdo posta- 
ver jest ve spoleénosti lidské, tim lépe ho 
ma znat. AvSak bohuzel, byva naopak! Za 
dni naSich véda ndabogenska byva povazo- 
vana, jak ze,zkuSenosti vime, za tu po- 
sledni; a v salonech rodin ku vzdélanym se 
hlasicich najdeS lecjaké alba a almanachy, 
jako% i po sténach rozlitné svétské, Gasto 
i necudné obrazy a na podstaveich figury, 
avSak bible, modlitebni anebo jiné nabozen- 
ské knihy, posvatnych obraztiv darmo bys 
hledal. Vane ti vstrie ze vSech kouti sa- 
lonu takového duch ryze pohansky, a Zivot 
rozmarily; ducha kéesfanského tam nena- 
jdeS! — A syndaéek z takovychto domdcno- 
sti se ovSem nerad uti nabozenstvi, jakoz 
i vSemu jinému, co ducha namaha. . 

Dale mluvi dotéeny vynos o pietiZo- 
vani mladeZe praci, t. j. uéenim-se z pa- 
méti; avSak rcemeZ primo, ne nabozenstvi 
je to, které% prilis prace mlddeZi uklada, 
nybrZ novy vyudovact plin; plati ted véru 
ono znamé: multa, sed non multum. Vsak kdo 
predpisuje knihy? kdo je zavadi a povoluje ? 

Dle vyneSeni toho ma katecheta vy- 
roéni svou zprévu o mrayném stavu gym- 
nasia dodat, jako dtive, skrze fiditelstvi; 
avSak smi pry fiditel k ni Ginit pozndmky, 
jakéby chtél, jakozZ i ka&dy z Glenfiv sboru 
utitelského, tedy i suplent si ji mize dat 
predloZit. 

Hlavni chybou byva, Ze se mysli, Ze 
mravné yzdélani mladeze jest hlavné a vy- 
hradné véci katechetovou, a Ze u véci té 
malo podporovan byvd, aneb zhola nic; ano 
_ Ze se mu nékdy i na proti pracuje. Dovo- 

lili si svétsky uditel jen dost maly ustépek 
anebo dost malou nardZku na ndbozenstvi, 
tu mlade% s celou dusi to lapé a mysli, Ze 
polapila moudrost, a pak mize katecheta 
délat co chce, slovo jeho neplati; nebo se 
mysli, on Ze tak mluvit must. A tak jest i 
s navétévovanim chramu Pdné, zpovédi, 
modlitbou ve &kole, procesimi a jinymi n4- 
boZenskymi tkony, které zikon nejen mla- 
dezi, nybr’ ¢ uditelum ukladdé. Tu pak kaz 
katecheta jak cheeS; jestli priklad uditeltv, 
kteki rovné%Z jsou hiestané, nerkuli katolici, 
jako mlddeZ, ho nepodporuje; nybré jeSté 
boti, marné jest véeliké namdhani jeho. — 

K tomu’ to neustdlé vtloukéni pohan- 
ské mythologie, Gteni pohanskych klasi- 
ktv atd. — 

Ty asi jsou pritiny, prot’ mlddeZ% na 
gymnasiich neéini v ndboZenstvi v’ude ta- 
kového prospéchu, jakby snad mohla a 
méla. — B. 

Od, Kutné Hory, v éervenci 1865. 
(Oddéleni Skoly od, Cirkve.) 
Musim se priznati, Ze se mi Z4dnd za4- 


sada svou prikrosti tak pe jako ta, od 
nékterého Gasu hld4sand, aby totizZ Skola od 
Cirkve oddélena byla. Mali kaZd4 uznand 
spoletnost v statu pravo udy dle svych 
zisad vychovavati, nesmi se téhoZ prava i 


+é nejyzneSenéjSi spoleénosti na svété, Cir- 


kvi, popirati. Pravo- toto jestit starodavné. 
Jak mile prondsledovani krestant piestalo, 
poéalo se kresfanstvi i verejné co ustay je- 
viti, majie svou vladu, hierarchii, diichody 
své, samostatné ustroji, kancilia ndrodni a 
vseobecnd, Skoly a vibec vse, teho k za- 
chovdni veliké spoleénosti zapotrebi jest. 
Takté na pt. vime, Ze vytetnou Skolu ale- 
xandrinskou fidil velepamatny. Origines (nar. 
185) a timskou spravoval sv. Justin, mu- 
éenik-mudre (+ 167). Skola jest nejizeji 
s Cirkvi spojena jako kazatelna s oltarem, 
a chceme-li celek zachovati,-nesmime jeho 
éasti rubiti. 

Cirkev svata to. byla, ktera vyuco- 
vanim, Skolou ve svété timském a barbar- 
ském novou vzdélanost zplodila, ano jeji 
mrayni sila touze mérou ducha lidského 
opanovala, Ze ji a% do 16. stoleti nejen ve- 
Skeren obor véd, ale i spoleéenské a stdtni 
z¥izeni vice méné podrizeny byly. Cirkev 
byla od potatku Skolou ndrodi, a kdyz 
svét Fimsky se rozpadal, byla to Cirkev 


‘kresfanska, ,,ktera —-jak se vyjadiuje fran- 


couzsky statnik Guizot — ustavy a tkrady 
svymi, vlddou svou branila se stateéné jak 
roti vnitini zkaze rise frimské, tak proti 
arbarstvi. Kdyby tenkrate nebylo byvalo 
Cirkve, cely svét bylby se stal kofisti 
pouhé hrubé sily.“ Zminuji se 0 tom, abych 
upozornil na vzneSenou tlohu Cirkve, kte- 
réZ se z¥ici nesmi, nemd4-li sama nad se- 
bou ortel smrti vyrknouti. Bylo-li zasadou 
rimského svéta: debellare superbos, par- 
cere victis — jest ulohou ktesfanstvi, ,aby 
vsickni jedno byli, jako ty Otte ve mné, a 
ja vtobé, aby i oni v nds jedno byli (Jan 17). 
Na Gem pak se ma ono oddéleni skoly 
od Cirkve zakladati? Maji snad nae na- 
rodni Skoly se podobati ustavu, jehoZ prahu 
duchovni prekroéiti nesmi? Pro takové za- 
méry u nds naprosto Zadné ptidy neni a 
lid si cos podobného ani nepfeje, anby 
takto jeho nejsvétéjSi zdjmy poruSeny byly, 
jakoZ i to, Ze naSe Skoly v cirkevnim jmé- 
ni své nezadatné podpory nalezaji, a tézZ 
umluvou néjjasnéisiho cisate a krale nage- 
ho s apostolskou stolici stanoveno, Ze je 
proticirkevni snaby opanovati nesméji: Aby 
duchovni ve 8kole toliko katechismu vyu- 
éovati smél, nedbaje o dal&i vedeni a vzdé- 
lani mlddeZe, jest protiva, jakou% rodinné a 
spoleéenské zdjmy naSeho lidu by v neji- 
stotu staveny a nidéeny byly. 
Ni (Dokonéeni.) 


eae BBG nec: 


-Kronika. 


“4 Prahy. JEmin. nejdist.. p. kardinal 
arcibiskup mél véera od 7—8, hod. na ve- 
cer v seminafi feé k Gekateliim stavu knéz- 
ského a udélil jim dnes rano v semindi- 
ském chramu Péné o hod. 7. podjahenstvi. 
Za jahny posvéti je ve ttyrtek (27. t. m. 
té% v semindééském chramu (u sy. eae 
v 7 hod. rano, za knéze pak v nedéli (30. 
t. m.) v kostele VSech Svatych na hradé 
v 7 hod. radno. U veter pred kazdym syé- 
cenim uéini JEmin. k svécenctim v semi- 
nai fet. Nékteki z novosyécenci budou 
slaviti hned y pondéli (31. t. m.) knézské 
prvotiny své a sice tfi vy seminarském chra- 
mu Pané (0 h. 6., 7. a 8.), dva v kostele 
pene Voréilek (0 hod. 8. a 10.), jeden ve 
arnim chrému u sy. Ducha vy 8 h., jeden 


v utery v semindfském chramu Pané 0 h. 8.,- 


ostatni pak po venkové. 

. *—* Zejtra, den sv. Anny, bude JEm. 

- kardinal v 8 h._rano slouziti mi sv. v 
-Kapli sv. Anny u Skolnich sester. 

*—* Vyroéni slavnosti cirkevni. Zejtra 
v kapli sv. Anny v kla&Stete Minoritském 
(kazani v 6 hodin rano);-v pondéli (31. t. m.) 
pout u sv. Ignacia na Karlovu ndmésti, 
(v 10 h. kdzani, v 11 zpivand me sv. od- 
poledne o 4. h. ne&pory); ve stredu (2. srpna) 
slavnost porciunkule t. j. plnomocné od- 
pustky ve vSech chrdmech fehole sv. Fran- 
tiska, v Praze tedy u kapucini na Hrad- 
éanech i na Novém mésté, u Frantiskdnd, 
u AlzZbétinek a u Sester II. t4du sy. Fran- 
ti8ka ; téhoZ dne kond se pamatka sy. Al- 
fonsa na Karlové u OO. Redemtoristi, v pa- 
tek (4. srpna) sv. Dominika u sv. Jilji Gili 
u Dominikdéné (v 9. h. kazani, v 10 zpi- 
vyana me sy.) a v sobotu (5. srpna) pout 
u Panny Marie SnéZné Gili u Frantiskdént 
(v 9 h. kdzani, vy 10 zpivand mie sy.). 

. *“—* Na hlavni divéi skole u sy. Anny 
(Skolnich sester) budou se odbyvati celo- 
rotni zkouSky 27. a 28. t. m. : 

#—* Puchovni eviéeni (exercicie) pro 
ucitelstvo jazyka teského zapoénou v knizZ. 
arcib. seminari 28. srpna odpoledne a ukonéi 
se 1. zari rano. 

*_* Letos slavi se 500letA pamatka za- 
logeni vysokych sko] Videriskych. Za takovych 
prilezitosti byvaji muzZové o yédu zaslouzili po- 
cténi hodnosti doktora vy tom odyétyi, v némz 
byli zylast. vynikli, VV oboru yédy theologické 
ma u nas veliké zasluhy vd. p. Fir. Susil, 
éestny kanovnik a profesor na bohosloveckych 
8kolach Brnénskych, a za tyto zasluhy své bude 
o syrchu dotéené 500leté pamatce, ktera se v 
srpnu odbyvati bude, povysen za doktora v bo- 
hoslovi na yysokych skolach Videtiskych, Ra- 


dostnou zprayu tuto pfinesla ,,Mor. Orlice. 
My dodavame: ,Na mnoha leta!“ 

ZBrna. Jednota k ustaviénému kla- — 
néni se nejsy. Svdtosti oltdimi a k podpo- 
rovani chudych chrami tité.v Brnénsku 
6640 udi. ; 

ZUher. JEx. nejdist. arcibiskup Bar- 
takovié slavil druhotiny své. Té prilezi- 
tosti uZil jeden list k vyétu vSech miloda- 
riv téhoz knizete cirkeyniho. Rozdal k 
véelfim dobroéinnym uhrnem 396.229 a). 
76 kr. Tolik dala ,mrtvé ruka.“ 

Ze Slezska. Nejdist. knize biskup 
Vratislavsky, Jindrich Forster kona visi- 
taci a udéluje svatost bitmovani v dékanstvi 
(vikariatu) Karvinském. Uvitani vrchniho 
pastyre déje se vSude s nejvétSi slavou, 
stavi se brany (piSe ,Gwiazdka,“) domy vy- 
strojeny jsow zelenim a jezdci i oddily hor- 
niktiv s hudbou jsou mu praivodem. 


Literni oznamovatel. 

** .Obsirny givot a utrpent Vykupt- 
tele naseho Jezise Krista a panenské matky 
Bozt Marie“ atd. (viz ,Blah.“ & 17.) Sedit 
druhy (str. 41—80) tastky:. O obloze a roz- 
liénych hyézdach na ni, o stvoreni zvifat, o stvo- 
teni Glovéka, o jeho dustojnosti a uréeni, o prvo- 
poéateénim hiichu a jeho zlych nasledcich. Co 
pridavek k I. clanku viry nasleduje obrana proti 
namitkam, které se proti pravdam téhoz élanku 
viry éinivaji. : 

*_* Vel. pp. katechetiim na gymmnasiich 
a realkach éinime dle prani p. prof. Matéje 
Prochdzky v Brné znamo, ze pied zacatkem 
nového roku skolntho bude dotisténa prvni po- 
lovice ,Déjin starozdkonného Zjevent pro 3. 
tiidu gymn., jakoZ i prvni éast , Déjin novo- 
zdkonného Zjevent“ pro 4, tiidu gymn., tak 
ze pro J, béh nastavajictho roku. skolniho se 
vyhovi potfebé obou téchto tifd. Dokonéeni 
obou spisih bude brzy po prazdninach ‘nasledovati. 
Oba spisy vyjdou nakladem J. L. Kobra, 

*_* (Zasldno.) ,V8eho spasitelného po- 
téieni od Pana nasSeho Jezu Krista zadam Vam 
yelectihodni, velebni brat¥i! Jiz po dlouhy éas 
zanasim se’ mySslenkou, jakbychom se vespolek 
poznali, sily své soustiedili pro véc tak svatou, 
jakou ve skolach zastavame. Potieba toho se 
ukazuje zylasté za dob naiich, kde se zda, Ze 
ochablost u vite a nakaza mrayti ruce sobé po- 
davaji proti dilu Bozimu! Sesiliti musime se i 
my pevné a neohrogené y Sik se postaviti, a to’ 
se stane, kdyz yzajemné jeden druhého poudime, 
chyby a vady naskytlé odstranime, na dobré 
knihy jeden druhého upozornime, slovem: Kdyz 
zalozime sobé éasopis ,Skolu katechetickou“ , 
kamzZ bychom do skoly chodili, jedni uéili, druzi 
radili. a jini opét rada a poudeni z lasky bratr- 
ské ptijimali, Véc nage, kterou hajime, jejiz 
hlasatelové jsme, jest dilezita; — proto% vyzy- 


— 340 


vam Vas, velecténi,-velebni p. t. pani bratii 
katecheti vSech na8sich éeskoslovanskych Skol, 
byste laskavou radou mi pfispéli a sice zdaz a 
jak bychom méli zariditi éasopis Sk. katech, !“ 
— Vim, Ze mnozi z Vas krasné syé prace uscho- 
vané maji, kdeZto by z jich uverejnéni mnoho 
dobrého vykyésti mohle pro duSeyni blaho na- 
Sich rodaki. Kdo souhlasiti rad¢ite s umyslem 
mym — ratte mi svériti prace syé! Spolehaje 
se na lasku Vasi ku sy. nasi véci, ocekavati 
budu nahledy a prani Vase s bratrskou upiim- 
nou touhou! Pochyalen bud Jezis Kistus! V Plzni 
dne 10. éeryence 1865. Augustin Fischer, 
katecheta na éeské hlayni Skole.“ 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Pradské. 
VW Panu zesnul: 
p. Jan Hamous, farat v Litni, 11. éervence 
(nar. v LaSoviecich 8 éervence 1807, knéz 
_od 25, éervence 1833). 
Na staly odpotinek dan jest: 
p. Vaclav Novotny, farat y Mutéjovicich, emerit. 
k. arc. vikai a Skoldozorce, 
_ We sprave duchovni ustanoveni jsou: 
p. Jan Hiibner, farat Vranovsky, za farate 
v Ondiejové ; 
p. Karel Ruppert, exposita na predmésti y Chebu, 
za farate y Trebendorfu; 
p. Jos. Slavicek, koop., za administ. y Litni; 
p. Fr. Schetbler, starSi kaplan v Chebu, za 
administ. do Hornich Lomi; 
p. Frant. Vitek, kapl., za admin. do Mutéjovic. 


Uprazdnéna mista: 
Misto katechety na niz. realni skole v Koliné. 


Zadosti do 15. srpna k. arc. konsistofi. 
Liter, fara patron. p. Jos. Doubka, od 19. 
éervence. 
Hornt Lomy (Oberlohma), fara patron. mésta 
Chebu od 19, éervence. . 


V diecési Kralohradecké: 
VW Panu zesnuli: 

p. Vacslay Raab, Lukavicky farat na odpoé. 
v Tiebechoyicich dne 23. Gervna (nar. 
vence 1796, knéz od 24. srpna 1819); 

p. Jos, Weisser, b. vika? a Skoldozorce vy okresu 
ee osob. dékan a farat v Ceskych 
Vernifovicich dne 13. éervence (nar. 15. listop. 
180) v Grossdorfu, knéz od 21, listop. 1824). 

Vyznamenan jest: 

p.. Jos. Chgek,, knéz na odpoé. a osob. fara 
v Hoficich, ane collare canon. 

We spravé duchovni ustanoventi jsou: 

p. Frant. Selisko, faraét v Hof. Aberspachu, za 
farate do Zdotiova (Merkelsdorf) ; 

p. Alois Nyvilt, farat v Bélé u Rychnova, za 
farate do Velké Zdobnice (Grossstibnitz) ; 

p. Frant. Pochop, koop. ve Vilimové, za farate 
do Cachotina ; 


5, éer-" 


p. Frant. Ehrenberger, za administ. do Trebovic ; 

p. Jan Hugka, koop. y Pilnikové, za admin. 

do Bile; 

p» Frant. Hornich, admin, y Zdoiové, za admin. 
do Markousovic ; : ; 

p. Frant. Mokr2é, admin. v antelaath za admin. 
do Boharny ; 

p. Frant. Kozak, admin, in spirit,, za admini- 
stratora Vv Bianie. 

Na staly odpotinek dan jest: 

p. Martin Syndcek., jubil. knéz, osob, dékan 

a farar vy Branné. 


Uprazdnéna mista: 

Bélé u Rychnova, fara patron. naboz, matice, 
od 4. éervence do 15. srpna. 

Hos. Aberspach (Oberadersbach) fara patron., 
naboz. matice, od 4, gervence do 15. srpna. 

Branna, fara patron. hrabéte Harracha, od 
13. éervence do 24. srpna. ; 

Ceské Verntyovice (Bohm. Wernersdorf), fara 

patron. kapitoly Kralohradecké, od 14. t. m. 

V diecési Budéjovické: 
WV Panu zesnul: . 

p. Karel Budinsky, farat pa odpoé., 27. éervna 
(nar, ye Lhoté 26. kvétna 1804, knéz od 
26. srp. 1828). 

We spravé duchovani ustanoveni jsou: 

p. Jan Macha, farat Stépanovicky, za  fardite 
do Bavorova; 

p. Frant. Uhl, éesky kazatel pri semin. ‘gheagtes 
sv. Anny a & katech, na c. k. gymnasiu, 
za farare v Hosticich ; 

p. Frant. Maruska, farat Kyeitovicky, za fa- 
rate y Cakové; 

p. Mat. Polat, kapl. 
do Poéinovic; - 

p. Vendelin Zbhonek, kapl. vy Stékni, za admi- 
nist. do Kiestovic. 

Uprazdnéna mista: 

Stépanovice, fara patron. kniz. Schwarzenberga, a 

Krestovice, fara téhoz patronatu, do 19. srpna. 

Misto Geského kazatele p¥i semin, chramu u sy. 
Anny v Budéjovicich, do 18. srpna, : 


Listarna redakce. 

Milodary. Halit sv.-Petrsky pro sv: Otce: 
Ze Lnat 3 zl. 75 kr. Na chram sv.- Vitsky : 
tri Studujici 2 zl. Na pomnik Arnosta z Par- 
‘dubiec prijal vybor v Ouvale za darované k tomu 
uéelu od redaktora roéniky »Blahovésta® oy 2l, 

P. dopisovateli od Vysoké" odpovida ,.Skol- 
nik“ na otazku; sludi-li prispévku na arivi pro 
Skolu i na farati vymahati? — yvyneSenim vys. 
ce. kr, ministeria véci Skolnich od 18, tnora 
1858 ¢. 13510, dle néhoz beneficiati vzhledem 
pozemkti k dotaci patiicich nejsou povinni kon- 
kurovati pti skolnich stavbach, — a dale vy- 
nesenim téhoz ministeria od 13. dubna 1859 
€ 5103, dle kteréhoz nemohou byti yAzani, po- 
dobné ani na bégné skolni potieby piispivati. 


vy Louéimi, za administ. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV, V Praze dne 


Vydava se 
5., 15. a 25. 
kazdého mésice. 


Redakce: 

v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—1, 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv.- Vaclavském 
namesti, cis. 786—I1. 
Nedosla cisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


———oOoOoomn mak 
PPB DPI LIP IIIIIOIOIPUIIOIfIiIfIIOOOOoO 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hrich bidné Gini narody.“ (Pris). XIV, 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


AAA 


5. srpna 1865. Gislo 22. 


Predplaci se 
v expedicl 

i u yéech radnych 
Knihkupeu 

na rok: @ 2. SO kr. 

na pilr.s fl cl, BO kr. 
Po posté: 

Celoroéné: B x), — kr. 

pilroéué: @ 2), SS kr. 


ovata 


= Peewee (RP PLL IPP IID DA 


34.) 


Maria, rize duchovni. 


(Rozjimani na slaynost na nebe vzeti bl. P. Marie, dle 
Manceau, podava Petr Maték, admin. v Sluiticich.), 


Buh sam pfiroynal Glovéka ku kvé- 
tiné polni; jeji utlé a kratké trvani 
pripomina opravdovou kiehkost a krat- 
kost ziti naseho. Buh jest znec, jenz 
kosou svou pyetina vsecky ty byliny, 
vsecky ty klasy; na zadného nezapo- 
mina, neb ustanoveno jest vSechném 
lidem jednou zemfiti. Dnes slavime 
svatek na nebe vzeti, to jest onen den, 
kdy Buth si vzal nejkrasnéjsi snipek 
svuj, utrhnul sobé zde na zemi nej- 
krasnéjsi kvétinu svyou, ruzi duchovni, 
Marii, pannu pyesvatou. Cirkev sv. 
pozdravuje ji jménem tim, volajic k ni: 
»triize duchovnt!* V duchu jejim chei 
rozjimati o tomto milostném nazvu, 
vsi libeznosti jeho okusiti a srdce mé 
napIniti vinikvitka toho neporusitelného. 

Videli jste zahrady, moji mili, kde 
na tisice kvétin se houpa pi libezném 
vani lehouckého véterku, jenz je svym 
jemnym celuje dechem, zdaly se kle- 
sati pod tizi nékolika kripéji rosy. Ale 
ze stredu keye se zelenajiciho a velebné 
se povznasejiciho jako kralovna u pro- 
stred dvoru svého jedna kvétina s lesk- 
lymi a utéSenymi barvami okouzlila 
zrak vas, libeznou vini svou piitahla 
vas: byla to raze, nazvana kralovnou 
kvétin. Takovou jest Maria mezi dit- 
kami Adamovymi. Projdéte zemi, skou- 
mejte staleti, a spatrite nestislnou fadu 
tvorav, jejichz ctnostem, jejichz krase, 
dokonalosti se obdivujeme; proroci, 


panny, muéenici, vsichni svati, a v 
nebi na milliony andéliv i archandé- 
luv vzbuzuji vase obdivovani; ale z pro- 
stted kere horiciho, jenz nic jiného neni 
nez slava samého Boha, vidim vycha- 
zeti Marii, krasnéjsi vsech drahokamt, 
lesknouci se jako slunce, pied jehoz 
svétlem blednou hvézdy, krasnéjsi nez 
Judithu, kteraz byla zaslepila Holoferna, 
krasnéjsi nez Estheru, vyvolenou choti 
velikého krale Asvera, neb Maria kra- 
sou svou radostné dojala i srdce Bozi, 
an toliko o ni tekl Duch sv.: ,Cela 
jst krasna.“ Ona jest kralovna panen, 
apostoliv, andéltv, svatych. Pozorujme 
tuto krasnou rizi ve vSech éastech je- 
jich, jeji mésto, jeji viens, jeji barvu, 
jeji utvar a jeji trvané: u ni shleda 
rozum nas bohatstvi prehojne, svétlo 
nové, srdce nase okusi vanuti prelibezne 
viné duchovni, citiv piresladkych, ra- 
dosti nevyslovitelnych! 

Piiblizte se tedy a vizte prut (pen), 
jenz na sobé ruzi nese, k slunci se 
obraci vzhiru; drzi se zemé a k ne- 
bestim se povznasi. Tak pfrinalezi teéz 
Maria, co dcera lidska, zemi; ale rad 
sobé ptipominam, ze jen télem svym 
se ji dotykala, nebot mysleni a srdce 
jeji byly vzdy povzneseny k Bohu, 
slunci spravedlnosti. Zivot jeji byl 
modlitbou. 

Piedce vsak i na této ruzi spatiuji 
ostny neboli trné; ackoliv Maria neméla 
hiichu, méla predce v nasledovani Je- 
zise své trni, a to velmi ostré: srdce 
jeji proniknuto bylo meéem_bolesti; 

. 22 


~ 342 — 


& neni-li ona matka bolestna? Od Be- 


tléma az do svého na nebe vzeti ja- | 


kychto snasela ponizeni, utrpeni, bo- 
lesti, co se naplakala! 

Ale nezkormucujmez se p7ilisné, neb 
to trni obklopuje list? zelené; nadéji 
posilniz se srdce nase: ruize panuje nad 
trnim a korunuje to trni; nebot za po- 
nizenim nasleduje oslaveni, a ma-li kdo 
oslaven byti, vite, ze musi diive pro- 
jiti (vice neb mené) plactivym udolim. 
Plaéete-li, placte s dtivérou, placte u 
této ruze, slze vase lesknouti se budou 
na srdci Marie Panny jako krtipéje 
rosy, a nejsou-li tyto na ruzi jako perle 
a démanty, kdyz slunce vzeslo a pa- 
prsky své v nich odrazi? Méjme tedy 
duvéru! Bah vyrkl: Kdo rozsiva v sl- 
zach, ziti bude v radosti. 

Jiz pak piiblizme se k té riizi, vane 
jeji vabi nas. Vtné rize jest velmi 
prijemna, neni-liz tomu tak? ale mno- 
hem prijemnéjsi vini vydava Maria; neb 
jsouli ctnosti a modlitba v knize Zje- 
veni piirovnany kadidlu libe viné, co 
mam fici o modlitbach Marie? Chvaly, 
_které ona vzdava Bohu, maji. vice pii- 
jemnosti nezli skotice a kadidlo Ara- 
bie, ctnosti jeji vyborne pritahuji srdce 
lidska a naplnuji celé nebe preutése- 
nou vune libeznosti. O jaké bylo by 
to stésti, kdyby modhtby nase povzna- 
Sely se jako piimluvy Mariiny co libé 
kadidlo k Bohu, a kdyby dobra viné 
ctnosti nasich naklonovala nam _ srdce 
- spolubhiznich ! 

Tolikeré ptvabnosti okazuji nam 
srdce Marie Panny v celé krase. 

Rize ma barvu néznou, ale lesk- 
nouci se jako Sarlat, jest éervena jako 
krev, planouci jako ohen. Ohniva ta 
barva jest dobrym vyobrazenim srdce 
Marie Panny; ona naznacuje srdce nézné 
a Slechetné, plné lasky; neb Maria mi- 
lovala Boha vice nez serafini, a laska, 
ta nesmirna zdokonalila ji. — Cerve- 
nost ruze, jeji barva krvava, naznacuje 
tez obét, i vidim Mari w paty kiize, 
celou zbarvenou krvi Syna svého, ti- 
chou ovetku, kteraz se obétovala s Je- 
zisem k slavé Bozi a pro spasu svéta. 


‘pomijejici. 


Cervenost raze sdruzena téz s_bar- 
vou nachovou, Sarlatu, jenz jest odzna- 
kem distojnosti kralovske, naznacuje 
nam vznesenou hodnost Marie Panny; 
i neprinalezi Sarlat kralovskému srdei 
jejimu, kterouz zcela obklopil Buh pla- 
Stém své slavy, a kterouz vsecka stvo- 
Feni ria nebi i na zemi_nazyvaji kra- 
lovnou svou? 

Svou slavu sdélujef ona s vami, 
milé ditky jeji, stesti jeji neni jen pro 
ni, povzdy slechetna, nechce byti bo- 
hatou, leé aby obohatila nas, nechce 
byti mocnou, leé aby piispéla nam. 
Ano, jako jest rize oteviend, tak 1 
srdce matky nasi otevieno jest nam: 
kiestan dokonaly dojde v ném_ slad- 
kosti, slaby nabyva z ného podpory, 
hiismik naleza v nem sve utotisté. — 
Od ného uéiti se muzeme vsickni vSem 
ctnostem; neb kdybyste spo¢italh vse- 
cky ty listky, kteréz Gini korunu rize, 
a jejich pocet veliky jest, piedce byste 
nemeli cely poet ctnosti, jenz krasli 
Marti a ozdobnéjsi jsou ji korunonu, 
nezli tech dvanacte hvézd, které Buh 
postavil-nad kraloyske éelo jeji.. 

Jak krasna jest rize! ale jen na 
kratko trva! Jak mile se rozviji, leskne 
se krasounevsedni, aby pak opét zasla 
a to brzy, podobna hvézdam vlasati- 
cem, jez metaly celé proudy svétla, 
vitézoslavné po nebi se prochazejice, 
aby zasly v kratku pod obzorem nasim. 

Ale krasa Marie Panny nikoliv neni 
Jako trvani rize obmezeno 
jest toliko na nékolik dni, tak sice ob- 
mezen byl pozemsky Zivot Marie jen 
na nékolik let; ale a¢ rtize jednou utr- 
hnuta vadne, a zivota svého vnitiniho 
pozbyva: neni tomu tak piri Mari. 
Maria utrhnuta rukou samého Boha, 
jenz jest pramen zivota, nemize. zvad- 
nouti. Proto také slavime den na nebe 
vzeti jejiho co svatek, neb to jest nej- 
krasnejsi den. veleslavy jeji. Opustivsi 
zemi nabyla zivota mnohem krasnéj- 
Siho astkvélejsiho. Buh utrhl tu rizi, 
aby ji dal k pramenu vSech kras, oslav 
svych aradosti véénych; ona bude po- 
vzdy krasna, jako vojsko seradéne k 


oes 


bitvé, zasnutim andéhiv i lidi, hrazou 
dabliv a magnetem vSech srdei, vzo- 
rem vsech svatych, matkou a utoti- 
Stém vsech lidi. 

Maria, riize krasna, prosime tebe, 
udiniz nas krasnymi, jako jsi ty, aby- 
chom méli té krasy, kterouz zniciti ne- 
muze srt; obohat nas poklady témi, 
jenz by nas doprovodily a piivedly 
k Bohu, dejz ovanouti srdce nage 
dchnutim bazné Bozi a lasky, abychom, 
az nas nékdy utrhne odsud ruka Boil, 
presazeni byli v zahradu prerozkosnou, 
kde ty jsi a kde panuje slava a blaho- 


slavenstvi vetne! 


a: ae r . 
Pastyrsky list. 

Pozvani k prvonim excerciciim utitelskym 
v arcidiecési Pragské. 
Bedrich, 

% Boziho milosrdenstvi a sv. apostolské Stolice 
milosti kardinal sy. Rimské Cirkve, knize arci- 
biskup Prazsky, vzkazuje vSem milym uéitelim 
a predstayenym narodnich Skol své arcidiecése 
pozdrayeni a pozehnani ye jménu Pané! 


NevéSedni radosti a utéchy mi kaZdého 
roku poskytuji exercicie knéZské, k nimz 
se valna Gast spraveii duchoynich a jinych 
knézi v zdejSim semindatském chramu Pané 
schaziva. Zde vzdaleni jsouce hluku svét- 
ského trvaji nékolik dni prosti starosti uradu 
svého.. Zkuseny vidce duchovni slovy svy- 
mi je k dobrému povzbuzuje, modlitba je 
posiluje. V blazené samoté modlice se a roz- 
jimajice uvazuji posledni a nejvy&si cil Z- 
vota svého; uvazuji tézky ukol a posvatné 
povinnosti povoldni svého knéZského. Zde 
zpytuji svédomi své a ve svatosti pokani 
ocistuji se od hrichtiv. Milost Bozi, jizto 
v pyehojné mire dosahli, doddva jim. sily 
k nové bohumilé praci. Prijimajice ko- 
ne€né nejsy. Télo Pané obnovuji spasitelnd 

kedseyzeti sva a obohacuji se vrouci lds- 
eS k Bohu a nadsenosti pro vznekené 
povolani své. Jiz pak cile duchoynich evi- 
éeni dosdhnuyse opoustéji samotu a s mysli 
veselou a vdéénou znovu nastupuji v ttad 
svij. Sami jsouce oGikténi a posvéceni a mi- 
losti Ducha sy. naplnéni tim vydatnéji se 
staraji 0 posyéceni véricich; milost Bozi 
ze srdce jejich co z bohaté studné se pry- 
Sti na veSkeré stddce. , 

Tenf jest obsah i uéel, tent preblahy 
prospéch exercicii kné%skych; v tom zalezi 
utéSené odména knézi, kterizio konajice 
eviéeni duchovni vypliuji slova sv. Pavla, 


| jen% di: ,Obnovte se duchem mysli své; 


a oblecte tlovéka nového, podle Boha stvo- 
Fencého v spravedlnosti a svatosti pravdy.“ 
(K Efes. 4, 23, 24.) — 

Leé toto napomenuti apoStola néroda 
tykalo se celé osady Efesské, a podnes 
tato slova nejen ku knéZim, ale ku vsem 
véricim vibee teéena jsou. Mat duchovnich 
eviéeni u vysoké mire zapotéebi knéz, aby 
se v tiché samoté obéerstvil a obnovil v duchu 
svém, jesto veSkeré utradovani jeho jest 
takrka nepfetrZenou fadou svatych a_po- 
svécujicich evitéeni. Neméné vSak i ostatni 
vérici potrebuji takové obnovy a obéerstveni 
duchovniho. VzZdyti pro né, tak jako pro 
knéze, dilezZita a obtizna jest péce o vlastni 
spaseni, Aneb nehrozi-li jim ve svété taz 
nebezpeti jako knézim? Nebyva-li jim 
éasto obtizZno plniti veskery povinnosti stavu 
svého, a neni-li jim tudy zapotrebi_ osvi- 
ceni a posily s hiry jako oném? Vsickni 
zajisté maji na sobé napliovati svrchu 
dotéena slova apostola narodi. Za tou pfi- 
éinou byvaly jindy na mnohych mistech 
zrizovany zvlastni domy, v nichZ se konala 
duchovni cviéeni. Sem prichazeli téZ ne- 
knézi, aby o zvoleni stavu premyéleli, aneb 
kdyz dulezity obrat nastal v Zivoté jejich, 
zadajice nékolikadennim rozjimanim dosici 
pozehnant s hfiry. Sem spéchali jini po 
obtiznych pracech a tuhém boji Zivota ve- 
zdejSiho, aby v posydtnych exerciciich zo- 
tavili se na duchu, aby novych sil nabylh 
k setrvani na cesté dobré. A  podobné 
i podnes celé osady oblazeny byvaji spo- 
leénymi exerciciemi ¢ili misiemi pro lid, 
jimiz byva lidu poddno obSirné pouéeni o 
nejdilezitéjsich pravdach, tykajicich se véé- 
ného spaseni; kaZdy jednotlivec nabyva tu 
dikladné znamosti o zvlaé8tnich povinnostech 
stavu svého; ku kterémuZto prospéSnému 
rozjimani se druZi vrouci_ modlitba. Mi- 
siemi pripravuji se vérici k hodnému pri- 
jeti svdtosti pokani, k dobrému se povzbu- 
zuji, v duchu obnovuji a posvécuji. Misie 
vktépuje do srdce vériciho lidu Zivé pre- 
svédéeni o pravdé slov, jimiZ sy. apostol 
narodi naznadil obecnou vsem ndém po- 
trebu rka: ,Obnovte se duchem mysli své; 
a oblecte Glovéka nového, podle Boha stvo- 
teného v spravedInosti a svatosti pravdy.“ 

Avéak nejsou-liz mezi véticimi ucite- 
lové a vychovatelé mlddeze kivestanské vzhle- 
dem dfleZitého povolani svého nejbliz8i kné- 
zim a sprdveim duchovnim? Vé2dyt i je- 
jich péti svétena jest nejttlejsi Cast stadce 
Kristova; a v podobné mite jako knézi, 
jsou i uéitelové povinni pred Bohem 1 sve- 
tem téty kldsti z oXettovani utlé mladeze. 
Neskonéené pozehnani Bozi zajiste provazi 
piisobeni uéitele dobrého; s druhe viak 

20% 


— 344 — 


strany pYehrozné byvaji nasledky nedba- 
lého a prevraceného vychovani krestanské 
mlddezZe. DéleZité povinnosti uloZeny jsou 
vychovatelfim milddeze této; obtizné jest 
dilo jejich; s mnohymi prekaZkami jest 
jim bojovati. Tudiz 1 jim jest pottebi zo- 
taviti ducha svého, bedlivé uvazZovati po- 
vinnosti svého stavu i co do minulosti i co 
do budoucnosti, a starati se vSemozné o do- 
saZeni blazenosti vétné. Proéez i utite- 
lové zajisté radostné uvitaji duchovni cvi- 
éeni co veliké dobrodini. Nebot jak pji 
exerciciich kné%skych .a na misiich, tak 
i pri exerciciich utitelskych rozjimano bude 
o pravdach véénych, uvazovano bude o 
povinnostech stavu utitelského, a ptisobeno 
k tomu, aby srdce vSech uéastniki spo- 
leénou modlitbou i prijetim sv. svatosti byla 
oéisténa, posvécena a obnovena. | 

Nepochybuji nikoliv, Ze mezi milym 
uéitelstvem mé arcidiecése jsou mnozi, jenzZ 
s radosti sahnou po utéSeném ovoci téchto . 
duchoynich cviéeni, jichZ uvedeni pokla- 
daje za syou povinnost naridil jsem, aby 
se pro leto’ni rok odbyvaly ve zdejsim 
klerikalnim semindri a to ve dvou oddé- 
lenich, a sice: Od 28. srpna odpoledne az 
do 1. zati rano v feti teské; pak od 11. 
zari odpoledne do 15. zati radno v feti né- 
mecké. Utitelové, kteriz k exerciciim témto 
hodlaji prijiti, oznamteZ io nejdéle do 25. 
srpna bud ustné bud pisemné fiditeli mého 
semindre ; pritom udejteZ vyslovné, v kte- 
rém z obou oddéleni se suéastniti chtéji; 
mohou se vkak uéitelové tito téZ u okres- 
niho Skoldozorce, avéak zdhy ohlasiti k tomu 
cili, aby o jejich ubytovani a bezplatnou 
stravu ndlezité bylo postardno; obého jim 
milerad nabizim.*) 

Jiz tedy k témto spoletnym exerciciim 
ucitelstvo své arcidiecése vyzyvaém slov 
apoStolskymi: ,Obnovte se duchem mysli 
své; a oblecte Glovéka nového, podle Boha 
stvoreného v spraved]nosti a svatosti pravdy.* 
Prijdte v8ickni, jimZ prijiti moZno, a okuste, 
jak sladké jest slySeti hlas Pané v blazené 
samoté a od Ného dosici utéchy a poze- 
hnani, jeZ zajisté z obnovenych srdei Va- 
Sich i na mladeZ Vam svétenou poplyne. 


jiz nyni Vam udéluji své vrehnopastyrské 
poZehnani ve jmenu Otce, i Syna, i Ducha 
svatého. Amen. 
V Praze, 26. dervence 1865. 
Bedrich, 
kardinal a arcibiskup, 


*) Na zaslanou dotazku: ,,co by ucastnik exercicii 
s sebou prinésti mél odpovid4me jmenem fidi- 
tele arcib. seminate: Mimo potrebné na 3 ani | 
pradlo nic, leé modlitebni knizku a — dobrou 
vili. Red. 


JakoZto zavdavek blahé nadéje_ této 


Klaster Panny Marie Snézné 
na Novém Mésté Prazském — 
az do 15. unora 1, P. 1611. 
Pravi se, Ze bratri Mensi observanti 
hned po prvnim roce prichodu svého do 
zemi koruny éeské |. P. 1232 v_ kralovské 


Praze se usadili a sice v Podhradi (in sub- — 


urbio), kdeZto jim Vaclav I. kral, vlidné 
je prijav, klakter a kostel ,,Sv. AmbroZe“ 
vystavéti kazal. AvSak osada tato reholnicka 
vy prvni étvrti XV. stoleti byla zruSena; 
neb za panujicich tehdaZ naboZensko-ob- 
éanskych rozbroji bratii z Prahy byli vy- 
puzeni a klaster i kostel ztroskotan. Po 
cely pak éas nepokoji onéch ztstala jim 
zpateéni cesta ku Praze zavrena, az teprv 
rok 1603 zménu v tom zpitsobil a navrat 
umoZnil. 

Tehdaz pravé general radu tohoto Fran - 
tisek z Sozy, stejné ‘vytetny co knéz i re- 
holnik, prohlidku provincie éeské*) konal, 
provazen P. Davidem Hikkerem, provin- 
cidlem jejim. 

Priznivon povésti, jaka o Rudolfu I. 
v Praze sidlicim Sla, povzbuzen, obratil se 
pln divéry k panovniku Slechetnému, prose 
jej, by Frantiskantim 1483 odtud vypuzenym 
opét milostivé mistetka poprati racil. Rudolf 
nezklamal divéry jeho. Svolil. Ponévadz 
ale klaSter sv. Ambrove mezi tim v kovarnu 
uzptsoben byl, vykazal mu k navrhu nej- 
vyssiho kanclére, Slechetného pana Zdenka 
Popela z Lobkovic, zborenisté klastera a 
chrdmu P. Marie SnéZné ,,na Pisku.“ Bylot 
misto toto vzdené, ne tak prihodnou polo- 
hou, takrka prostted Prahy, ale pravy a 
vysadami Karlem 1V. a Vaclavem IV. 
k nému pfipojenymi a dosud vy Zivé paméti 
se nalezajicimi.**) Po uéinéni potrebnych 


*) Jiz roku 1258 nalezame ceskou provincii ,Bratri 
MenSich* (k niz Cechy, Morava a Slezy patrily), 
sedm domuv Citajici. 

**) Po korunovaci Karla IV. a spanilé choti jeho 
Blanky (2. zari 1347) vznesli Karmelitani, zvani 
,obuti“, prosbu k nému, by jim dovolil v Praze 
kostel a klaster vystavéti, Karel, nejen ze hned 
k zadosti té svolil, nybrz daroval jim i véecko 
dyivi, jehoz pri verejnych korunovacnich hodech 
u sv. Havla za stoly a sedadla upotrebeno. V kratce 
(8. zati) pak osobné, spolu s arcibiskupem Arno- 
Stem zakladni kamen k chramu ,,Marie Snéné“ 
na ,,Pisku“ polozil. Chram tento by! velkolepy 
i rozsahlosti i vnitrni upravou, Na délku roz- 
kladal se 300', na sitku pres 50'.— Co do vyéky 
by] nejvyssi z chramu Prazskych. Hlavni vehod 
nalezal se na strané zapadni, kdez se vypinal vy- 
soky drevény kyiz, jakoz na Sadelerovu prospektu 
— zyiceninn chrimu predstavujicim, v narod. 
ceském Museu spatiiti Ize. Tady téz, v rovné 
care s ulici ,8irokou“ a ,perlovou strméla véz, 
na niz zvon se nalezal, velikosti svoji visecky 
Praiské zvony i VySehradské i Hradéanské da~ 
leko prevySujici. Piimérenou chramu zaujimal 
kla&ter prostoru. Tyz rozkladal se uvelkém étver- 


— 345 — 


v té véci opatieni (svoleni a potvrzeni arci- 
biskupské a papeZské) uéinil Rudolf da- 
rovani to na vééné éasy slavnym diplomem 
pocinajicim: ,,Ad Leger rei memoriam 
notum facimus“ atd. danym 15. brezna 1606 
na hradé Pra%ském a polozil téhoz roku na 
den sv. Bonaventury (14. éervence) v pri- 
vodu celého dvotanstva z4kladni kamen ku 
stavbé klastera. 

JeSté ani nebyla budova klakterni do- 
konana a jizZ (1607) sedmnacte oudii rehole 
frantiskanské (po odbyté teholni kapitole), 
pod spravou velebného P. Jiljiho Smout-a 
u_ pfritomnosti generdlniho komisara P. 
Alfonsa de Requizentz a P. Emilia Kekka 
pravé zvoleného provincidla éeského do Pra- 
hy privedeno bylo. Byli tito: 1. P. Aegidius 
ili Jilji Smout, rozeny v Maliné vy Nizo- 


hranu, jehoz uhly byly: Dim na Svatovaclavském 
namésti u,,Dousi“ zvany ,Mustek“, bod kiizeni 
se ,ovoené,“ siroke“ a ,perlové“ ulice — a stied 
ulice Siroké. (Rozumi se, ze ¢tverhran ten nebyl 
vyplnén jediné budovou klasterni. Nalezala se tu 
i prostranna zahrada, hibitov, nddvori a jind 
prazdna mista.) Od tohoto bylo patndcte mist 
bliz prikopui lezicich — osm podél svatovdclay- 
ského namésti a trindcte v ohradé zahradni — 
ku stavbé domu odprodano, k éemuz kral Vaclav IV. 
zylaStni pisemni povoleni udélil, v némz zaroven 


Pe SE eee 


— jak a mnoholiby odvadét méli. — Az do roku 
1848 vse radné se odvadélo. — Kdyz za vznik- 
'lych po Husovu upaleni nepokojii Husité do 
Prahy vtrhbli, vybili klaster (17. srpna 1419) a 
ohném znicili. I kostel vydrancovali — a zne- 
etény v zbrojnici proménili. Zvon veliky, jenz 
druhdy klidné obcany ku chvaleni Boha svolaval, 
stal se zlovéstnym burndkem, na jehoz hukot ne- 
kazana chasa se sbihala, kdyz fanaticky kazatel 
husitsky Dloubal — byvaly premonstrat Zelivsky — 
boutlivy kdesi vystup zpusobit si vzpomnél. Nej- 
smutneéjsi z yystupi téchto byl onen pod okny 
tadnice Novoméstské, kdyz s Dloubalem v cele od 
Marie Snézné-k sv. Stépanu se ubirali. V mésici 
zati 1420 byl od Husiti uéinén vypad na pevny 
VySehrad, tehdaz lid tento ze sesutych zdi chramu 
Marie Snézné veliké kameny odnasel a prakem, 
jemuz ,,cert“ rikali, na oblehnuté misto hazel. 
V kratce na to vzniklo nepratelstvi mezi Staro- 
a Novoméstskymi. Tito uzili véze P. Marie Snézné 
za strilnu na Staré mésto odtud palice. Staromést- 
Sti na vzajem vytahli kus na starou rychtu a po- 
éali hazeti na véz Marianskou. Jejich koule tak 
zhoubné radily, ze jiz po sedmé rané véz se sfi- 
tila. V padu rozdrcen nejen velky Karlem IV. 
ztizeny zvon, ale pobtbena i vétéi cast lodi chra- 
mové, tak ze jen presbyterium se zachovalo, kte- 
réz za Rudolfa II. opraveno — az do dnesniho 
dne pod jmenem chramu ,,Marie Snézné“ stoji. 
Aby prava a nadani Karlem a Vaclavem klasteru 
udélena — po zboreni jeho neprigla v zapome- 
nuti, ustanovena zylastni komise k stiezeni prav 
téch zvana ,Nebenrecht bei Maria Schnee“. Tak 
sé pamét o ptvodni jejich rozsdblosti zachovala 
az do svrchu udaného roku 1603, kdy se vsecka 
prava a vysady radu Frantiskanskému s povole- 
nim arcibiskupa Zbynka a papeze Klementa VIII. 
syrchu jmenovanym cisaiskym diplomem zabe- 
zpecily. 


zemsku, kvardian. 2. P. Bedtich Bachstein 
z Pomoftan, vikat a kazatel. 3. P. Jan 
Martinecz, Spanél, sakrista a zpovédnik 
Spanélsky. 4. P. Simon Frank, zpovédnik 
francouzsky. 5. P, Bartolomé} Damasoni, 
Vlach z Bergama, zpovédnik vlaisky. 6. Fr. 
Jeronym Aresius, Vlach z Mildna; jahen. 
7. Fr. Kaspar a Varesio, Viach; podjahen. 
8. Fr. Jakub, Némec z Augsburku; klerik. 
9. Fr. Klement, téZ Némec; klerik. Fr. 
Jan, Némec. Pri téchto byli ndsledujici 
bratii laici: 11. Fr, Kristof, Némec; kuchar. 
12. Fr. Jindtich, Sved z Vindlingenu. 13. 
Fr. Jan, prokurator klastera, 14. Fr. Didak. 
15. Fr. Emanuel. Tri posledni Némci. 16. 
Fr. Jan, Vlach a monte Piano; zahradnik. 
17. Fr. Antonin, Némec. 

e vSichni, jak ze séznamu viduo, ji- 
nozemci byli, nestalo se snad_ nahodou, ny- 
brz zumyslné. 

Rudolf, ten véd nade vie milovny 
paar shromazdil ve svém sidle Praze 

olem sebe kruh nejvyteénéjsich umélet a 
uéencii doby své, kruh jasnych paprskt, 
jichZ sluncem on byl, a mnoéZstvi lid fratele 
se se vSech stran, by se na vysluni jeho 
ohrali. Bylot v Praze Vlaché, Franki, Némct 
a jinych nérodnosti mnoZstvi veliké. Tut 
zajisté bylo potrebi kazatelii a zpovédniktv, 
jazykem narodnosti téch mluvicich, by du- 
Sevnim potrebam jejich vyhovélo se. I jina 
jesté byla pkitina sebrdni takovéhoto kon- 
ventu. Piiznavalof se mnoho obyvatelstva 
Prazského tajné k éetnym jiz tehdd sektam 
protestantskym, piisné zakazanym — ana 
oko jen, by se pred vladou ukryli, znali se 
bud k ,podoboji* neb k Cirkvi, fimske. 
Musil tedy stati se vybér prisny reholni- 
kiv i co kazatelfiv i co zpovédniktv na 
slovo vzatych, jenZ by to tésné skliéené 
stanovisko nejen s to byli udrzeti ale i upev- 
niti a ku prospéchu Cirkve rozsifiti. 

Brzy ukazalo se, Ze se vybér velmi 
podayil. V chrdmu, jenZ se byl pomoci bra- 
trimi sebranych pYispévki opét z trosek 
pozdyihl a zvelebil (totiz Brdeh viérii by- 
valého chrému) zaznivaly zpévy ku slavé 
jména BoZiho a vznasely se prosby vroucné 
k trinu NejvyS&iho a ode dne ke dni hrnuly 
se vétSi zastupy k poslouchdni slova Bo- 
Ziho, je% zldkté z ust P. Bedticha s velikou 
moci a dojemnosti znélo. V kratce ziskala 
si rehole Frantiskanska pro chyalitebné své 
pisobeni mnohych srdci divéru a naklon- 
nost a veliky vliv na jedndani mnohych. 
O tom svédéi zlakté okolnost ta, listinami 
té doby zaruéend, ze bratri Casto za pro- 
sttedniky a smirce v rozepiich, jmenovité 
mezi osobami. stavu duchovniho dozado- 
vani byli. 

I u Slechty pozivali vazZnosti nemale- 


=~ AAS oe 


Obzvlasté tésili se 
novancého jiZ kancléte rise Zdénka Popela 
Lobkovice. Tento byl jiz za jejich znovu- 
piistéhovéni se, kdyz heretici pri kaZdém 
objeveni se jejich vefejném, jako% i pri 
stavéni chrdamu vSemozné je pronasledo- 
vali*) a prekazky jim v cestu kladli, nej- 
mocnéjsi jejich zastitou a ze vSech sil se 
vynasnazoval, rdny na né namérené od- 
vratiti. Jeden rukopis z doby té di o tom: 
»Nejjasnéj8i Pan Zdenko Vojtéch Popel 
z Lobkovie velikou ndklonnosti k Fran- 
tiskdnim pfilnul, a, by pred nasilim zlo- 
volniké jisti byti a pokojné Vsemohoucimu 
slouZiti mohli — vySemozné se vynasnazil. 
Véak marné. P¥ilis ponoukal zly duch he- 
retiky, ze pohrdajice Bozimi i svétskymi 
hrozbami, denné sluzebnikém Bozim obtize 
strojili, je na ndméstich a ulicich nejen 
tupili, ale i blatem, kamenim a oklestky 
po nich hazeli.“ 

Jind jeSté listina svédéi o ptizni Lob- 
kovicové k té teholi, obsahujic pisemni 
zavazek knizete, ze hlavni oltér u P. M. 
Sné%né k vyplnéni uéinéného slibu postavi. 
Lobkovic totiz i manZelka jeho, Slechtiéna 
z Pernityna byli jiz u véku. pokroéilém, 
anizZ by se jim bylo dostalo stésti vSem 
rodiéim %adoucného — dédice. I ucbylil 
se Lobkovic ve své skormoucenosti ku 
zboznym syntm sy. Frantiska, by mu dé- 
dice jména a statki na Bohu vyprosili. 
A zavazal se slibem slavnym, Ze ndkladny 
oltat v chramé jejich postavi, jestli nebe 
prosby jejich vysly8i. A hle, v kratce 
stal se kniZe otcem roztomilého syndcka. 
Od té doby byl prednim jejich ptizniveem 
a mnoho prispival k opraveni a zvelebeni 
chramu M. SnéZné. Vaznost moeného hodno- 
stare, hlavné ale prikladny Zivot Frantis- 
kantiv, jejich zapirdni sebe, odrikdni se 
statkiv pozemskych v nasledovani Krista 
primélo mnoZstvi PraZani jim se nakloniti. 

Mnoho v éase tomto v zpovédnici a na 
kazatelné rozseto semene Boziho v_ pidu 
zurodnénou a putici bujnda “zelen davala 
nadéji utéSenou. 

Ale nepritel vSeho dobrého snazil se 
oseni mladé zniéiti a dal’i rozsivani zabra- 
niti. Skryti v rouse berdnéim protestanté 
(vice ale Pikardi a Valden&ti) — snazili 
se vSemozné Frantiskanim v_ pokraéovani 
dila na vinici Pané ptekazeti. Tito vkéak 
nedali se prikorim a nesndzemi odstraiiti 


*) Pokrikovali za nimi — jazyky na né vyplazujice 
— ,holenci“ a ,,blazni Bozi* — jim prezdivajice. 
P. Jeronym Strasser di:... ut etiam murarios, 
fabros lignarios, et id genus operarios ex latibu- 
lis secretioribus jaculis infestarent, atque ab in- 
cepto opere arcere conarentur.‘ 


prizes a naklonnosti jme-' 


| 


-a pokraéovali s horlivou usilovnosti v- dile 
zapoéatém. *) ees 

Blizil se Gas postni 1611, a snimi osudny 
okamZik, jen% dlouho u% pripravoyan, kla- 
ster a konvent znicit mél. Stale se vzma- 
hajici napady zlostnych protivnikiv radu 
byly zlovéstnymi ptedchiidci osudné kata- 
strofy, ji4 Fr. Kristof, stareéek Sedy pted- 
vidal a bratrim predpovédél. 

Nasledujici dvé udadlosti utvrdily tuSeni 
toto. W sobotu pted masopustni nedéli, 12. 
tnora 1611 pristi dva_ bratti**) po Praze 
almuZnu sbirajice do domu jistého slechtice, 
husity, an pravé s prately svymi hodoval. 
Pyivital je s 8kodolibym usméchem, a hned 
Gi8i jim podaval, by na zdravi mu_pfipili. 
Nechtice jej rozhnévati pripili a dale ubi- 
rat se chtéli. ,,Tak-li vazite si pohostinstvi“, 
utrhl se na né hostitel. , Ani krok se odtud 
nehnete. Tu sednéte a pite, sic — po- 
hrozil jim — ,,zly to s vami konec vezme.“ 
»Nemizem ani pit, ani déle tu dlit;* oni 
na to. ,Do kapky vypijete, zatval opily, 
,aneb zemfrete. Mate na vybranou — volte.“ 
»Lépe tisickrat umfiti neZ jednou se opiti 
—nebot opilec kralovstvi Boziho neobdédi.* 
Rozvzteklen smélym pokaranim udefiv kné- 
ze v oblitej], katil se s vytasenou dykou 
neznaboh na bratry, ktetiz skoro jako za- 
zrakem zdhubé unikli. ***) 

Hned druhy den na to —v nedéli ma- 
sopustni — sbéhla se udalost druha: O 
desaté hodiné mezi velkym kazanim, jez 
P. Bedtich mél, vrazilo nékolik chlapi chasy 
Novoméstské s hroznym povykem do chra- 
mu, by se v poplach bilo proti Pasovskym, 
pti ¢emzZ pohanili kazatele slovy a posunky, 
jichZ naznaéovati slusnost ani nedovoluje. 

Nebylo pochybnosti, Ze P. Bedtichovi 
pri chlapovském v kostele vystupu uéinéna 
vyhriizka ,,VSak potke}j, bray tobé a véech- 
ném tvym panim brattim odzvonime’’ — 
stahe se skutkem. Bratri to védéli a ne- 
lekali se smrti muéednické, po které na- 
sleduje koruna slavy. Ihned shromaZdil P. 
Bediich, vikat konveniu (v nepritomnosti 
es P. Jiljiho Smouta, jenz byl s Fr. 

indtichem za nutnym fizenim do Vidné 

se odebral), cely konvent v. refektati a 

kratkymi slovy blizici se zahubu predstaviv 

vyzval bratry, by se na odchod z tohoto 
svéta pripravovali. 

*) Byvalo v nedéli a ve svatek troji kazani a jedno 
krestanské cvi¢eni. Rano v 7 hod. byval pouze 
vyklad se mé&i sy. spojeny, v 10. velké kazani, 
pak zpivana mse sv. Qdpoledne po 2. misio- 
narské krest. cvigeni — pak ne&pory a velké ka- 
zani, — koneéné pozehnani. 

**) P. Simon s bratrem Janem laikem, prokuratorem 
konventu. . 


***) Aby pozejtii s ostatnimi bratry slayneéjsi korun 
vie , ’ > “ yy 
dosli,“ di Jeronym Strasser. : 


Bylo ustanoveno, %e v pondéli zpovéd 
celozivotni vykonaji, pti zpivané mii svaté 
slayné sv. profesi obnovi a k stolu Pdné 
pristoupi. 


Musime tu k objasnéni vypravovani’ 


naSeho kratkou zminku uéiniti o vpadu 
Pasovskych, jen% byl, jak jiz svrchu po- 
dotknuto, pkileZitost ateat teen vystupu 
u Marie Sné%né zavdal. Dle obecné o tom 
domnensy ovolal Rudolf IL. vojsko to 
strakaté ce by potlaéil odpor stranou 
nekatolickou mu kladeny.*) Nekatolici jisto- 
jisté méli za to, Ze chee Rudolf pod zaStitou 
metti Leopolda Rakouského na stolec éesky 
posaditi a tim slovo MatydSovi dané, Ze 
ndstupcem svym jej uéini, zrusiti, jako% i 
povéstny, na ném od nekatoliki vynuceny 
tolerantni patent zniciti. Tato domnénka se 
bleskem roznesla po celé velikou vétSinou 
nekatolické Praze a pobourila mysli vSech. 
Poéalo divoké srocovani a rokovani a usnese- 
no se na tom, Pasovskych nikterak do 
Prahy nevpustiti. Prikroéeno hned k vy- 
kondni toho usneSeni. Vsechny brany byly 
pouzamknuty, zataraseny aéetnymi strazemi 
obsazeny. Zatim se Pasovsti 13. inora pri- 
blizili. Téhoz dne ze vSech vézi na poplach 
se bilo a velky sbéh a zmatek panoval. 
Pasovsti vidouce, Ze jim vchod do Prahy 
zamezen a pripravy k odrazeni mozného 
utoku uéinény, ucouvali. Nicméné i dne 
druhého na poplach se bilo, aby lid pyri 
nahlém navratu nepfritele pohotové byl. Ten- 
to vsak ani spatiiti se nedal. Obyvatelstvo 
domnivajic se, Ze nepritel odstrasen pri- 
prayami k privitani jeho na zpateéni pochod 
se dal, rozeslo se bezstarostné. Ale Pasovati 
zpatetny pochod jen co valeénou lest si 
byli vymyslili, aby bdélé straze oklamali; a 
prikradli se u vii tichosti v noci v pondéli 
na utery k méstu. Nékteri z muZstva jejich 
vioudili se 15. inora éasnéz rana pred svi- 
tanim-(pred 6. hod.) tajnou jakousi branou 
zahradni bliz vody, — jiz jim byl uplaceny 
jakys pfevoznik otevrel — na Oujezd a 
prikvacivse nahle ku brané Oujezdskeé, straz 
niéeho netusici dilem potreli, dilem zahnali 
a ihned branu Gekajicimu jizZ vojsku ote- 
vreli.**) V kratce byla cela Mala Strana 
v rukou jejich. Nastal z toho zmatek vée- 
obeeny: biti na poplach, béhani, volani o 
pomoce a narikdni. Staromést&ti a stavovské 
vojsko spéchali sice odpor klast vniklym, 


*) ,Ad internecionem fidelium sub utraque et ad 
evertendas litteras Majestatis, gentem militarem 
citatum esse. Marianus ab Orscelar. . 

**) Mercurius Gallo — Belgici Luccentorat. Tom.VIII. 
‘Lib. IV. vere et fideliter conscriptus a, M. Got- 
hardo Arthur Dantiscano-Francofurti. Sumptibus 
Sigismundi Latomi A. 1612. Pag. 162, 1611. 
(Author Haereticus.) 


byli_v8ak po ztraté z obou stran*) nemalé 
k couvdni prinuceni. Pri couvdni tomto dal 


- se jeden oddil ku Hradéanim, jiny pres most 


ku Starému Méstu. Ku stihani téchto po- 
slali Pasovéti dva prapory jizdy. Méli bez- 
pochyby v umyslu 1 Starého Mésta se 
zmocniti vniknutim s ustupujicimi otevrenou 
branou. 

A bez mala by se to bylo podarilo. 
Jiz byl jeden oddil mosteckou branou do 
mésta se dostal, vsak tu ndhle brdna zavrena 
a zatarasena, ¢imZ nepratelsky pluk ve dvi 
rozdélen. 

Jezdcina mosté se nachazejici, dobre mé- 
renymi vystiely se ztratou jsou zahndni,**) 
vniknuyvsi pak docela od hlayniho pluku 
oddéleni. 

Tito nevidouce jiného zbyti, pustili se 
tryskem Starym Méstem — Bth vi v ja- | 
kém umyslu. Byli v8ak na velkém rynku 
zbrojenci stavovskymi a méstskymi obkli- 
éeni ayvétsim dilem rozsekdni. Jen houfec 
maly uel na Nové Mésto, ale na Karlovu 
namésti (dobytéim trhu) privitan byl dobte 
ozbrojenou chasou Novoméstskou, jichZ me- 
éim jen pét uklouzlo, ujizdéjice k Vyse- 
hradu, by snad tudy pres Vitavu na Malou 
Stranu se spasili. Nasli vsak do jednoho 
ve Vitavé chladny hrob. Tii s ptikré skaly 
VySehradské srazili vaz, dva v proudu pro- 
ndsledovniky dostihnuti — potopeni byli.. 

To se dalo po sedmé hodiné, téhoz 
dne, jenZ vsem klaster&m Prazskym vibec, 
ale Frantiskanskému zvlasf zkazu_. prinesl. 
Kdo uvazi, jak neunayna byla horlivost te- 
holnikti tehdejSich, jen% zde takika jedini 
zastupitelové a hajitelové neporuSencého kie- 
stanstvi byli, jak neunavna byla horlivost 
jejich v znovuuvadéni pobloudilych do lima 
pravé Cirkve, jak utéené vzriistal den co 
den poéet na pravou cestu uvedenych; kdo 
uvazi, v jaké nenavisti méli vsichni knézi 
i.neknéZi protestantské vétsiny Prazské — 
reholniky pro toto jimi zpisobené rozply- 
vani a umensovani se jejich souvérctiv a 
stoupenciv -- kdo uvazi i to tajné i ve- 
fejné postivani, osoéovani, to tupeni a 
amivani, jimZ nekatolici teholniky a zvlast 


Frantiskany: pronasledovali — v_ éase, 


*) Rukopis naS mluvi o 500. 

**) Rukopis naS z doby té — di o tom takto: ,,Za 
nimi (totiz Staroméstskymi) pustilo se asi 60 ky- 
rysniki dobre vystrojenych, toho lidu Pasovskeho 
a prijedou druhou branau do Mésta Starého. Za 
nimi jest jich vice tryskem jele. I spatrivse, ze 
kus proti nim vystaven jest, anemalo lidu s rué- 
nicemi, obratili se zpatky. V tom piriskocil jeden 
maly pacholik a zapdalil a tou ranou porazil pres 
30 osob, Po té rané srank spustén jest z brany 
dol, brana zavrena a zatarasena. A tak se jim 
ta prekazka stala, ze do mésta doli vpadnouti 
nemohli. Zatim chasa Nového Mésta se vzbou- 
tila a do klastera vpadla.“ 


— 348 — 


kdy vladar a hodnostati jeho nejvySéi radi 
se ujimali; kdo uvazi to vsecko: prijde k té 
nutné zdvérce, Ze se v dobé upliné takika 
anarchie, nejsvrchovanéjgiho rozjitreni mysli 
— pti najezdech Pasovskych, s fady du- 
chovnimi néco zlého stdti mohlo. A to se 
stalo s vateklosti a zutivosti neslychanou. 

Véak vrafme se opét k naSemu vy- 
pravovani, Hluéné potykani se s Pasov- 
skymi na rynku Staroméstském _pfrilakalo 
velikou silu ozbrojenych i neozbrojenych 
tulaki a nejnizéi luzy,*) jen% v prihodné 
jim dobé zmatku Prahou se potloukali, lou- 
pice a neSlechetnosti véeliké pasice. Tito 
pustili se za houfeem — z krvavé seée uchra- 
nivsich se a k. Novému Méstu kolem kla- 
tera ,Marie Snézné“ sev bpete jezdct. 
V pronasledovani tom prihnaly se tlupy az 
ku klaSteru, uZ jen zdali dupot komt try- 
skem ujiZdéjicich doslychajice. Vidéli, ze 
by bylo marné vée dalsi° stihdni. Zadost 
po krvi jednou vzbuzend musila najit uko- 
jeni — ale jak ji ukojit? 

»tej} a co% nemohli bychom tuhle za- 
jit,“ zahouknul jakysi chlap — tézkym pal- 
cdtem na klaster ukazuje — ,uz by byl 
jednou na né éas!“ A ,na né“ — ,na né“ 
zajecelo po ném celé hojno. A hned tladilo 
se vse o prekot ku fortné uzavrené. Zatim 
v klastete panovalo tésné ticho, jako ticho 
bouti predchazejici. Skli¢eni o¢ekdvanim 
nebezpeéenstvi hroziciho, kterézZ oéekavani 
stokrat hor8i jest nebezpeéenstvi samého — 
konali bratti povinnosti své, do vile BoZi se 
odevadavajice. Jen hluk zmateny — jako 
vzdalené huéeni more vichrem rozdrdzZdéné- 
ho doznival po dlouhych chodbach klaster- 
nich, zvéstuje hrozny postup nepokoji 
v mésté, 

Najednou bliz a blize hukot se Zene. 
Uz rozeznat tinéeni zbrané a dusot kotisky. 
Srdce véech freholnikii se zachvélo. Véak 
jane nahlé zahtméni hluk kol kla&tera p¥e- 
etél a v dali ponenahlu tichne. Ale jiz 
novy, désnéjéi povyk za prvéjkim se vali 
jako kdyz celé stado vik: houtec plachych 
jelend stiha vytim ohlu&Sujicim. Tu ,,na né— 
na né* zaviti to kolkolem kla&tera z tisice 
ch¥tani, a% okna finti a zdi v zdkladech 
svych se tresou! Na né — na né — htima 
to znovu vzduchem a silnd fortna praska 
pod navalem palcati, kladiv a seker. - 

Kmet, bratr KriStof, jenZ v noénim vi- 
déni smutny osud bratii byl vidél — nese 
pravé v narudi drivi. Krik a hluk omraéil je} 


*) Nas rukopis takto di: ,,Ten pak lid Pasovsky, 
(jenz) do Starého Mésta vpadl, jest vsechen po 
mésté zbit, krom jednoho néjakého Pestla, ten jest 
postrelen a potom jat na Rathaus Starého Mésta 
Prazského dan; ty zbité chasa do naha svlékla 
a nemalo penéz pri nich nasla, —“ 


a zrukou statim se chvéjicich pada diivi 
na zem. VytYe&stény zrak jeho pozird k bran- 
ce prolomené, kterou% na tucet postav na- 
jednou se dére. Rozcuchané nad éelem via- 
sy, jiskfici se oi, usta zutivosti sktivena — 
coz divé Selmy v lidské podobé, G dablé 
z pekla uprchlych roj se hrne sem — ? A nezZ 
jasné pomyslil, jiz kolem starecéka stiibro- 
vlasého divy se toéi rej. Sto rukou najed- 
nou se sdpe, sto kyji najednou se zdviha 
—z v8ech oti smrt sald. Kazdy dychti, 
prvni kus roucha strhnout, prvni ranu za- 
sadit, prvni krev prolit nevinnou. A obna- 
zen, zohaven klesd, posledni je&8té pohled 
k nebi posilaje — vérny sluzebnik Boha své- 
ho na hromadku d¥ivi, jiz pred chvilkou 
vrukou svych drzel.... Prvni predzvidal 
umuéeni blizici se, a prvni jeho stal se 
obéti. 

ylen uZ ma dost,“ zajdsal zastup a 
,dale —- ddle“ znélo heslo nové. A jako po- 
voden hrnuli se do chodby klaSterni. Tu 
bliz refektéte upadl v ruce jejich bratr 
Klement — mlddenec jako divka utly ... De- 
set krokii opodal, nezvédéli ani, Ze v tu 
dobu druha ¢isté duSe schradnku télesnou 
opustila, jen pod nohama citili trup rozdr- 
ceny... Zhynul jako rakos slaby vinami 
vzrostlé reky ndhle uchvaceny. Cista jeho 
due obdrZela korunu vééné slavy. — V re- 
fektati tou dobou nikoho nenalezli. I rozdé- 
lili se v roty meni a rozbéhli se po vSech 
koutech a mistech jako chrti slidice. 

Jedna takovato rota vrazila do chramu, 
kdezto pravé P. Bartolomé} Damasoni z Ber- 
gama*) m&i sv. slouzil, jemuz bratr Jan 
prisluhoval. 

Pan s vami,“ obratil se nadSeny knéz 
k vedravsim se zbijnikim a zrak jeho 


*) O tomto docitame se v historii Bergamonské — 
vydané od Maria Mutia tisk. 1621 nasledovné: 
yP. Bartoloméj z Bérgama narodil se v mésté 
Pons Sancti Petri od Bergama tri mile vzdaleném, 
z rodiny Damasoni, kteryz za pricinou hajeni 
viry sv. katolické a dle vypovédi nejvysiho bi- 
skupa, naméstka sv. Petra, sé odebral po mosté 
mucednictvi z pozemkosti do sidel vééné slavy. 
Nebot v Praze spolu s jinymi svymi spolubratry 
konventu blahoslavenéd P. Marie Snézné, kdyz 
s velikou duSevni vroucnosti nejsvétéjéi obét me 
sv. konal, 15. unora 1611 pro lasku a Cest Jezise 
Krista a jeho sv. Cirkve ukrutné od kaciri umu- 
cen byl. A mame z vérného sdéleni jak veleb- 
nych Otc, tak i kupei oné viasti, ze po mnohé 
dni po ukrutné smrti, tam v chdru hlasy, jako 
zalmy zpivajicich slysany jsou, a ze zvony k cir- 
kevnim témto hodinkim samy od-sebe sezvanély. 
Nejkrasnéjsi svédectvi svatosti a slavy téchto 
oslavenych mucenniku jestit, ze papez Pavel V. 
(1605—21) knézim oné provincie dovolil, comme- 
moraci a officium o nich konati.“ 

Ve Vidni u Frantiskani ukazuje se mesni 
roucho na nékolika mistech jako probodané a 
krvi pokalené, o némz se pravi, ze v ném P, Bar- 
toloméj zavrazdén byl. 


— 349 — 


klidny zdal se jich tdzati: ,Co ode mne 
cheete, ejhle tu mne mate.“ I zvite zarazi 
takovyto duXevni silou mocny zrak a éasto 
_k utéku pfinuti — tito ale byli jako z ka- 
mene — ani jiskriéka lidskosti nedoutnala 
Jim v prsou vice. 

»Sobé vole} pana na pomoe, af té chrani 
pred osttim metétiv nakich! — a u% ranami 
probodan pfed oltdtem sklesl. 

»V¥ ruce Tvé porouéim ducha svého,“ 
vzdychl je&té naposled a vypustil ducha. 
Ani tato vrazda nehnula srdcem _jejich. 
Hned zase ohlizeli se po obéti druhé, jiz 
byli tu zpozorovali, po bratru Janovi. Ten 
se byl, pri bohaprazdném prznéni svatyné 
Nejvyssiho smrtelnymi uzkostmi jat, ve vy- 
klenku is ge ukryl, nalezli jej vkak a 
_ po dlouhém tyrdéni a smykani i usmrtili. 

P. Jan Martinetz, jen% maje na staro- 
sti sakristii, tam meSkal, slySe lomoz a po- 
vyk vy sini chrdmové, honem uchopil cibo- 
rium s konsekrovanymi hostiemi a ohlizel 
se, kde by 3° pred rouhadti ukryl. Bylo ale 
jiZ pozdé. Zoéili je} s kalichem spéchajiciho 
a ihned vsichni steered mrtvolu bratra 
Jana opustivSe, stihali prchajiciho. Prede- 
vsim snaZili se knézi Bact z rukou vy- 
rvati. VSak tento silou obrovskou odolal vée- 
likym pokustim jejich. Jali se dykami do 
rukou jej bodati, aby v bolesti korist jim 
pustil. Ale i toto bylo marné. I rozhnal se 
chlap jeden, odporem tim rozlicen metéem 
napraZenym po knézi a jednou ranou pra- 
vici mu ufal. Jesté ale levice schranku 
s NejsvétéjSim pévné drzela. Ufali i tu a 
s ni kalich k zemi kles] a hostie se roz- 
sypaly. Tu knéz na né vrhnul se na zem, 
by je kryl télem hrdinskym. Shrnuli se 
nai a tak jej rozekali, ze podobu élovéka 
na mrtvole rozeznat sotva Ize bylo. Po 
jeho ubiti-obratila se zutivost jejich na ho- 
stie rozhazené, jez v krev blah. muéenika 
Pané za8lapali, hrozné se pri tom rouhajice. 
Co se v chramu a u chramu Pané tyto 
veskeré Bozské i lidské ustanoveni na nej- 
vy8 urdzZejici véci daly, provozovalo se 
mezi jindy tak klidnymi zdémi klaster- 
nimi divadlo podobné hrozné — neli jedsté 
hroznéjai. 

Rota zde pdatrajici vybijela véechny 
dvéte , kdeby mnicha nékterého vyslidila. 
Dopadli P. Simona, zpovédnika francouz- 
ského v celi churavosti na loze upoutancho. *) 
» Vzhiru lenochu“ — huldkali nan chech- 
tajice se.“ UZ je slunce davno nad. horami; 
coz se jesté vy kuti valis? Vzhiru a za- 
tancuj nam, zapiskdme ti k poskoku.“ Ne- 


*) Tento knéz byl, jak jiz napred povédéno, v s0- 
botu od jakéhosi husity rodu Slechtického, tak 
poranén, ize dovleka se domi, ulehnouti musil. 


mocny na,usklebnd slova trpkym jen od- 
ovédél pousmaénim a zrak na krucifix nad 
oZem visici uprev tichou modlitbu Septal. 
»Vstanes holenée proklaty, sic ti tu hlavu 
oholenou jako psu odéem!“ A kdyZ nevsta- 
val, chopili jej a jako druhdy surovei po- 
hankti sv. Bartoloméje za Ziva odfeli, svlékli 
mu kizis hlavy pres oblicej. ,,Nyni po- 
hlizej k svému Spasiteli“ rouhali se, ,hle On 
se pred tebou schoval.“ Tu knéz pozdvih 
hlasu svého modlil se: , Pane, odpusf jim, 
neb nevédi co Gini.“ Tato slova téch se 
moené dotkla, kteri vice zvédavosti, co se 
diti bude, neZli krvelaénosti puzeni, do kla- 
Stera se byli vedrali i pomyslili u sebe 
,tentot zajisté svaty muzZ jest“ a tajné sma- 
éevse roucha sva v krvi jeho muéednické, 
by je pak co pamatku drahocennou uscho- 
vali, prchali s mista ohaynosti do nebe 
volajicich. (Pokraéoy ani.) 


Dopisy. 


Od Eipu dne 1. srpna 1865. 
(O Skole Katechetické). 

K otazce v minulém Gisle polozZené, 
zdazZ a jak bychom méli zariditi ¢asopis po- 
dagogicko-katecheticky , odpoviddm témito 
nékolika svymi myslenkami radéji cestou 
verejnou, aby ostatni pani katechetové ve 
svych tvahach nahledy tyto bud opravo- 
vali, bud dopliovali anebo prijali. — O po- 
tvebé nebudeme se tu teprva smlouvati, 
predpokladajice, mali kazdé skorem odvétvi 
dusevniho i hmotného zaméstnani lidského 
svij éasopis, Ze i katechetika a katechese, 
nabozenstvi a prednaSeni jeho svij list 
v Cechach miti mize a ma. Aviak téZ8i 
jest otadzka o spusobu a oboru tohoto listu, 
mali vyhovéti pottebam nasim ouplné, aby 
totiz nejen vychazel, ale skuteéné i pro- 
spival nakim spolupracovnikim ve &kole, 
probiraje i latku 1 formu katechese, a do- 
bre slouZe za pomtcku vitanou p. kate- 
chetim. Tim by zajisté i znaéné ouéin- 
koval na nadbozenské vadélani nasi mla- 
deze, podavaje vhodny navod, jakby se ji 
prijemnym a zdarnym sptisobem uéeni Bozi 
vitépovalo. . 

Neminim, aby byl éasopis tento pouze 
theoretickym, navadéje pouhymi pravidly 
a rozborem téchto pravidel zvédavého uéi- 
tele nabozenstvi k vyutovdni této svaté 
nauky. K tomu mame dost podagogickych 
akatechetickych dél cizojazyénych, a iv ée- 
Stiné mdme o tom dobré knihy a navody. 
Z novéjgich pripomindm knihu_ kateche- 
tickou od Skody. Aniz si zase preju, aby 
byl list ten pouze praktickym, podavaje 
hotové katechese pro rozli¢né stafi, v roz- 
liéné formé, pro vseliké tridy, a za vice 


— 350 — 


méné.zvléxtnimi uéely. Tak by se. stal po- 
kladniékou katechesi, nékdy Snad i dosti 
rozvlatnych, jezby mnohému piisly  sice 
vhod, ale katechetické uméni sotva by 
ve vsech oborech pozdvihly. 
techese vychazejte za takovym ucelem ra- 
déji v samostatnych knihach. My si véak 
prejeme, aby Skola katecheticka, mali pt- 
sobiti na zdokonaleni katechetického uméni 
v-Cechach — byla theoretickoprakticka, spo- 
jujic dle potreby oba tyto sméry dotéene. 
Jet obor katechetickych predndsek veliky; 
nejen katechetové na ndérodnich a hlavnich 
Skolach, ale i katecheti z realek a gymna- 
sii musi tu nalezti néco nového, néco uZi- 
tetného, néco pouéného, néco praktického, 
nebo véickni pfredndSeji ndbozenstvi mla- 
deZi, at jiz nedospélé neb dospélejii, ven- 


kovské neb méstské —- a vSickni maji jen 
jeden koneény uéel — vétipiti ji védo- 
mosti ndbozenské za titelem — vzdélani 


a spaseni due lidské. A proto budou za- 
jisté je] podporovati i pracemi i odbiranim 
vsickni ti ucitelové, kteri preji pokroku 
svatého tohoto uméni ku prospéchu élové- 
éenstva, aé budeli obsah jeho hovéti pra- 
nim jejich. ) 

redevsim tedy obsahovati by musil 
uvodni lanky a pojednani rozliéna z oboru 
katechetiky, vzdycky vsak sméru_prak- 
tického, stteze se vselikého sloviékarstvi 
anebo neprospéSného rozumovani, ale pfi- 
hlizeje k predmétu svému, aby katechety 
vzdélaval, pouéoval a spolu prijemné i ba- 
vil; muselby si tedy viimati novych po- 
krokt v oboru svém, af se vyskytnou kde- 
koliv, doma nebo za hranicemi, kritisuje je- 
jich cenu a zavadéje dobré véci do nasi 
skoly. Musilby si vsimati taky historie 
a vyvinu katechetického uméni, jez je cisté 
krestanského ptivodu a po 1800 let Zije 
a ucinkuje v Cirkvi. Zeby tedy i do tak 
zvanych dennich otdzek z oboru kateche- 
tiky vniknouti musil, rad nahlizim a pti- 
poustim. Tim by se ponékud obmezoval 
jeden obor €asopisu toho, pokud by ldtku 
bral z theoretické katechetiky. 

Nez mnohem dilezitéjsi jest nam a bude 
védy obor,druhy tohoto éasopisu, budeli 
si vSimati. katechesi samych Gli praktické 
katechetiky. My tim neminime nikterak, 
aby podaval jenom hotové katechese ve formé 
urcité, které by katecheta jen z paméti 
uciti se mél; nebylo by to ani mozna, je- 
likoZ katechese dle rozliéné mlddeze pra- 
rozliéné jsou, ani prijemna strénka pro 
étenare listu, aniz by dosdhl tim uéele 
svého veledilezitého; hotové katechese: dle 
latky i formy néspasi naSi mldde% a neu- 
lehéi katechetovi praci jeho, jestli vlastni 
pile — podporovana jen Gasopisem tako- 


Hotové ka-- 


vym — nebude uéinkovati rada- vy uméni 
tomto. ’ ; 

Kolik katechetickych knih leZi v kni- 
hoyné mnohého katechety, a on jich prece 
neudZivd,. ponévadZ nejsouce primérené ne- 
vyhovuji snahim a potrebam jeho.  Ni- 
koliv katechese ‘neboztika Leonharda, ale 
spise jeho navod theoretickoprakticky k ce- 
lému katechismu zamilovali si katechetové 
— a to vsim pravem. Nebo kaZzdy kate- 
cheta ma tolik vadélanosti i védomosti, aby 
mohl sdm sepsati si katechese, on peje si 
jen vhodné a dobré pomiicky, aby mu v ne- 
sndzi pYispéla pri této praci — a nepfreje 
si obyGejné hotovou, nudnou éasto a zdlou- 
havou katechesi, nybrz prakticky navod 
k jednotlivym kapitolam a prednaSkam z ka- 
techismu. Casopis nd8 tedy hlayné mu- 
silby se obtrati katechismem a_jednotli- 
vymi Glanky jeho. Necht roztriduje latku 
jeho, co se ma kde prednaseti; do které 
ttidy patti jisté Glanky a mnoholi se jich 
tu ma yziti, musilby, tedy sestavovati pre- 
hledné latku  katechetickou v. jednotlivé 
katechismy. Musilby podavati rozbory jed- 
notlivych clanku, snaseje latku potrebnou, 
aby se smysl uéeni Cirkve Ziku vyjasnil, 
éasem odtvodnil, Gasem zndzornil, ¢asem 
na Zivot obratil; byly by to takika nd- 
stiny, jeZ by obsahovaly titule a Gastky 
vsech pojmtt o tomto élanku viry, jasné 
a urcité, soustauné a struéné, aby katecheta 
celou kostru tohoto élanku mél pred o¢ima. 
Hynova knizka v jisté mite vyborné po- 
chopila tento uéel. Podstranského kate- 
chismus zase latku snesl. Télo dati této 
kostre, nastiny tyto v rect souvislé podati, 
to bude jiz lehéi prace, budeli latka dob¥e 
snesena a sestavena; ano éasopis taky éa- 
sem poda trochu obsirnéjsi ndstiny jednotli- 
vych Clanki, nékdy je i zcela provede, 
neuZivaje jeSté formy prisné katechetické, 
nybrzZ pouze vypravovaci; a aby katecheta 
pokraéoval i v katechetické formé pred- 
nasky a dosahl dokonalejsi a okrouhlej&i 
formy, podd Gasem i uplné vypracovanow 
katechest. — jakozto p¥iklad_a vzor, dle 
ného% mozno jiné zhotovovati. Ale tyto 
vzory podavati bude jen velmi ztidka, 
ponévad% yzory nevyskytuji se prilis husté, 
aé i tyto vzory rozliény tvar miti a tudiz 
i rozmanité byti mohou a musi. 

Zeby pti tom mnoho z methodiky ka- 
techetické prislo at jiz v takovém pojednani, 
aneb v_ hotové vzorné katechesi, rozumi 
se samo sebou, a zdleZelo by jen na tom, 
aby zkuSeni a pilni katecheti byt i sebe 
mensi py a sebe kratSi ¢lanky tu 
podavali. 

Takbychom si éasem pomohli i k do- 
brému katechismu, jeho% pottebu véickni 


= Si 


citime, kdo ve-ikole pracujeme, jenz by 
byl dobie sestaven, a obsahoval potiebnou 
latku, ptimérenou formu, a jasny a lehky 
prehled. Ja neznam ani jediného katechismu 
ani doma ani v Némcich, jen% by zaslu- 
hoval v celosti uplného odporuéeni v tomto 
ohledu, a prece mame tolik katechetickych 
sil a praci, ale schazel ndm posud list, 
abychom se o tom sjednotili. Nema kazdy 
chuti ani Gasu, aby podal vypracované 
katechese obecenstvu, aniZ aby kateche- 
tiku vydal, ale jednotlivé nahledy, navody 
a katechese ma vyborné. Jiny opét ma 
sneSenou a sestavenou latku, ale nemize 
k rozvedeni a probraéni jejimu se odhodlati, 
a nechaya ji prdchnivéti, até by byla i ji- 
nym dobke poslouzila. 

A tak spoleéné pracujice, sdélujme si 
spoleéné i své zkuSenosti v Gasopise tom, 
aby prospélo to mlddezia ie Cirkey Pané 
uZitku z ni nabyla. Dobre by bylo, aby 
budouci éasopis mél format osmerkovy, 
vychazejic asi ve 14 dnech, vzdy asi o 2 


ar8ich jakoZto maly pohodlny sesitek. Dej_ 


Pan svého zdaru! Wi. 


Od Kutné Hory, v éervenci 1865. 
(Oddéleni Skoly od Cirkve. — Dokonéeni.) 

Neni tomu dayno, co jeden éesky pu- 
blicista ve jménu pokroku narodnich skol 
radil, aby mladsi duchovni vyuéovani v nich 
prevzali. Chtélf on k docileni vét8iho pro- 
i Se ve Skolach, tyto je8té uzZeji k du- 
chovenstvu pripoutati. Ci ma se odtrzenim 
Skoly od Cirkve vplyv Cirkve na spole- 
éensky zivot umeniiti, jak si toho nepratelé 

reji? Tot jest véc, o kterou se ani za 

anicemi dohodnout nemohou, jak toho 
dikaz mame ve Wiirtenbersku, pee ministr 
Golther poslancim snazné radil, aby Skolu 
od Cirkve neodluéovali, jelikoz by tim Cirkev 
jesté vice ziskala. Ve Wiirtenbersku jest 
toliko '/, katoliki. A kdyby se protivniktim 
i ono: ,,Ven ze &kol vyzZenou vas“ podarilo, 
neoblomi nikterak mravni silu Cirkve, neb 
»vitr kde chee véje“ (Jan 3) a nikdo ne- 


mize duchovému proudu tomu braniti, aniz 


ndbozenské city v nastrojené pasté lapat. 
Vzpomenme jen na ony pohyblivé doby 
v prvnim tisicileti ktestanstvi, kdy barbarové 
éastokrate pred zdi kla&terni jako nevidi- 
telnou moci drzeni stanuli. Nemohli odolati 
mrayni sile, kterouz poznali hledice na éetné 
zastupy reholnika a kresfant na tom posvat- 
ném misté shromazdénych, A touto mravni 
silou i nynéjsi protivnici nasi opodal svatyneé 
drgeni budou. Oni chtéji skoly kommu- 
nalni, aby o vyzndni ndbozZenském v nich 
ani zminky nebo jakoby krestanstvi 
8kolnimu prospéchu a civilisaci na ujmu 
bylo: kdedZto veikery déjepis utvrzuje, ze 


ono podminkou jeji jest, onof ji vsem tridam 
spoleéenskym bez rozdilu ptistupnou udinilo. 
le, ve Vymaru tvori se sekta tak zvanych 
»kogitanti,““ a budou pry miti svij kultus, 
své chrdamy a Skoly — a jediné Cirkvi — 
katolické nema se praya na Skolu poprati? 
Budte spravedlivi. V Badensku, kde jsou 
*/, katoliki, sotva tak zvané kommunalni 
Skoly zavedli, a jiz ptichdzi deputace za 
deputaci k vévodovi prosic, aby Skoly ty 
Ls cirkevnimu dozorstvi podiizeny byly. 
volbam ,,Schultheissi“ byly jednotlivé 
obce uz% i penézitymi pokutami donucovany. 
Emancipace Skoly od Cirkve nevyZaduji 
tedy nizadné zajmy lidu, a jestlize se ji 
nasi kriklouni dovolavaji, jsou toho snad 
jiné nechvalné zdméry pricinou. Jim se 
yoots 0 zviklani nabnteesieeio principu, aby 
id v mravnich a ndboZenskych zdsaddch 
rozviklany tim snadnéji do proticirkeyniho 
taboru ubéhl, jich eabliges choutkam slou- 
Zil, a snad i své vlastni existence na jich 
zveliéeni se zrekl. Netoliko vérou propa ym 
nedouktim ale i -fabriéni Spekulaci jedna 
se 0 uvolnéni svazku mezi &kolou a Cirkvi, 
nebo kdyz ve Skole se neustdle uédi, Ze 
dluzno dny nedélni a svatetni svétiti, jest 
takové uéeni soli v oéich nenasytné Spe- 
kulace, jeSto by nejradéji. délniky na dui 
i na téle zmrzacila, aby se sama obohatila. 
Tim jsem ponékud poukazati chtél na ne- 
blahé zaméry téch, jenZto Skolu Cirkyi od- 
ciziti usiluji. _ J. Dundalek. 


Z Netvorie 23: cervence 1865. 
(Instalace y Bélicich.) 

Den sv. Mari Magdaleny byl pro ce- 
lou osadu Bélickou dnem radosti a slavno- 
sti: bylé v ten den vel. pan Jan Kraus 
slavné uveden ve sva prava co pastyr du- 
choyni, Gili, jak tikame, inStalovan veledt- 
stojnym p. vikarem a Gestnym kanovnikem 
eareavatetlaudkeson. spolu dékanem Neve- 
klovskym Janem Ctrnactym. Preveliké mnoz- 
stvi lidu seSlo se k slavnosti té z blizka i 
z daleka, aé pri usvitu rannim hojny dést 
ovlazil zemi a cesta tudiz nepohodlnou se 
stala. Nejprve bylo poutni kazani, kteréz 
mél. p. kaplan Netvoticky, a v némZto li- 
Gil bidny stav hri8nika, jen% nikdy a nikde 
pokoje najiti nemize, dokavadz nepriklekne 
k nohoum jednoho » téch, jimZto s4m Kri- 
stus byl rekl: ,,.kterymkoli odpustite hrichy, 
odpustéjit se jim, a kterym je zadrzite, za- 
drzany jsou;“ pravého kajicnika viak Ze 
Kristus s otevrenou naruti a laskyplnym 
srdeem prijima a uvadi mezi vyvolené své. 
Na to obratil se k shromaZdénému zastupu 
osadnikai Bélickych p. vikat, a ukazal né- 
kolika slovy, jakého Stésti se jim dostalo 
dosazenim nového p. fardite na zdejsi faru, 


— 352 — 


podotykaje, ze jako se byl co byvaly jeho 
pomocnik v ukadé duchovnim neunavenou 
péti a horlivosti vyznaéoval, tak zajisté i 
nyni neunavené pracovati nepresiane na 
blahu vééném dusi Bohem mu svérenych. 
Vyligiv pak kratce povinnosti osadnikt 
k spravei duchovnimu a na srdce jim je 
vioziv, prikroéil i hned k vykonani obradu 
samého. Hlavni déje obradu toho, jakoz i 
hlavni édstky mSe sv. ozndmeny stielbou 
z mozdirt. A. K. 


Od Vysoké dne 1. srpna 1865. 
(0 &kole.) 

Nastaly Skolni prazdniny, po kterych 
mnohy k zotaveni svému touzil, aby pak 
s novou chuti 8kolni ulohy opét se uchopil 
a na draze té k vytknutému cili krééel. U 
nds kdesi.o prazdnou Skolu na vZdy po- 
starati se chtéli tim, ze si umyslili ji pro- 
najmouti, o ¢e% se také u sl. ukadu depu- 
taci uchadzeli, nebot pry bez &koly snadno 
se obejdou, jeSto ji ditky jen nékdy na- 
vitévuji, Ze to ani za to nestoji, aby zvlastni 
Skolu v osadé vydrzovali. Pozor, nasi sta- 
rouskové, Skola je nezadatnou okrasou vasi 
osady, a jestlize Skola okrasou vaSi osady 


jest, jest ona a ma byti téZ ziidlem, z né-. 


ho% predné pro vas a pro vase ditky du- 
chovni poklady pry8téji, poklady, jichz bo- 
hatym-a chudym stejné vaziti ze. Avsak 
nad to vase ditky co udové naleZeji Cirkvi 
a statu. Cirkevy a stat v nadéji pohlizeji 
na vase syny a dcery a nechtéji v oéeka- 
vani svém zklamany byti: proteZ nezaleZi 
to pouze na vas, cheeteli Skolu miti, Gi ne, 
nebo Cirkev a stat maji v tom va%ného 
hlasu. Pro v8eobecné dobré, pro vase vlastni 
blaho a také pro vaii onbt nesmi Skola 
u vas pro néjaké ty kramdfské obchody 
zajiti. Doufam, Ze se brzy za svfj pre- 
nahleny nadvrh zastydite a Skolu ne za 
zbyteéné bremeno, ale radéji za velikou 

rednost vasSi osady povazovat budete. 

aZdy potatek ma své tézkosti. Jeden 
ctény p. starosta 8kolniho vyboru, aby pre- 
deXel skolnim prdzdnindm v zimé, d¥ivim 
Skolu nyni o své ujmé opatril, nemoha ji- 
nak té potteby se dovolati. Jest to ovSem 
smutny ukaz v Skolnim patrondtu, avéak 
dobra véc proklesti si éasem*) drahu, jako 
kazda ticka své vlastni fedisté nalezne, 
bytby i mnohymi oklikami prodirati se mu- 


sila. Takté i, co onen p. starosta svou &té- 


drosti pro skolu vykonal, musi pfejiti na 
ty, jimZ po. zdakonu opatreni Skoly naleZi, 
J. N. 


*) Prejeme, aby se to brzy stalo; nebot naiek se 
mnozi. Tak na pr. v ,Skolniku“ ¢.22. na str. 175. 
vy dopisu ,od Bystricky.“ 


‘Kronika. 


ZPrahy. J. Emin. nejdiist. p. kardinal 
udélil dne 31, Gervence v trestnici zemské 
(usv. Vaclava) svdtost bitmovani 95 trestan- 
cim. — Od 3. t. m.-sidli v zimku svém 
Biezanském. — Z pastytského listu, jimz 
utitelstvo arcidiecése PraZské zve k du- _ 
chovnim cviéenim (viz v predu) seznaji pp. 
uditelové, Ze jim Stédrost vrehniho pastyre 
vse bezplatné nabizi. Netreba tedy k uéa- 
stenstvi v exerciciich niéeho, leé aby se 
v éas priblasili. 

*_* Ctyticeti-hodinnd poboz%nost kona 
se na. Karlové s nevidanou sldvou a za ve- 
likého Uéastenstvi nabozného lidu. 40 svici 
éini kruh okolo monstrance s nejsv. Svatosti, 
nad niz doli splyva bily baldachin obrou- 
beny ri%emi a svrchu ozdobeny velkou ’ 
korunou. Cely oltét ovinut jest péknymi 
kvétinami sestavenymi tak, Ze jsou jako 
jediny pestrobarevny ker, z ného% vyrostl 
oltar a na ném velebnd Svatost co nej- 
krdsnéjSi raze vykvétla. — PoboZnost tato 
na Karlové bude ukonéena zejtra. O 4, hod. 
odpoledni bude kazati vd. p. kan. Stulc, 
po kézani bude pak prtvod s nejsv. Sva- 
tosti a sice za jasneho poéasi okolo chramu 
Pané a koneéné pozehnani. 

*_* YVyroéni slavnost u Matky Bod 
pred Tynem bude se konati ndsledujicim 
zpisobem. V pondéli pred slavnosti (14. t. 
m.) ve 4 hod. odpoledne budou slavné ne- 
Spory. V utery (15. t. m.) o slavnosti Na- 
nebevzeti Marie Panny bude rano v 5 hod. 
prvni mSe sv., po ni hned druha, pak vy- 
klad, Gili ranni kazani; v 7 hod. matura, 
v 8 némecké kazani (jediné za cely rok). 
V 9 hod. bude slouZiti slavnou pontifikalni 
msi sv. JEmin. nejdist. p. kardinal; v 10 
hod. bude velké kazani éeské, v 111/, pak 
ee m&e sv. Odpoledne ve 4 hod. bu- 

ou slavné neSpory a po nich slavnostni ké4- 
zani; po ném pak privod na namésti k so¥e 
Marie Panny en poskvrny potaté a posléze 
poZehnani s nejsv. Svatosti. Po cely oktav, 
jenZ se ukonti v utery, 22. t. m.,*) bude 
na kazdy den v 10 hod. rdno velk& mie 
sv. — vyjimaje patek (18. srpna), v kteryZto 
den za pritinou narozenin J. Velié. cisafe 
a krale Frantiska Josefa slavnd m&e sv. 
v 11 hodin, a nedéli (20. srpna), v kte- 
ryzto den velk4 me sy. v9 a kazani v 10 
hod. konati se bude —a odpoledne ve 4 hod. 
neSpory a v 6 hod. litanie a poZehndni s nej- 
sv. Svatosti. V utery, 22. srpna, ukonéi se 
osmidenni poboZnost neSporami ve 4 hod. 


*) V nékterych chramech Prazskych slavi se posud 
oktav od nedéle do nedéle bez ohledu, na ktery 
den slavnost pripada! R 


ae St el 


odpoledne a chvalozpévem sy. AmbroiZe ,,Te 
Deum laudamus.“ — Ptipomindme z tichval 
synody nasi, Ze po cely oktav vyrotni pouti 
zpovédnikiim pyi tom chramu dovoleno jest 
kajicniky ode vSech hyicht (jindy zadrze- 
nych) platné rozhieSovati. | 

_ *—* O slaynosti Nanebevzeti Marie Panny 
o 5. hod. odp. bude miti y kostele OO. kapu- 
cini na Hradéanech slayné pozehnani JEm. p. 
kardinal. 

*—* Mame noyé ministerstvo, jehoz 
predsedou se stal v Cechdch viibec oblibeny 
a pro svou spravedlivost a privétivost ctény 
mistodrzitel -Richard hrabé Belcredi. Na- 
rodil se 12. unora 1823. Tridy gymnasialni 
odbyl v Litomy3li a studia praynicka v Praze. 
R. 1840 vstoupil do statni sluzby, v_ niz% 
setrval a% do r. 1848, postoupiv v trad 
krajského komisare na Moravé. Za tehdej- 
Sich boutlivych dob opustil sluzbu stdtni a 
il co soukromnik. R. 1854 prijal opét sluzbu 
stétni a sice co krajsky hejtman ve Znojmé 
a téhoz roku zasnoubil se v Styrském Hradci 
se Slechtiénou Annou z Weldenu, dcerou 
polniho zbrojmistra. V bfeznu r. 1861 za- 
staval urad fiditele politickych tkadi v 
Slezsku a v fijnu 1862 jmenovan jest pre- 
sidentem zemské ylady vy Slezsku. V kvétnu 
r. 1863 prevzal utad mistopredsedy pri 
éeském naméstnictvi a za nedlouho jmeno- 
van jest vlastnoruénim listem cisarskym 
mistodrzitelem v kralovstvi Ceském. Za- 
roven udélil mu J. Vel. cisat pan hodnost 


_tajného rady svého. Zastupitelstvo hlavniho. 


mésta Prahy jmenovalo nového p. statniho 
ministra hrabéte Belcerediho v predvéerejsi 
schizi Gestnym obéanem mésta Prahy. Je- 
stif to nejvét8i vyznamendni, jakym obec 
zaslouzilé muzZe poctiti mize. Skvostny dip- 
lom éestného méSfanstvi bude J. Excellenci 
dodan zyldstni deputaci. 

*—* O patronatu skolnim. Na otazku, 
co se vyrozumiva zdkonitym patrondtem 


&kolnim, dalo vys. ec. kr. mistodrZitelstvi - 


vynosem ddo. 21. wmnora t. r. é. 10630. 
nasledujici odpovéd: 
,»Zakonity patronat skolni zaklada se 
na §. 370. pol. ztizeni skol. Je-li skolni 
atron zéroven podatelem dotyéné fary : tedy 
ies s jistotou za to miti, Ze se tento patronat 
8kolni zaklada pouze na dvornich dekretech 
ze dne 11. unora a 19. fijna 1787, tudiz 
pouze na zdkoné. Namital-li by kdo néco 
proti této domnénce a chtél-li by opak toho 
tyrditi, prislusi jemu, aby o tom podal pa- 
thiénych dikaziy. 
onéch pfripadech, kde se &kolni pa- 
trondt co taky vykonaval jiz pred vydanim 
dvorniho dekretu ze dne 11. tnora. 1787, 
nemiiZe se tento nikterak pouze na 
zakoné zakladati, jelikoZ drive zdkonitého 


upraveni pomérdi patrondtnich nestdvalo; 
nybrZ se musi zakladati na jiném prdavu, 
byt i nebylo Ize prava toho dovoditi, a - 
nesmi tudiz dle §. 1. zdkona ze dne 13. 
zati 1864 odpadnouti. 

JelikozZ o Skolnim patrondtu ndbozen- 
ského fonda v zakoné od 13. zdri 1864 
ZAdného zylastniho natizeni nestava: rozumi 
se samo sebou, Ze ohledné otazky, ma-li Skolni 
patronat nabozensk¢ého fondu zaniknouti aneb 
v platnosti své ztstati, jest se riditi zcela tak, 
jako os jinych patrondtech Skolnich.“ 

tom se pp. okresni skoldozorcové 
uvédomuji s tim nafizenim, aby k. are. 
konsistoti zaslali opis kazdého usrozuméni 
o zméné Skolniho patronatu jakoz i o Skolnim 
vyboru, v dotyéné obci sestaveném a po- 
tvrzeném, kteréZ%Zto usrozuméni uradim 
okresnim jest natizeno vynosem vys. misto- 
drz. presidia dne 21. frijna 1864 &. 3856, 
kaZdy pak pfipad, kde pravo patronatni jiz 
pred rokem 1787 vykondvané mylné co 
na zdkoné se zakladajici bylo po- 
vazovano a na obee aneb jeji vybor 
Skolni, bez srozuméni s témi, jichZ se tyée, 
preneSeno, pYislusi pp. okresnim Skoldo- 
zorcim k uhdjeni zakonitého prava ohlasiti 
k. are. konsistofi. 

*—* V pravé ukonéeném letnim béhu skol- 
nim obdrzelo ze 60 chovanci kn, arcib. kon- 
viktu 24 Studujicich vysvédéeni ,prvni tiidy 
s vyznamenanim ;“ 23 jich zaujima 1—10 misto 
ve syych tiidach, ostatni vesmés obdréZeli vy- 
syédéeni I. tifdy. V 8. tiidé mél ustav 12 
choyanci, ktefiz se pravé zkouSce maturitni po- 
drobili. Mezi letosnimi novosyécenci dita ustay 
3 syé choyance, Kyz by se mladistvé stépnici 
dostalo koneéné zvléStniho domu, aby z podruZi 
yySedsi pisobeni své rozsiriti mohla! 

*—* Deédictvi sv. Prokopa obdrielo z Brna 
prostiednictyim dp. prof. Smidka od alumniv ée- 
sko-morayskych darem 550. zl., kterazto suma 
pivodné uréena byla co cena za drama razu 
k¥estanského. — Vybor ustanoyil v schizi své 
d, 31. éervence, aby na vz4jem podélovany byly 
seminaye vy Cechach a na Moravé vytiskem kazdé 
spolkem vydané knihy. — K Dédictvi pristoupil 
vp. Fr. Burian, knéz arcid. Prazské, — O knihach 
za r. 1864 a 1865 promluyime v p/iitim disle: 

*—* Spolek Arimatejsky pochoval v éer- 
venci 113 chudych kiestantii v Praze. 

*_* Za téchto dni nalepeno bylo po 
néroZnich domech ulic Pra%skych mnoZstvi 
provolani k Cohan na stavbu velikého 
narodniho divadla. Litujeme, Ze provolani 
toto bolestné urdzi cit kazdého uvédomélého 
kyesfana. Konéit slovy Pisma sy., nad néZ 
svétéjSich nemdme, aoe: jimizZ se katolik 
ttikrate denné Bohu modli, ety kteraz 
jsou zaékladem viry a spasy nasi, slovy ndm 
drahymi a svatymi: ,Slovo télem u¢inéno 


— 354 -~- 


jest!“ Slov téchto bez poles a hrubé 
gneuzito v ten smysl, aby stavéno bylo 
- divadlo, Litujeme, Ze se to stalo — v Ce - 
chach a v Praze. O zdhadné propovédi: 
Divadlo jest Skola mravi, pomléime. Byli 
jsme pozddani, toliko svrchu udanou vétu 
vytknouti. 

*—* Vysoce distojny probost Vysehradsky, 
zemsky prelat Vojtéch Puffer, koupil za 8000 
zl, dim ¢. 66. na VySehradé a vénoval ho ku 
z¥izeni chorobnice, v niz zchudli obéané Vyése- 
hradsti maji obdrzeti zdarma byt. K_ obsazeni 
ctyr mist bude opraynéna kapitola Vysehradska, 
ostatnich pak obecni zastupitelstvo Vysehradské, 

*+—* Vys. c, kr. mistodrZitelstvi odpové- 
délo na otazku, smi-li pri konkurenci k stavbé 
a vydrzZovani skoly také fara? dle dani byti 
nucen, vynesenim dne 5. éervence t. r, & 35092 
toto: Ponéyadz dle §. 9. zakona od 13. zari 
1864. to, éeho se na zapraveni nakladu na kaz- 
dou povinnou Skolu obecnou nedostaya, zapra- 
vovati ma obec, a dle §. 10. vylohy, jez obec 
mistni ma zaprayiti, vybirany byti maji dle toho, 
jakZ nafizeno y z¥izeni obecnim: osvobozeny 
jsou dle §. 81. 2) téhoz ziéizeni prijmy spraveti 
duchovnich az do 600 zl. a pirijmy uciteli 
verejnych ai do 400 zl. od ptirazek k pHimym 
danim a ytbec od pfispévki obecnich, éimz 
vys. minist. vyneseni od 18. tnora 1858 6. 
13510. a 13. dubna 1859 ¢@ 5103. platnosti 
syé pozbylo. (Dle tohoto vysvétleni budiz zmé- 
néna odpoved ,,Skolnika“ na dopis ,od Vysoké,“ 
kterouz pfines) ,,Blah.“ v cis. 21. na str. 340. 
v_,Listarné.“) 

*—* Z Pisku. Béhem tohoto mésice bude 
jednatelstvi , Zlaté knihy “ rozesilatiletosni knizky 
a to podle seznamt, které dle §. 7. stanov pp. 
opatrovnici kazdoroéné zasilati maji. Vyzyvaji 
se tudiZ pp. opatrovnici, aby seznamy své dle 
znamych jiz formulari zaslali. Pokud kdo ne- 
zasle seznamu, neobdrizi knizek. Lonské knizky 
se davaji nové pryistupujicim udim za poloyiéku 
kramské ceny. , 

*—* Z Budéjovic. Exercicie knézské od 
1—4. srpna ved] P. Schneeweisz, knéz tovarys- 
stva JeZisova. Seslo se 69 knézi. 

*—* Mésto Svihov vyhoryelo. Bida jest 
naramna. Ve prospéch pohoyelych konaji se 
sbirky. Kdo mize’, pomoziz nestastnym! 

** Z Krdlové Hradce. Vadast. p. ka- 
pitolni dékan a generalni vikat Jan Nep. Rais 
jmenovan jest cestnym doktorem v_ bohoslovi 
na vysokych skolach Videtiskych. 

*—* Z Policky. V sobotu, 29. éervence, 
prijel sem J. Exe. nejdist. p. biskup Karel 

or. Hanl, aby posvétil zpisobem a ety 
novy chram Pdné. Dne 10. éervence bylo 
tomu 20 let, co byvaly dékansky chram 
zdejSi pri stra’livém pozdéru A Fa leh]. 
Posvéceni nového sli¢ného chramu sv. Ja- 
koba vykonal v nedéli, 30. éervence, sta- 


titky naé p. biskup, jemuz prisluhovali vys. 
dist. pp. generdlni vikat Rais a arcijahen 
Pelikan a 53 kné#i. Mésto bylo prapory, 
zelenim a kvitim, napisy a slavnostnimi 
branami ozdobeno. Svéceni chramu trvalo 
od 7 hodin z rana az témér do 3 hodin 
odpoledne. Pied chrdmem stal stielecky 
sbor a oslavoval hlavni Gasti sv. obradt 
sttelbou, jiz rany z moZdiri odpovidaly. 
Kazani bylo dvoje zaroveit. V kostele kazal 
kaplan Vysokomytsky, vp. Krejéi a pied 
kostelem kaplan zdej&i, vp. Faltus. Zpivanou 
mi sy. pod infuli mél p. generalni vikar 
Rais a odpoledni poZehnani s asistenci mést- 
sky dékan, dp. Pecold. Obec méstska 
ustrojila hostinu na strelnici. Nazejtri 31. 
éervence slavilo mésto Poli¢ka 600-letou 
pamatku zaloZeni svého ¢i povySeni osady 
za mésto Premyslem Otokarem, co% se 
stalo 27. zdti 1265. Slaynostni reé mél 
fart Telecky, vp. Kopecky a zpivanou méi 
sv. dékan a vikar Vysokomytsky, dp. Tama, 
Na pamatku pojmenovana jest ,,kozi ulice“ 
ulici ,,Otokarovou.“ 

; ZBrna. Priktim Skolnim rokem bude 
otevren u panen Vorsilek vzdélavaci ustav 
pre ucitelky. Prijimati se budou divky 16- 
eté, které odbyly s dobrym prospéchem 
vy88i divéi Skolu; dokud viak takovych na 
Moravé neni, dostati vysvédéeni ze 4. tri- 
dy hlavni Skoly. Mimo to maji se téZ vy- 
znati v potatcich hudby. 

*—* Z Olomouce. Ucitelské exercicie v teti 
éeské odbyvati se budou y chlapeckém seminafi 
v Kroméfizi od 21.—26. srpna. 

ZNémecka. V Eisenachu k duchoyni 
konferenci shromazZdéni protestant&ti pastori 
jednali v.treti schizi své téZ o krtu sv. 
Ponévadz totiz udaly se pripady, ze nékteri 
ku katolictvi se vrativéi protestanté v Prusku 
musili byti kiténi, jelikoZ se ukazalo, Ze 
bud ani nebyli kéténi, aneb zpisobem ne- 
platnym: proto kara prisné shromazdéni to 
vsecky pastory, kteri jiz i v této nejdtle- 
ZitéjSi véci. pozbyli viry. Uzavireni: konfe- 
renéni zni do slova: ,Poslanci konference 
prohlasuji souhlasné, kazdy za evangelickou 
cirkey své zemé, Ze fad jejich cirkvi ne- 
vyhnutelné vyzaduje kitu s uZivanim dayné 
formule novozakonni, a Ze vrchni sprava 
cirkevni nenecha toho bez ptisnych trestd, 
kdyby ji dogla védomost, ze néktery. du- 
chovni cirkve zemské udéloval krest bez 
uziti oné formule.“ . 

Ze Saska. Nedavno y Brandyse nad La- 
bem y Cechach zemiela velkovévodkyné Toskanska 
Marie rozpomenula se v posledni vili své téz 
na katoliky v Sasku. Odkazalat na novou faru 
a skolu vy mésté Plauen 1000 zl. jednoté sy, 
Vincencia v Drazdanech 500 a spolku tovarySty 
téz 500 zl. (Kat. Pos.) . 


— 355 — 


Z Rima. Po novinach kolovala zprava, 
mnoho-li stoji blahofeteni a vyhlageni za 
svatého bez dodatku, %e vylohy tyto za- 
pravi, kdo ‘se o to uchazi, na pr. rad, zemé, 
rise a nikoli finance cirkeyniho statu, Sla- 
vnosti svatofeteni muéeniki Japanskych ne- 
staly, jak noviny rozhlaSovaly, 52.447 ny- 
br% 18.000 scudi. — Sy. Otee nalezd se na 
letnim sidle vy Castel Gandolfo. Jest zdrav. 

Z Ameriky. Vlastni chramy maji Ce- 
chové v Spillville (Jova), v Nové ‘Praze 
(Minnesota), v St. Louis (v statu Missouri) 
av Milvaukee; nyni pomySleji na stavbu 
vlastniho chrému v Cikagu. 

*—* Od vp. Bediticha Chmelitka, fa- 
raze v Damiansville (Clinton county, Illio- 
nois) ma Brnénsky ,,Hlas“ dopis, z néhoz 
vyjimame: AZ posud nemdm chuti, navra- 
titi se do Moravy. Mé pkani se vyplnilo, 
mohu nyni se Simeonem fici: Nyni_ pro- 
poustiS sluzZebnika svého! I zde je Cirkev 
sv. # po praci miste¢ko k odpoéinuti. Zi- 
yot amerikanského farare jest ¢inny, nebof 
zde je je8té v8ecko v potatcich. Vzdale- 
nost farnich stanovisk od sebe, rozptylenost 
osadniki (farméraiv) Gini Zivot knézovi osa- 
mély; cheesli souseda fardfe nav&tiviti, mu- 
sis mnoho hodin pies teky a lesy cesto- 
vati; protoZ kazdy knéz jest zde v jistém 
slova smyslu ,,poustevnikem.“ Jsou zde 
lidé vSech narodtv a vér pohromadé: vétici 
a nevérici; katolickym knézim bene et 
male volentes (dobré i zlé vile) z Frygie 
a Pamfilie a Bah vi, ze kterych konéin 
svéta; kaZdy z nich vidél nejméné pil svéta, 
wni mluyiti jak Demosthenes a je moudry 
jak Salomoun. 

Je to zajisté neobyéejna smésice ndbo- 
zensko-narodni, jiZto jedva jinde na svété 
najdes.“ V jiném listu pise: ,,A% podnes 
mé P. Bah vzdy zachovati ratil ve stalém 
zdravi a v dokonalé spokojenosti, zateZ Mu 
vrouené budtez diky. Aékoliv zdejsi pod- 
nebi neni zcela zdravé, prece neokusil jsem 
zdej&i zimnice aneb jiné nemoci. Ovsemt 
Opatrnosti nezbyva, nebot zde velmi snad- 
no Ize dostati zimnici, éervenku, tyfus aneb 
tak zvanou ,,Milcksickness“ (Milchkrank- 
heit). Posledni nemoce jest Tobé docela ne- 
azndma; panujet toliko ve zdejSim okresu. 
V zati musi zdejSi kravy doma zistati; je- 
dovaté a%Z podnes neznamé bylinky byvaji 
Paes dotéené trapné nemoce. Krava a 
idé, kteri od takové otravené kravy mléko 
a maslo poZivaji, zaénou se celym télem 
trasti a to treseni opakuje se kazdého roku, 
aZ koneéné smrt vsSemu tieseni ZAdouci 
uéini konec. Potéasi je zde podivnée. 

Na zaédtku dubna méli jsme bourky 
az hriza; stra’né vichry mame nyni bébem 
skoro kazdého tydne, tak Ze nelze pokojné 


, eS a ee ee ee OS eee ee ee eee eee 


spati. Stromy a sttechy maji obligatni bal; 
v Chestru, kde jsem byl m. r., sboril takovy 
hrozny Tornado (vichr) pted kratkym éa- 
sem 25 domtv a baptisticky kostel; mnoho 
lidi tim usmreeno a stra&né poranéno. Nelze 
Tobé si predstaviti, jak hriizyplny jsou ta- 
kové prirody tkazy. Parno je nyni nesne- 
sitelné a k tomu muchy (moskitos) a jiny 
nemilosrdné &tipajici hmyz odjimaji poda- 
gru; zdejSi teplo mé skutetné trapi a Vy 
na Moravé byste se tu presvédéili, co to 
jest ,,potiti se po americku. Katolicism tu 
radostné kvéte a radostné pkina’i ovoce; 
péknych chrdmt se tu v hojnosti stavi a 
plesa srdce katolické nad péknymi témi 
svatynémi vamerickych méstach. Mtj chram 
zdejSi v Damianové je nad miru krasny ; 
obraz sv. Damiana na hlavnim oltari, socha 
P. Marie na pravém a socha sv. Josefa na 
levém pobotnim oltati json mistrovska dila 
a napliuji mne uprimnou radosti. Nynéjsi 
president Johnson byl ve svém mladi kre}j- 
cim a teprv Zena jeho utila je} Cisti a 
psati a ecce (ejhle!). Z toho vidis, pfiteli, 
ze v Americe vSecko je mogznd; kadzdy 
Svec a krejéi mize byti zde presidentem ; 
proée% také tu ustaviéné naleznes politické 
pitky a mely. Pozdrayuji vSechny pratele. 
Modlete se za mne a za nasi cirkev 
v Americe.‘‘ 


Literni oznamovatel. 


*_* . Posvatna kazatelna.* Vydava B. M. 
Kulda, farat Chlumsky atd. Roénik druhy. Sva- 
zek jedendcty (tijnovy) prina’i posvyatné fedi na- 
sledujictho obsahu: Na slavnost sy. Michaela 
archandéla: Boj dabliv s clovékem proti Bohu 
a proti dlovéku. Na ned. XVII. po sv. Duchu: 
Kristus jest Syn Boz#i, pravy Bih. Na slaynost 
rizencoyou: I. Na éem p¥i modleni riizence nej- 
vice zalezi? II. Maria, kralovna lep&t budoucno- 
sti. Na ned. XVIII. po sy. Duchu: Vyklad sy. 
evangelia. Na slaynost posvéceni chramu: I, Co 
poZaduje slugnou ozdobu chramu Pané? II. Kte- 
rak se nam spaseni stava ye chramich a jak za 
to mame Bohu ydéénymi byti. Promluva v pon- 
déli po posvyéceni chramu: Krasna hodinka. Na 
slavnost sv. Hedvigy: Co na syété ‘opustila a co 
ziskala sy. Hedviga a kterak ji nasledovati 
mame. Na ned. XX. po sy. Duchu: I.’ Vyklad 
epistoly k Efes. 5, 15-21. IL. O ttech pokla- 
dech, které rodigové détem zachovati mohou a 
maji. Na ned, XXI. po sy. Duchu: P¥irozena i 
nadpiirozena zbrati krestana proti nepratelim 
spasy. ; 

*_* | Nisledovinit Krista dle Tomase 
Kempenského. Modlitebni knizka obsahujici: mod- 
litby rannf, vecerni, ke mii syaté, k zpovédi a 
piijimani, litanie a mnoho pisni, kiiZovou cestu 
s 14 vyobrazenimi, spasitelné rozjimani (jadro 


aus BGCy ea 


z knih o nasledovani Krista) s 10 obrazky. 
Uprayil k tisku P. Josef Novotny. Tiskem a na- 
kladem knihkupectvi B. Stybla v Praze. Stranek 
313 malého formatu. Knizka dobra a lacina. 
Skeda, Ze nebyla opravena na str. 270 poznamka 
o svatku sv./Cyrilla a Methodéje, totiz ,,slavi 
se 9. brezna“ (?) a Ze nebylo postarano o po- 
znamku jinou, totiz ,,s povolenim duchoyni 
Trebaase 

—* Tiskem a’ nakladem B. Stybla v Praze 
vysly as obrdzky, jez v oceli ry) J, Rybitka, 
Opatreny jsou priméfenymi modlitbami a témito 
napisy: Slava budiz Otci i Synu i Duchu sya- 
tému; Pochyalena a pozdrayena budiz nejsy. Sva- 
tost oltaini; Narozent Pané; Jezisi, lasko nase, 
smiluj se nad nami; Maria, kralovna andéli; M., 
kraloyna panen; M. bez poskvrny hiichu prvot- 
niho poéata; M. pomocnice kiresfani; sy. Josef, 
péstoun Pané; sy. Vaclav (dvakrat); sy. Jan Nep. 
(dvakrat); sv. Josef a sy. Alois; sv. Frantisek 
Seraf.; sv. Antonin Pad.; sv. Alois; sy. Anna; 
sy. Ludmila; sy. Veronika; sv. Barbora; sy. Ka- 
terina; sv. Filumena; sy. Teresie. Obrazky tyto, 
pottem 24, schvalujeme za odmény a darky 
pilné mladezi. 

—* Tiskem a nakladem B, Stybla vy Praze 
vysla ocelorytina predstavujici sv. Vaclava koimo, 
pred nimz Radislav, knize Koutimsky poklekl, 
poddayvaje se syétci, jehoZ dva andélové ochra- 
huji. Pod rytinou jest napis: ,Msté se podma- 
niti nedej, utéchy své v smiru hledej.“ Obra- 
zek tento poroudi se co odména pilnym zakim. 
— Tymz% nakladem vyslo: ,Divcino srdce.“ 
Darek nasi milé mladezi. Z frandiny podava 
Josef V. Kaspar, S ocelorytinou, stran 94. Obsah: 
Zavistiva sestra. Zofie, Valerie, Emilie. Ne- 
vinny klep. Vénoyan jest. spisek y. dist. p. kan. 
Vypehmadehcam, Vae. Stulcovi. 

*_* , Pavla Jos. Safartha Sebrané spisy.“ 
K vydani upravil Josef Jireéek. Dil III. ,,Roz- 
pravy z oboru véd slovanskych“ ukonéen sesitem 
27., 28. a 29., k nimz pYidana jest mappa: 
Volin s okolim. Nakladem knéhkupce Bedficha 
Tempského. Sesity tyto obsahuji mimo pfed- 
mluvu dokonéeni Prehledu narod. jmen v jazyku 
slovanském, a pojednani filologické: O tvoreni 
sloy zdvojovanim kofene; o Sifeni ko¥eniy a 
kmeniiv; o pyetvorovani hrdelnych souhlasek ; 
vyklad nékterych gramatickych forem vy jazyku 
sloranekey: a mluvzpytny rozbor éisloslova. 

* ,,Kristofa Schmida Veskery spisy pro 
salads a pfratele jeji. Pyelozil dr. Jos. Petirka. 
Svazek XLV. obsahuje: Krathké povidky; odda- 
leni paté a Sesté. Stran 86. — Svazek XLVI. 
obsahuje: Kratké povidky; oddéleni sedmé a 
osmé, a ku konci (str. 82—88): Dobra nauéeni 
v bajkach. Tisk a sklad Rohlitka a Sieverse 
v Praze. 2 

—* Knihkupectvi Mikolase Lehmanna vy- 


Husék z Lukavee. 


| p- Josef Vyhndlek, 


dalo podobiznu v Halidi proslayeného knizete cir- 
kevniho Josefa Aloisia Pukalského, biskupa Bar- 
novského, Vysla téz co vinétka papirt listovnich 
na zptsob diive jiz tymZ nakladem vydanych 
pedobizen J. Vel. cisate Frantiska Josefa, cisa- 
fové Alzbéty, JEm. kardinala arcibiskupa Schwar- 
zenberga, J. M. bette Jirsika. 


Lapisky Dédictvi sy.-Janského. 


V mésici kyétnu, Gerynu a Gervenci pfi- 
stoupili: Z Cech: Vacsl. Kozelouzek z Kase- 
jovic; rod Jos. Kadlce z Horniho KnéZekladu ; 
Anna Hrubecka z Kesttan; Matéj Randa z Ru- 
dolfova; Frant. Hudeéek z Podol; Marie Lohetska 
z Jiéina; Kater. PeSkova z Zatavy; Matéj Beran 
z Btezovych hor; Anna Vyskova z Haber; Skola 
vy Treboraticich; Barb. Hemzova z Zahori; ‘Jos. 
Pek z Strakonic; Jos. RidkoSil z Divisova; Jos. 
Z Moravy: Barb. Zdraha- 
lova z Bojanovic; Viktorie Blazkovska z Kle- 
novic; rod Benedikta Markla z Vodolan; v. p. 
Tomas Lunaéek, koop. v Hradisku; Jan Lejsal 
z Prasklic; Ludm. Dai¢ova z Staradvat Kater. 
Daiéova z Hnojic; rod. Fr. Sulaka z Breiti; Jo- 
hanka Zipflova z Uh. Hradisté; Magd. Staikova 
z Hustopeci; Anna Bazalova’ z Husténovic; Fran- 
tiska Vlasdkova z Spitinova; rod Jana Sebesty 
z Novosadi; Fr. Zayrel z Kroméfize; Anna 
Hiitter z Kroméiize ; Rod Fr. Latinaka z Hradku 3 
Marie Volna z Ujezda; Vince. Hosak z Prerova; 
Anna Valentova z Boskoyic. Ze Slezka: Josef 
Geiger z Frenitatu; Barb. Fostikova z Frenstatu. 
Z Uher: Jan Buchta ze Stupayy; rod Jana 
Rekusa z Nové yvsi; Anna Hercogoya z Velkych 
Suran; Spolek Zivého riizence tamtéz. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
WV Panu zesnul: . 
p. Augustin Kuschel, kaplan v Landeku (v Klad- 
sku), 15. cee (nar, r. 1835). 
Wyznamenan jest: ‘ 
P. Josef Fr. Mixanek, knéz +. sv. Benedikta 
v Brevnové, vysl. fara¥, jmenovan k druho- 
tinam knézsky¥m k, arcib. notarem, 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 
administr. fary Velizské, 
za farate do Sténovic; 
p. Frant. Peroutka, kapl. v Spaleném, Porid 
za administr. do Stahlay; 
p. Ignac Chlumecky, admin. vy Ondiejové, za 
administr, do Vranova; 
p. Jiti Koppmann, kooper. vy Ceském Wiesen- 
thalu, za administ. do Platu; 
p. Ignac Wildner, koop. z Platu do Wiesen- 
thalu. 


Uprazdnéneé misto: 
Stahlav, Yy, fara patron, hr. Waldsteina. 


ee 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice, 


Redakce: 


v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I. 


V Praze dne 15. srpna 1865. 


BLAHOVEST. 


Gislo 23. 


Predplaci se 
v expedici 
iu viech radnych 
kKnihkupcd 
na rok: @ al. SO ke. 
na pilr.: @ 2), BO kr. 


Expedice : Po poste: 
v kat. knihkupectvi Hla Celorodné: B xl. — kr. 
a. Stybla ny pilroéné: @ 2). Sb ir. 


na sy.- Vaclavském 
namésti, Gis. 786—Il_ _ 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv see a 


PPP PIII eee 


Tc ateeaéodiniont zvysuje narod, ae hfich pidne Gini narody.“ 


Vydavatel a Tedaktor: knéx FRANTISEK SRDINKO. 


—oeeeO 


Predplaceni étvrt- 

letni se neprijima 

Jednotliva éisla se 
neprodavaji. 


(PLP LP LI PP DARA 


(Piis). ‘XIV, 34.) 


ers 


Sv. otce Basilia rec o pokoye. 


(Z tectiny pielozil prof. J. Nep. Desolda.) 


Kéz by byl dlovék ve své od Boha 
obdrzené dustojnosti setrval! Pak by 
byl dosahl vzneSsenosti nikoliv liche, 
nybrz pravé; byl by povysen mocnosti, 
osvicen moudrosti. od Boha samého; 
byl by se radoval z zivota vétného a 
z vsech z neého vyplyvajicich dart. Ale 


__ kdyz svou po bozske slavé zadost zmé- 


nil, a kdyz baze po vétsim dobru a 
 uchvatiti chtéje ¢eho dosici nemohl, 
pozbyl i to, co miti mohl; tut jest mu 
nejvetsi spasou, nejprospésnéjsim v ne- 
duhu jeho Jekem, nejpriméjsi k stavu 
predeslému cestou — pokora t. }. takove 
usporadani mysli, kdezto nedoufa dosici 
néjaké oslavy sam sebou, ale kdyz vi, 
ze ji ma hledati veskrze u Boha. Tak 
potom napravi svou chybu, tak uzdravi 
svuj neduh, tak se navrati k svatemu 
zakonu, jehoz se byl spustil. Ale da- 
bel od toho éasu, co ¢lovéka nadeéji 
liché slavy sklamal a s vyse prvni bla- 
zenosti svrhl, neustava tymiz vnadami 
jej drazditi, tisicero Isti k tomu vy- 
hledavaje. Tak mu okazuje, jakoby 
bohatstvi bylo cos velikeho, aby je] 
pohnul jim se vypinati a po nem ba- 
ziti, ackoliv neprinasi slavy nizadne, 
uybrz k velikému nestésti byva. Nebot 
bohatstvi podava jen latky k lakom- 
stvi, k dobrému jménu vSak nepfispiva 
nicimz, “nybri jen marné ¢lovéka za- 
slepuje, nadyma a vznasi a zimnicnou 
takméf vasni dusi jeho peanecijes Ne- 


bot neni tuénost naduienych teél> ani 
zdrava ani prospésna, nybrz jest sko- 

dlivé znameni neduzivosti, pocatek ne- 
bezpecenstvi, pri¢ina zahuby. — Po- 
dobné i ptsobi na dusi pycha. VSak 
ale vynaseni sebe sameého nerodiva se 
toliko z penéz; nebot nevypinaji se lide 
jen nadhernym penézi ziskanym Zi- 
votem a Satstvem, strojice si nad po- 
trebu skvostne, hejiive kvasy, odiva- 
jice se v predrahé Saty, stavice a roz- 
manité si zdobice veliké domy, mnoz- 
stvi sluzebnictva a nes¢islné zastupy 
lichotniktiv za sebou vlekouce; nybrz 
vynaseji se i urady, jichzto se jim 
volbou obecnou dostalo. Komu lid 
néjaké dtistojenstvi popral, koho pied- 
nostenstvim poctil, koho k vznesenemu 
mistu povznesl, ten kazdy, jakoby nad 
veskerou piirozenost lidskou vyvysen 
byl, div ze nemysli v oblacich sedéti, 

poddany sobé lid za podnoai povazuje, 
proti darcim své hodnosti povstava a 
drze naklada s témi, skrze néz pravé 
nétim se byti zda. Posetilé poctinani! 
Slava takova jest vice pomijejici nez-li 
sen; stkvélost ta, jiz se lesknou, jest 

nad noéni preludy klamnéjsi, spotivajic 
toliko na kynuti lidu, skrze nehoz 1 
povstava i v nivec piichazi. Takovy 
byl bezsmyslny onen syn Salomonuv, 

nedospély vékem, mnohem jesté ne- 

dospelejsi rozumem, jenz lidu, prosi- 

cimu o lehéi vladu, vyhrozoval prisne]si 

a touto vyhrazkou kralovstvi sveho po- 

zbyl; ¢imz myshl panovani svemu stkvé-~ 

lejsiho lesku dodati, tim samym svrzen 

23 


— 358 — 


s dtstojnosti, kterouz mél. (III. Kral. 


12, 14.) Dodava pak élovéku hrdosti | 


i sila rukou i éerstvost nohou, i té- 
lesna krasa, aé je 1 nemoc hubi i éas 
mail, aniz Glovék znamena, ze: ,, Vse- 
liké télo trava, a vselika slava élovéka 
jako kvét polnt. Uschla trava-a kvét 
opadal.* (Isai. 40, 6. 7.) Takovy ko- 
nec vzala chlouba silnych rekuv (Moj. 
6,4. — Moudr. 14, 6.); takovy konec 
vzala zpupna proti Bohu mys! pose- 
tilcho Golase (I. Kr. 17, 4.), takovy 
konec yzali na krasu svou hrdy Ado- 
mids (III. Kr. 1, 5.) a na dlouhou 
kStici svou pysny Absolon. (II. Kr. 
14, 26.) 

2. Ale i to, co ze vsech dari élo- 
véku proptjéenych se nejvétsim a nej- 
stalejsim byti zda, moudrost totiz a 
véda, 1 to marnou do sebe ma vzane- 
Senost a lichou slavu, nejsouc k nite- 
muz, leda jest-h spotiva v pravé mou- 
drosti bozske. Nebot samého dabla 
sklamala lest proti élovéku vymyslena; 
nevédomky sam proti sobé sosnoval, 
co proti ¢loveku byl ustrojil, ont ne- 
uskodil tak velice tomu, jejz doufal od 
Boha a vééneho zivota odlouéiti, jako 
sebe samého zradil, sam od Boha od- 
padl a v pokutu vééne smrti pohiizen 
jest. I v to osidlo, které proti Avistu 
Panu polékl, sam se chytil, byv ukri- 
zovan, kile Jej ukiizovati hodlal, a po- 
tren tou smrti, kterouz Je) o Zivot 
piivésti minil. Kdyz tedy knife to- 
hoto svéta,* *) onen prvni a nejvétsia 
neviditelny svétské moudrosti mudiec, 
svymi vlastnimi umysly se lapi, v nej- 
vétsi nemoudrosti se octna, ¢im vice 
uéenici jeho a nasledovnici! Nechat si 
,sicero dimyslt snovaji, pravice se byti 
moudrymi ucinéni jsou blaeny. (Rim. 
1, 22.) Snova umysly Farao proti lidu 
‘israelskému, vsak zniten nevédomky 
umysl jeho z té strany, odkud se ne- 
nadal. Nemluvnatko k jeho piikazu 
na smrt pohozené, tajné se vychovava 
v domé kraloyském, aby pak zniéilo 
jeho a veskerého naroda moc a lid 


*) Jan. 12, 31. — 14, 30, —16, 11. sr, Efez. 6, 12. 


israelsky vyvedlo k spaseni, — (II. 
Mojz.) VrazedIny pak Abimelech, Ge- 
deontiv nepravy syn, *) jenz byl sedm- 
desate pravych syntiv zavrazdil a mimo 
to iten chytry kousek vymyslil k pev- 
nému se udrzeni v kralovské vlade, 
shladiti své byvalé v oné vrazdé po- 
mocniky, sam od nich shlazen jest a 
zahynul koneéné kamenem, rukou Zeny 
hozenym. (Soude. 9.) Smyslil uklady. 


vrazediné veskery lid zidovsky prota 


Kristu tkouce mezi sebou: , Nechd- 
me-li Ho tak, vsickni uvéré v Neého: 
t prydou Rimané a odeymou nase 
mésto 7 lid.“ (Jan 11, 48.) Po tomto 
umyslu odvazili se usmrtiti Krista, 
chtice zachovati tim narod svij a ze- 
mi; i zahynuli tymiz umysly, jez byh 
umyslili, stavSe se vyhosténci z vlasti 
své bez zakona, bez sluzby Bozi. — 
A tak slovem — tisicerymi priklady Ize 
stvrditi tu pravdu, ze vetcha jest ves- 
kera moudrost lidska, spise piidinou . 
ponizeni se a k pokoreni, nez k du- 
vodu vysokomyslnosti a pychy. 

3. Nevypine} se tedy nizadny ¢clovék, 
mas-li jen trochu zdravého rozumu, 
ani svou moudrosti, ani cimkoliv jinym 
z svrchu feéenych véci; nybrz upo- 
slechni krasného napomenuti blaho- 
slavené Anny a proroka Jeremidse: 
»Nechlub se moudry v moudrosti své, 
ant se chlub silny v séle své, anté se 
chlub bohaty v bohatstvé svém.“ (Jerem. 
9, 23.) V éem pak ale zalezi prava 
chlouba? , V tom,“ di ,necht se chlubé, 
ze vt a znd mne, ze 9a sem Hospodin.* 
(Jerem. 24.) Tat prava vznesenost élo- 
véka, tat jeho slava a chlouba, v pravdé 
zati to, co jediné veliké jest, toho se 
drzeti, a oslavy si jediné- u Hospodina 
slavy vyhledavati. Takt pravi apostol: 
,<do se chlubs, v Panu se chlub!« 
(Kor. 1, 31.) tka, ze , Kristus jest 
nam ucinén od Boha moudrost?, i spra- 
vedlnosti, 1 posvécenim, t vykoupentm. “ 
(Tamz. 30.) Dokonala pak a veskera 
chlouba v Bohu jest, nevynaseti se 
spravedlnosti svou, nybrz poznati, Ze 


*) V knize Soudetiv se udava syn Jerobdliv. 


— 359 — 


potiebujeme spraved|nosti pravé, jsouce 
ospraved|néni jediné virou v Krista. *) 
_ I chlubi se Pavel pravé tim, ze po- 
hrda spravedlnosti svou, a Ze vyhle- 
dava ji v Kristu, spravednost totiz 
z Boha, zakladajicih se na vite, a ze 
poznal Je} a moc Jeho z mrtvych 
vstani. Tu vsecka pysnd vanesenost 
Vv nivec se rozpadava. Nic ti nezbyva, 
clovéée! k vychloubant, jehoz to chlou- 
ba a nadéje jest jediné umrtviti vse, 
co tveho jest, a vyhledavati zivot bu- 
douci v Kristu, jehoz prvotiny majice, 
jiz fiz v pravdé Ziti potiname v mi- 
losti a datich Jeho. , Buh zajisté jest, 
jené vw nas pusobé ¢ chténé ¢ vykonané 
podlé dobré vule své* (Fil. 2, 13.); 
Buh opét ,moudrost svou, piredurce- 
nou k oslavé nasi, zjevuje skrze Ducha 
suého.“ (I. Kor. 2, 7. 10.) Buh i do- 
dava sily v pracech. ,Hojnéji neg 
usickni pracoval jsem,“ di sv. Pavel, 
avsak né ja, ale milost Bowéi se mnou.“ 
(I. Kor, 15, 10.) Buh téz vysvobozuje 
z nebezpeci mimo vsecku nadéji lid- 
skou. ,Sami uv sobé, di, ,jsme usou- 
dili, ze nelze neé umriti, abychom ne- 
doufali sami v sobé, nybrz v Boha, 
kteryz mrtué krist, jené z takové smrti 
vytrhl nas a vytrhuje, v Néhoito dou- 
fame, ze i dale vytrhne.“ (I. Kor. 1, 9. 
10. 

y Proé tedy, rci, sam sebe vyna- 
sis, jake bys cos vlastniho dobrého 
na sobé mél, misto abys diky wzdaval 
darci za dary jeho? ,Nebot coz mas, 
co bys byl neobdrzel? Paklis obdriel, 
proé se chlubis, jakobys nebyl obdrzel ? 
(I. Kor. 4, 7.) Ne ty jsi poznal Beha 
_spravedlnosti svou, nybrz Buh tebe po- 
zal dobrotou svou. ,Poznavge,“ di, 
,Boha, vice ale poznant od Boha.“ 
(Gal. 4, 9.) Ne’ Ms jsi Krista pojai 
ctnosti svyou, nybrz Kristus tebe pojal, 


*) Co tuto sv. Otec di, ze jedin€é virou élovék ospra- 
vedInén byva, rozuméjmez v smyslu katolickém 
tak, ze k ospravedinéni naSemu viry, co jediné 
brany potrebi jest. Ale vira tato ma byti Zivow 


a cinnou, t. j. skutky dobrimi uturzenou, Nebot | 


nesoudi sv. Otec zbyte¢nymi byti skutky dobre 
podle viry; jak pak by se medle snazil dokona- 
légu jich konadni tak krasné uéiti? 


predejda té piistim svym. , BéZim,“ 
di, ,2dalibych néjak uchudtil, na cez 
t uehwacen jsem od Krista.“ (Filip. 3, 
12.) Ne vy jste mne vyvolili,* di Pan, 
»ale 7@ vyvolil Vas. Ty pak za to, 
ze cti jsi dosel, vysoce smysHs, a mi- 
losrdenstvi si béres za diivod pychy 
své. I poznej se jednou, kdoze jsi. 
Jsi co Adam, vyhnan z raje (I. Mojz. 
3, 24.); jsi co Saul, opustén od Ducha 
Boziho (I. Kral. 16, 14.); jsi co Lsrael- 
sky lid, odklestén od ko¥ene svatého. 
» Vérou,“ di pismo, ,stojéé, nesmysle) 
vysoce, ale boj se! (Rim. 11, 20.) 
Soud nasleduje milost; ale jak jsi mi- 
losti propujéenych pouzil, tot soudce 
rozhodne. Neznamenas-li pak ani to, 
ze jsi milosti dosel, nybrz v prilisné 
tuposti své éinis, jakoby muilost byla 
vysledkem pfidinéni tvého, véz, ze nejsi 
blahoslaveného apostola Petra zname- 
nitéjsi. Nebot nebudes je) moci pired- 
citi laskou svou ku Kristu, Jejz on 
tak silné miloval, ze i umiiti s Nim 
ehtél. Ale Ze prilis hrdé se prohlasil 
tka: , Byt se i vsickni pohorsil nad 
Tebou, ja se nikdy nepehorséims (Mat. 
26, 33.), proto ponechan byl slabosta 
lidské a klesl, zapte Pana, aby tak 
zmoudiel padem svym k opatrnosti a 
util se Set#iti slabych poznanim vlastni 
k¥ehkosti své, a dobie avédel, ze jake 
topé se na moti udrzen byl pravici 
Kristovou, rovnéz 1 v bouri pohorseni, 
an totiz byl v nebezpecenstvi zahynouti 
nevérou, zachovan byl moei Aristovou. 
A to mu i Kristus predpovedél, co se 
mu ptihoditi mélo, tka: ,Simone, Si- 
mone! aj, satan zadal,*) aby vas tré- 
bil jako psentct, ale ja jsem prostl za 
tebe, aby nezhynula vira tva, a ty 
nékdy obrativ se poturd bratit svych.“ 
(Luk. 22, 31, 32.) I pokaran takto 
Petr pravem pomoci obdrizel a nauéil 
se odloziti vselikou pychu a Setiiti sla- 
bosti jinych. Onen pak drzy a na- 
ramné pysny Farisej, jenZ si nejen na 
sobé samém zakladal, nybrz i pubhi- 


*) Tak tuto polozeno slovicko ,vds“ teprv k sloyesu 
»trtbil,“ proti obyéejnému éteni textu reckého a 
vulgaty. 

23% 


_— $60 — 


kana u Boha zlehéoval, zkazil si zi- . 


skanou zasluhu ospravedlnéni svého hii- 
chem pychy. A publikan ,odesel o- 
spravedinén od ného,“ ponévadz Bohu 
svatemu chyalu vzdal, a ami pohled- 
nouti vzhtru si netroufaje jen za mi- 
losrdenstvi prosil, viné sebe samého i 
postavou i bitim se v prsy, i prosbou 
svou, jizto jediné za milosrdenstvi za- 
dal. (Luk. 18, 11—14.) Pati tedy na 
tento priklad veliké za pychu pokuty, 
a varuj se! Nedosel ospravedInéni, kdo 
se pysnil, — pozbyl odmény, kdo drze 
vy sebe samého doufal, ponizen by] pod 
pokorného hiisnika, kdo se byl nad 
ného vynasel, netekaje rozsudku Bo- 
zZiho, nybrz sam_o sobé si jej vydavaje. 
Ty se tedy nad nikoho, a ‘bud si on 
sebe vétsim hiisnikem, nevypinej. Vy- 
trhne ¢asto pokora toho, kteryz byl 
mnoho a tézce zhresil. Neospravedl- 
nuj se sam nad jiného, abys ospra- 
vedlnuje se svédectvim svym, nebyl 
zavrzen soudem Bozim.  ,, Nesoudém,“ 
di sy. Pavel, ,sebe sam; nebot nicehoz 
st védom nejsem; vsak ani v tom nej- 
sem ospravedlnén; ale kdo mne soudi, 
jest Pan. (1. Kor. 4, 3. 4.) 

5. Mnis, ze jsi cos dobreho utinil? 
Diky vzdave} Bohu, ale nad blizniho 
se nevypinej]. ,Zkus jedenkazdy dila 
svého, a tak v sobé samém toliko chva- 
lu miti budes, a ne v jiném.* (Gal. 6, 
4.) Nebot cos prospél bliznimu, kdyz 
jsi viru svou vyznal, nebo vyhosténi 
trpél pro jmeno “Kristovo, a nebo ne- 
snaze postu podstoupil? Nenit to bliz- 
niho zisk, ale tvuj. Boj se, at nekles- 
nes jako dabel, jenz vypinaje se nad 
élovéka Cloveékem péemozen byl, byv 
za podnozi utinén Tomu, jejz byl po- 
tie]. Takovy byl i pad lidu Israelského. 
Vynaseje se nad narody, jakozto ne- 
cisté, sam netistym ucinén jest, a nad- 
rodove odistém jsou. I udinéna jest 
spravedInost jeho jako Sat zeny ne~ 
mocené, narodtiw pak nespravedlnost a 
bezboznost virou jest smazana. Slovem, 
pamatuj na praydive piislovi: , Pys- 
nym Buh se protivt, ale pokornym 
dava milost“ (Piisl, 3, 34.): mé}. po- 


hotové vzdy slovo Pané: , do se po- 
niguje, bude povijsen; a kdo se povysuje, 
bude pontien.“ (Luk. 14, 11.) Nebud 
nepravym soudcem svym, neskoume} 
se pouze jen dle libosti své, to jediné 
uvazuje, co dle svého zdani do sebe 
dobrého mas, a pokleskt: svych schval- 
né zapominaje; aniz se toliko na dnesni 
své dobré skutky spolehej, odpoustéje 
si to, v éemz jsi véera a pred tim 
zhiesil. Vzbuzuje-li v tobé néktery skutek 
hrdost, starych pokleski svych si pi-- 
pominej a ustaneS nerozumného se na- 
dymani. Uziisli blizniho hiesiti, nehled 
pouze na tento skutek jeho, nybrz po- 
mni, co dobreho jindy uéinil a Gini, 
a budes-li véc dikladné vySetiovati a 
blizniho netoliko z jedneé strany sou- 
diti, shledas éasto, ze tebe daleko do- 
konalejsi jest. Vzdyt i Buh nesoudi 
tlovéka jen éasteéné, nebot di: ,Ja 
prichazim shromdzdit skutku ¢« myslent 
jejich.* (Isai. 66, 18.) A kdyz karal 
druhdy Josafata pro zpachany pravé 
hich, vzpomél i na to, co dobrého 
bylo do ného, rka: ,Jhmo to vsak t 
dobré skutkové nalezh se pri tobé.« 
(II. Paral.-19, 3.) 

6. To a tomu podobne véci si 
vidy proti pysSe pripominejme, poni- 
zujice se, abychom byl povySseni, na- 
sledujice prikladu Pané, an sstoupil 
s nebe a ponizil se az k nejhlubsi 
pokote, abychom pak z pokory k pii- 
méfené kazdému vysosti povzneseni 
byl. A zajisté nalezame, ze veskery 
zivot Pané k pokote sméfoval. Hned 
co nemluvnatko misto své mél v je- 
skynee a to nikoliv na lizku, ale v 
jeslich; vy domé piebyval v_ tesa¥ové 
s matkou chudiékou, podroben jsa ji 
i zenichu jejimu; uée se, poslouchal, 
atkoli nic toho zapotiebi nemél; do- 
tazoval se, ale tak, ze kazda otazka 
Jeho dokazovala Bozskou moudrost. 
Dale pak se nam ukazuje, Ze se podrobil 
Janovi a ze jsa Hospodin, kfest pii- 
jima od sluhy; ze nizadnému z téch, 
kteri proti Nému povstali, se neproti- 
vil, aniz nesmirné moci, kterouZ mél, 


-proti nim pouzil, nybr% poddal se jim, 


as 5Gh = 


co mocnéjsim, 
moci patiiénou ji ¢astku. Pied nej- 
vyssimi knézimi stal co zlotinec, pied 
vladaie priveden, soudu jeho se po- 
drobil a moha utrhate své zahanbiti, 
tise trpél vSecka utrhani jejich. Upl- 
van byl od otroki a lazy nejpodlejsi, 
na smrt vydan a to na smrt mezi li- 
dem nejohavnejsi. Tak se shrnuly ves- 
kery nesnaze na élovééenstvi Jeho od 
narozeni az do smrti. A po takovém 
teprv ponizeni okazal slavu svou, oslavé 
s sebou i téch, kteiiz s Nim pohanéni 
byli snaseli. Z tech byli prvni blaho- 
slaveni uéenici Jeho, jenz chudi a nuz- 
ni po celem svété se byli rozprehli; 
nemajice se spolehnouti ani na mou- 
drost reci, ani na mnozstvi komonstva, 
nybrz jsouce samojedini, ode vsech 
opovrzeni a opusténi, po zemi i po 
moti zmitani, biéovani, kamenovani, 
pronasledovani, koneéné usmrceni. Ti 
budte naSimi pravymi, vlastnimi, boz- 
skymi vzory; téch hledmez dosahnouti, 
aby nam z pokory vzesla slava vééna, 
dokonala a prava z daru a milosti 
Krista Pana. 

7. Tak tedy k spasitelné pokoie 
dospéjeme, vzdavse se nadute, zhoubné 
pychy, kdyz ve vsem podobné se za- 
chovame, nicehoz ani neopominouce, 
ani si nedovolujice, v kiivem domnéni, 
ze nam to nijak Skoditi nebude. Ne- 
bot podobna byva duse zaméstnani 
svemu; ¢im se zanasi, tim se vzdélava, 
tomu se ptipodobnuje. Skromné budiz 
u tebe ziizeno a sporadano vsecko; 
tvainost, Sat, chize, sedéni, strije ji- 
del, loze, dim, domaci nabytek; pak 
i ¥eé, i zpév, i navstéva blizniho smé- 
fujzZ vice k ponizenosti nez k chloubé. 
Nebudiz mi v feti nizadného ustrojného 
mudrovani, ani v zpévu piilisné jem- 
nosti, ani v rozmluvach hrdosti a dr- 
zosti, — nybrz ve vSem mi odstran 
veskerou vypinavost; bud usluznym k 
priteli, vlidny k ¢eledi, trpélivy k pro- 
stopasniktim, laskavy k chudym; zar- 
moucené téS, nemocné navstévuj, Za- 
dného nikdy nepiehlizej, hbé se vypta- 
vej, radostné odpavidej; bud zdvoiily 


‘povoluje éasné jejich | a kazdému dostupny, sim svou chvalu 


'nevyjevuj, ani jincho k tomu, aby se 


| 


o ni zminil, neméj; zadnému_neslus- 
nému slovu nepovoluj; taj se, jak moz- 
na, vsim co na sobé dobrého shledas; 
z hiichti pak sebe sam obviniuj, aniz 
éekej, az té jini viniti budou, abys byl 
podoben spravedlivému zalujicimu ne}j- 
prve na sebe (Piisl. 18, 17.); abys byl 
jako Job, jenz se nelekal mnoézstvé lidu 
v mésté a neostychal se pred nimi 
vyznati poklesky své. Nebud pfilisné 
prisnym v domlouvani, aniz kvapné a 
rozhorlene kare], nebot to jest vzdy 
hrubosti dukazem, netreste} kazdou 
mali¢kost, jakobys sam dokonalym 
spravedlivcem byl. Pokleslym k po- 
vstani pomahej, duchovné je pozdvihuje, 
jakoz apostol di: ,Prohlédaje sam 
k sobé, abys 1 ty nebyl pokousen.* 
(Gal. 6, 1.) Takového snazeni pilen 
jsa, varuj se chvalu vyhledavati za to 
u lidi, jako nekteti jen pro chvalu 
svétskou dobie Gini, a pripominej si, 
co pravi Kristus, ze totiz dobrovolne 
pred lidmi s dobrymi skutky vychlou- 
bani a ¢inéni dobrého jen proto, aby- 
chom byli videni od lidi, ujima odmény 
u Boha. ,, Vzali,“ di ,odplatu svou.* 
(Mat. 6, 2.) Nebud tedy sam sobé 
Skodliv, chté slavy dojiti u lidi. Kdyz 
tedy vzneSeneho a velikého pozorova- 
tele nad sebou mas — Boha, hled 
slavy dojiti u Ného; nebot tent ti stkvé- 
lou udéeli odménu. Byl-lis pak pred- 
stavenstvi za hodna uznan a lidi té cti 
a oslavuji, bud’ 1 v tom podoben pod- 
danému, nebot prikazuje apostol: Ne- 
budte ,jako panwitct nad dédictvim* 
(I. Petr. 5, 3.), aniz jako svétsti vla- 
datove. A Pan sam velé tomu, kdod- 
koliv by chtél byti prednim, aby byl 
sluzebntkem vsech.“ (Mar. 10, 44.) 
Slovem, tak bud pokory pilen, jako 
opravdovy jeyi milovnik. Miluj ji, a 
ona oslavi tebe. Tak krasné kraéeti 
budes k slavé pravé, k slavé andélske, 
k slavé Bozi. A ukazal-lis, ze nasle- 
doynikem jsi pokory Avistovy, piiaa 
se i k tobé Aristus jakozto k uéeniku 
svemu a oslavi tebe, ant pravi: , U¢- 


— 362 — 


te¥ se ode mne, nebot jsem tichy a po- 
horny srdcem, a naleznete odpocinutt 
dusem svym (Mat. 11, 29.), Jemuz 
slava a moc na véky vékiv. Amen. 


Evangelium na den svatych 
andéli, straznych. 
Obsah. 

Kdyz jednou ‘udenici Pana Jezide se ota- 
zali, kdoby vétii byl v kralovstvi nebeském; 
zavolal pachole, postavil je u prostred nich, 
a tekl: Cheete-li do kraloystvi nebeského vjiti, 
av ném vétsi byti, ponizte se jako toto pa- 
chole. Kdo sé tak ponizi, ten bude vétsiv kra- 
lovstvi nebeském. A kdo takové pachole ve jménu 
mém pfijme, ten za to hojnou odplatu vezme. 
Kdo pak jednd takové pachole pohorsi, ten z toho 
v pekle trestan bude. Béda pohorsitelim ve svété! 
Oviem, Ze ve syété bez pohorseni nebude, a byti 
nemize, a vsak béda tém, kterfzZ tim jsou vinni, 
Nechce&-li tedy 'v svété pohorsen byti, hled yseho, 
eo té pohoriuje, se zprostiti, ttebas tohd potie- 
boval jako ruky ‘neb nohy své, a tfebas ti to 
tak milé bylo jako oko tyé; nebo lépe jest tobé 
bez toho vseho do Zivota vééného vjiti, nezli s 
tim uvrzenu byti do ohné pekelného. Pak jim 
dal Pan Jezis vystrahu od potupovani mahékych, 
a to vzhiedem jejich straznych andéli, aby po- 
tupovanim malitkych spolu jich nepotupovali, a 
z toho pred Otcem nebeskym od nich obZaloyani 
nebyli. 


Vyklad. 


Za onoho casu —- v Kafarnaum, v do- 
mé Petrové — pristoupilr ucentci k Jeztsovi, 
*kouce: Kdo jest vétst v krdlovstvi nebes- 
kém? Na cesté do Kafarnaum hadali se 
uéenici vespolek 0 to, kdo vétéi jest v kra- 
lovstvi nebeském? kdo ma ‘v ném véatii a 
nejvétsi podil? ¢im kdo vétSiho podilu 


‘vy ném sobé zaslouZzi? jak kdo nejsndze do 


ného vejde ? jakych ctnosti a skutkai k vjiti 
do ného potrebuje? jakymi se vykazati 
musi? atd. A co jim Pan Jezis odpovédél? 
A privolav Jess malické pachole, postavil 
je wu prostred nich, a rekl: Zajisté pravim 
vam, — ujistuji vas, — neobratite-li se — 
neprestanete-li na sebe — na své prace, 
skutky, zdsluhy se spoléhati, a na jich 
zakladé krélovstvi nebeské sobé slibovati — 
a nebudete-li jako malice?, — nie ze sebe 
nedélajici, nicim se nepysnici, nic nasvych 
skutcich sobé nezakladajici, nybrz porad 
na slabost, krehkost, nedostateénost, ni- 
éemnost, nehodnost, hrisnost svou hledici, 
a vsecko od pouhé, neskonéené lasky ‘a 
milosti Bozi oéekévajici, — nevejdete do 
krdlovstuvi nebeského — ne Ze v ném vétki 


aneb mensi nebudete, nybr% Ze v ném pra 
nic nebudete, Z do ného ani nevejdeie. 
O kterakby mohl élovék pouze Clovécini, 
pozemskymi, pYirozenymi skutky, af by 
ostatné sebe lep&i, dokonalejSi, uziteéné)si 
byly, bo#ské, nebeské krdlovstvi sobé za- 
slouziti? ztézi svétské, pozemské, nerku 
bo%ské, nebeské. VZdyt neni mezi nimi 
zadné poméry; vZdyf jich nelze k sobé 
ani prirovnati, vzdyt jest mezi nimi neskon- 
ceny rozdil. Z tehoz jde, Ze, kdo v kra- 
lovstvi nebeském jest, v ném beze visi své 
zasluhy, z pouhé, neskonéené, nevypravi- 
telné milosti BoZi jest, Ze mad z této mi- 
losti dnem a noci Bohu svému co dékovati. 
To plati.i o nds, kte¥iZto od kitu svatého 
v kralovstvi nebeském na, zemi — v Cirkvi 
svaté katolické jsme. O diky Bohu za 
tuto neskonéenou milost! eee ji nebylo, 
nikdo by neveSel, a nemohl vjiti do kra- 
lovstvi nebeského. Prodeg kdozkoli se po- 
nizt jako malicky tento, ten jest vétsi v kra- 
lovstut nebeském. O to jest nad miru poté- 
Sitelngé — poteditelné proto, Ze kazdy 
mize vétsi byti v krdélovstvi nebeském, Ze 
to zdlezi, at na milosti BoZi, a v’ak také 
na vili jeho. Smutné byloby to zajisté, 
kdyby vétsi v kralovstvi nebeském byti 
nemohl, leé ten, kdoz v néjakém ttadé 
jest postaven, kdo% bohatstvim oplyva, kdoz 
uGenosti se vyzgnamenava atd. — smutné 
proto, Zeby malo téch bylo, jen’by mohli 
sobé nadéji délati, Ze budou vétsi v kra- 
lovstvi nebeském. Ale na &tésti neni tomu 
tak; na Stésti mize kazdy vét8i v ném 
byti, kdo » milosti Bozi ‘chee, kdo chce 
se poniZiti, byf ostatné nitim nebyl, byt 
nemél, kamby ‘hlavu polozil, coby do ust 
dal, cim by se priodil, byt od lidi nend- 
vidén, pronasledovyan, Zalarovan a na smrt 
muéen byl. O poniZujme se, abychom 
byli ‘vét8i v krdlovstvi nebeském! Nex pa- 
matujme dobte, co teknu: Mame-li se po- 
niZovati, musime Pana Boha svého pred 
odima miti; nebo majice Je] pred o¢ima, 
budeme také jeho nesmirnou velikost, vzne- 
Senost, velebnost, ‘a spolu ‘svou viastni ma- 
lost, nepatrnost, niemnost, nehodnost ‘pred 
otima miti, a tak ‘se stane, %e, jak se rikd, 
chtice nechtice se ponizovati budeme. Kdy- 
bychom ale Boha svého z mysli spustili, 
spustili bychom z mysli také nesmirnou 
velikost, vzneSenost, velebnost jeho, a spo- 
lu svou malost, nepatrnost, nigemnost, ne- 
hodnost; z teho% by nasledkem poilo, Ze- 
bychom -chtice nechtice se povySovali. A 
poryaniice se, podobali bychom se élovéku, 

teryZ jen na sebe hledi a na nic jiného. 
Hledé jen na ‘sebe, ‘zda ‘se sobé byti ve- 
liky, aé snad dest maly jest. Ale at jde, 
a postavi se k yézi neb skdle vysoké, at 


— 363 — : 


? okem zméfi, a pak af se podiva na se- 
€; o¢, Ze nebude veliky se sobé zdati, 
byt tteba jako obr byl? — A co teprv, 
kdyz na Pana Boha pohledi, kteryZ nejen 
véZ a skalu, nybrz celou zemi a veSkeren 
svét nic jinak ne% jako pra’ek nese v ruce 
své! jak potom musi se sobé zdati mali: 
éky! jak musi v odich svych se tratiti! A 
divna to véc: ¢im kdo vice v otich svych 
se trati, tim vice v o¢ich Bozich roste, tak 
ze se na ném vyplnuje vyréeni Pané: 
Kdozkoli se ponizi jako malitky tento, 
tenf jest vétsi v krdlovstvi nebeském. A 
jak, kdozby nejen jako malitky se ponidil, 
ale také v ponizenosti své takového malié- 
kého pfijal, jemu dobie Ginil, je} v bazni 


Bozi vychovaval, potatkim svaté viry vy- | 
uéoval, k dobrému napominal, od zlého od- | 


vracoval, zdazby tim byl vétsi v krdlovstvi 
nebeském ? 


Myslim, Zeby ten byl vétSi, a Ze. 


mi v tom Pan JezZi&8 ptisvédéuje, kdyz 


pravi: A kdoz piijme jedno takové malické | 


ve jménu mém — vzhledem na mne, proto, 
Ze takové malitké ve mne véri, aneb ale- 
spon vériti bude, — mnef prijimd: prijmu- 
tim takového maliékého tak dobry skutek 
vykonava, tak velikou zasluhu sobé ziska, 


tak hojnou odplatu vezme, jakoby mne_ 
samého pfrijal. Ba prijimaé mne v takovém | 


maliékém skuteéné; nebot ono jest ve mné, 
a ja jsem v ném; ono nosi mne v srdci 
svém, a ja nosim je; ono jest se mnou sje- 


dnoceno, a jd jsem sjednocen s nim. Tato 


sjednocenost jest na jevé. A hle, jak Pan 
ezi8 na to mali¢ké pohlizi, jak se k nému 
sklotiuje, jak je objima, jak se s nim sje- 
dnocuje! A co Gini zeynitr, viditelné, to 


Gini z4roven i ynitr neviditelné: duSi svou | 


pohlizi na du&i jeho, k ni se sklonuje, ji 
objima, s ni se sjednocuje. Ovsem tedy, 
ze, kdo jedno takové maliéké prijima, sa- 
mého Pana JeZise prijima. A co teprv, 
kdyz jich deset, dyacet, padesat, sto a je- 
&té vice prijima! O jaké to prijmuti! jaky 
to skutek! jaka z ného zadsluha! jaka za 
néj odplata! jaké roucho! jaky vénec! ja- 
ka koruna! Které hvézdé bude. se podo- 
bati? — v kterém pribytku nebeském bude 
zustavati? — na kterém trinu bude’ se- 
déti? — v které spoleénosti bude se rado- 
yati? — dlouho-li bude radost jeho trvati? — 


O uéitelé, vychovatelé, péstouni! skdée-li | 


vam srdce radosti? citite-li se blaZenymi 
byti ve svém povolani? — budete-li ma- 
litkych ve jménu Pané prijimati? —_bu- 
dete-li jim dobrym pfikladem svititi? — 
budete-li je vychovavati tak, abyste mu 
je dnes neb zitra.beze strachu odevzdati 
mohli? (Dokonéeni.) 


Klaster Panny Marie Snézné 


na Novém Mésté Prazském 
az do 15. unora |. P. 1611. 


(Pokradovani a dokonéeni.) 

Po umuéeni knéze Simona dale hle- 
dano a nalezen jest klerik Jeronym*) ja- 
hen, an v lo%nici pred oltétem, ustanove- 
nym k soukromé poboZnosti kleriktiv, kleée 
se modlil. Tento opustiv vlast i rodiée; od- 
reknul se statkt i lesku jmena Slechtického 
a mlady svfij vék zasvétil Bohu: zvolil 
nedostatek a chudobu ndsleduje Krista. A 
Kristus prijal je} k sobé do slavy vééné 

o umuéeni prebolestném. Sedm jiz obéti 
pohltila dlouho chovana msty Zadost. Zby- 
val z celého konventu jen P. Bedtich, znamy 
ndm jiz co vytetny kazatel, spolu se sedmi 
jinymi bratry. 


*) O Jeronymovi ab Aresio a Kagparovi Daveriovi 
a Varesio chova éslechticka rodina ,ab Aresio“ 
v Mildné v archivu dédicnem pamétni listinu per- 
gamenoyou nadepsanou: ,,Umuceni FF. Hieronyma 
ab Aresio z Milana a Kaspara Daveria a Varesio“: 
»Roku 1611, kdyz chtél cisar Rudolf II. v Ce- 
chach Leopolda katolika za krale korunovati, 
prislo na jeho vybidnuti 7000 ciziho vojska do 
Prahy, kteri pak po 24 dni vidouce, ze nemohou 
odolat odbojnikim v Nové Praze shromazdénym, 
jenz Matyase za krale korunovat chtéli— doufajice 
od ného svobodu vyznani — odtahli. Tohoto ¢asu 
pocalo 3000 rozli¢nych sektaru reholniky suzo- 
vati akostely przniti. Coz kdyz se dalo, br. Hie- 
ronym ab Aresio z Milana a jahen br. Kaspar a 
Varesio, klerik podjahen s jinymi dvanacti bra- 
ttimi Mensimi (observ. Reform. sct. P. Franc.), 
kteri klaster u Marie Snézné, v receném mésté 
Prazskem obyvali, co by prijiti mélo predzvidajice, 
s pokojnym duchem z lasky ku Kristu Jezisi k 
muéenictvi se pripravovali. Ocistivée se vsichni 
v koupeli svatosti pokani, prijali co nejpoboznéji 
pri zpivané m§&i sv. nejsvétéjsi Svatost oltarni, 
kterouz posilnéni do vule Vsemohouciho se ode- 
vzdali.“ 

»Okolo 11. hodiny predpoledni (15. unora) pri- 
hnalo se, ku klasteru nadre¢enému 3000 kaciru 
zutivosti pohanénych: vsecky bratry povrazdili, 
mezi nimi jmenované bratry Hieronyma a Kai- 
para, jez umucivse do naha svlékli a na verejné 
misto vytahli. Nato nejen klaSter ale i svaté 
toho kostela oltate obirati se jali, sv. obrazy, 
sochy a okrasy zni¢ili a je po ulicich a kramich 
na posméch a k potupé katoliku vystavili. Po 
trech dnech téla ‘te¢enych muéenikuv od dyou 
Slechetnych pani, snésti toho nemohoucich, se 
zaprenim vi bazlivosti odstranéna a s velkou po- 
boznosti a s platem v té kapli pochovana, v niz 
za ziva Bohu slouzili, se modlili a zalmy ve dne 
v noci prozpévovali. Kaple ta byla pak velikou 
zari naplnéna, kteraz se i na vie strany okny 
rozlévala a velké podiveni vsSech ji spatiivsich 
zpusobila, kteri nad tim jasnem a syétlem ne- 
obyéejnym zasnouce, o jehoz pritiné kdyz pre- 
myésleli, hlasy sttidavé jako zalmy prozpévujicich 
uslySeli, Pokladali hlasy tyto za zpévy blaho- 
slavenych duchtiv k ucténi umucenych tél svych 
a zvést o tom do viech dili mésta do chysi i 
palacd knizat se dostala.“ 

Podobna uvaha naleza se v Frantiskanské kro- 
nice sepsané od P. Previglia. 


° — 364 — 


Tito se byli, nevidanymi a neslycha- 
nymi*) témi ohaynostmi omameni — aby 
se zachranili puzeni — na nové nad chra- 
mem vybudovanou viZku pred _pronasle- 
dovniky utekli. Ale i tu je vyslidili a ucho- 
pili. Pét jich; totiz: frater sol a a Va- 
resio, fr. Jakub klerik, FF. Didak, Ema- 
nuel, Antonin laici napred hrubé tryznéno, 
pak se zdvratné vysky dolt sviZeno, tak 
ze téla jejich hrozné se rozdrtila. Knéz 
Bedfich a fr. Jan, klerik, uéinili jedté po- 
sledni zoufaly pokus ujiti draptim vzteklivet 
a spustili se okénky vizky nové na strechu 
kostelni. Neodvazili se sice pronasledovnici 
po krkolomné cesté Jich stihati, ale kam 
noha vrahii se neodvazila, tam zasahla 
strela smrtonosna. V kratce oba mnohymi 
sttelami zastizeni, spadli se strechy vysoké, 
se-zemi se rozlouéivée drive nez zemé do- 
padli. Jedinému laiku br. Janovi, proku- 
ratorovi, podarilo se smrti ujiti. Tento, aé 
na noze té%ce poranén okenkem sttechy 
klASterni dostal se do domu_ sousedniho, 
odkudg% po dvoudennim se skryvani u oby- 
vatelii lidstéjSich do klagtera sv. Jakuba 
na Staré Mésto dopraven byl. Nepyezil 
ale dlouho bratii svych. Po trech mésicich 
skonal i on Zivot vezdejsi — zanétem rany 
na noze. Tak neuSlo zkaze na klaster do- 
pee ani Zivé duse; 14 nevinnych obéti 

adlo! 

‘ K jedenacté hodiné pred polednem pti- 
hnala se opét jind rota na tri tisice silnd 
k Marii SnéZzné. Byla. to rota ona, jeZ po- 
sledniho Pasovského jezdce pod Vysehra- 
dem dostihla a utopila. Timto jsoue roz- 
drazdéna, vrhla se k ukojeni vybourené 
vasné na VySehrad, kdeZ kostel vydranco- 
vali a eho odnésti nemohli, zkazili a roz- 
bili. Odtud dali se k Emaustm pod za- 
minkou, Ze se zde néktery Pasovsky ukryl. 
Zabili tu dva freholniky, ostatni, zda se, Ze 
za bliziciho se lomozu nékde se ukryli. 
Tuto klaster i kostel podobné jako na Vy- 
Sehradé vydrancovali. S dilem timto ho- 
tovi obratili se ku Karlovu. Kazdym kro- 
kem ku predu vzrtstal zastup hrozivy jako 
povoden v éas pfivalu. 

Na Karlové zavrazdén opat a dva fe- 
holnici. Klaster i kostel stejny s Emausy 
a VySehradem potkal osud. Kyni hrnulo 
se vsecko mnogstvi Novym Méstem ku 
klasteru. ,u Matky Bozi Snézné.“ Piikli 


*) P. Jeronym Strasser di: Hi videntes ferociam, 
et plus quam belluinam crudelitatem haereticorum, 
dictu credituque impossibilem, qui ut diabolicae 
suae libidini satisfacerent et rabiei, non uno vel 
altero ictu pauperes- servos Dei confoderant et 
obtruncaverant, sed pluribus exquisitis tormentis 
angustiatos lenta morte cruciabant: nimius eos 
terror persuasit, et pedibus timor addidit alas, 
inque turrim ecclesiae fugere compulit. 


vsak pozdé. Spoukt byla zde jiz skorem 
dokonana. Zdé se, Ze jen onéch sedm 
bratii ve vézi se ukryviich jeSté na Zivé 
bylo. Pi umuéeni téchto pridinili se obé 
roty v ukrutnosti jedna s druhou zavodice. 
Nemajice vice Zivych, hanobili mrtvé. 
Vsech 14 mrtvol vysmykali na nadvori kla- 
Sterni, kde% na nich ty nejhnusnéjsi ohaynosti 
pachali, v&elijak je hyzdice a mrzatice a 
zerty véeliké a vtipy nestoudné pri tom 
rondSejice. Koneéné i toho s mrtvymi 
cratootreitend se nasytili a rozbéhli se znovu 
do klastera a kostela. Kde jesté jaké dvére 
celé, kde jaké okno nerozbité, kde ktery 
obraz nestrzen, kde ktera socha neroz- 
tristénd — vée nidili a kazili. I byli jsou 
oltate zboreny, ostatky svaté rozmetany, 
ozdoby véeliké znigeny. . Co néjakou cenu 
mélo: ndfadi a natini kostelni, me&ni roucha, 
kalichy, monstrance, knihy*) atd., ve od- 
neSeno a za fatku nahodivsimu se kupci 
prodano. 
Ze byl pravé masopust, napadlo jim 
tuto truchlohru veselou maskarddou ukon- 
citi; Obleknuvse se v roucha freholnikt 
paraiyae béhali_ po ulicich, zachdzeli do 
réem a dér Spinavych drzé 8a8ky provo- 
zujice, ku potupé Cirkve katolické.. Slus- 
nost ndm nedovoluje o téch vécech obSir- 
néjsi zminku udiniti. : 
Podobué jako s klaSterem u P. Marie 
Snézné bylo by seis klaSterem jesuitskym 
u sv. Jakuba as klaSterem u sv. Anezky 
stalo. Uz bylo na né naméteno. Jelikoz 
ale chatra v rozharanosti své druhého dne, 
na Aen stredu, ji do domi soukromych 
vpadala a loupeZeni i zde provozoyat se 


jala, zakroéilo proti tomu na vy88i rozkaz 


vojsko stavovské, prozatim napadii Pasov- 
skych odrazenim jich krvavym jsouc spro- 
Sténo. Pri zavedeném pak vysettovani bles 
ni vidcové a pivodcové krvavych vystupt 
byli dilem uvéznéni dilem z mésta biticem 
vyvedeni, Osed8 Schadaeus (protestant) ve 
své kronice (Contin. pars HI. Nro. 19 ad 
annum 1611) pige, Ze 14 hlav povstani toho, 
15. dubna na Starém mésté povéSeno. 

Nez ale buriéové byli jati a u vyse- 
trovani vzati, leZeli zmrzatéené mrtvoly 14 
Frantiskani, jak je byli vrahové z klastera 
vyvlekli, pod Sirym nebem svleéené a to 
po tii dni. Stiezilit je katané jejich, by 
je milosrdny néktery Tobia notniho éasu 
nepohrbil, Neptisel TobidS; nizddny muzZ 
netroufal sobé lasku kiestanskou pocho- 
vanim mrtvych osvédéiti. -NaSly se ale dvé 
neohrozené pani, které vzdor hrozbdm a 


*) I aksamitovy ptikrov z katafalku k slaynym re- 
quiim za purkrabiho z Donina tu pripraveny od- 
vlecen a prodan. 


a BEE 


zbranim mrtvoly pochovaly — dvé spani- 
pape Slechtiény: pani baronka ze Stern- 
berku a manzelka mistokanclé¥e kral. Sesk. 
Jindficha z Pisnic. Proti Zendm bezbran- 
nym neopovazili se surovci vystoupiti. Za- 
stydéli se. 

Zavrazdénym vystrojen jednoduchy po- 
hreb, jk to za oné doby ani jindk byti 
nemohlo — a pohtbeni jsou v kapli_ sv. 
Michaela archandéla (tehdd% Panny Marie 
ae nice nazyvané) podél levého boku 
chramu se rozprostirajici. 

V Zivoté bratrskou laskou spojeni, ze- 
mreli zéroveii smrti muéenickou a jeden 
Jejich téla objal hrob, jako due Jejich 
v jednom se zase naSly mist — v_ fridi 
blahoslavenych. 

PoslySme, co v kapli sv. Michaela nad 
hrobem muéenikii udalo se. Cel& Praha 
Zasla nad tim a kacifti i nevétici hlavami 
Ss ae rkouce jako Toma’: Neuvétime, 

okud na své vlastni o¢i neuvidime a na 
své vlastni usi neuslySime. A &li a divali 
se a poslouchali. A k velikému tZasu svému 
shledali, Ze pravda jest, co se vypravovalo. 
Rozpuklinami ve dvefich (ndsilim pti dran- 
covani rozbitych) uzteli kapli jasnou zari 
osvétlenou a v zdrti té jevilo se 14 Fran- 
tiskanii — jak za Ziva byli — nad hrob- 
kou svou Zalmy péjicich a se modlicich 
jako za dni pred smrti svou. Pri éemiz, 
jak se pravi, zvonky bez pri¢inéni lidského 
gnély a. libeznd vinmé na véechny strany 
se rozlévala. A to se opakovalo po né- 
kolik noci, jak to oéity toho vieho svédek 
Marianus “8 Orscelar dosvédéuje... Tento 
vidénim timto pohnut — bylf jesté mlad 
a stavu svétského — vstoupil do radu a 
vydal pak svédectvi o véci té. (Lib. IV. 
cap. 31.) 

Jako Orscelar tak napodobné i mnozi 
kaciti, neobyéejnym zjevem pohnuti, zane- 
chavse bludi vrhli se v otevfené ndruéi 
‘Cirkve katolické. 

Téhoz roku (1611) bylo zase pét Fran- 
tiskdni, prisné observance — nejprv pfi- 
pisem katolické slechty a méstani Novo- 
méstskych na Frantiskanského provincidla 
P. Davida Hikkera do Olomouce — pak 
kralovskym dekretem do Prahy povolano. 
Tito slavili svij prichod k P. Marii Snézné 
dne 27. fijna v éele majice P. Emilia Ale- 
xia Kekka. 

Nalezli vSe jiz opravené a ptipravené. 
Katolici a obrdceni timto divem Aitotici, 
zavodili takika v_ horlivosti u prindSeni 
obéti a prispévkfi na opravu kldstera. Hle- 
déli takto aspom z asti nahraditi nastup- 
cim, co byli predchidcové utrpéli. Nejprv 
byly opraveny a dilem nové zbudovany 
-kaple, podél obou stran chramu se téhnouci. 


Prva kaple podél levého boku: chramu, o 
niZ jsme jiZ pravili, Ze v ni 14 Franti8kant 
pochovano — na dvé rozdélena. Horejii 
dil bézici zAroveti s priéelim chrdmu za- 
svécen sv. Michaelu archandélu; druhy dil 
— od chramu se odchylujici — Panné 
Marii Spomocnici. Tak nalezdue kaple i 
nyni. Kaple podél pravého boku chramu 
polozena, rovnobéZna a stejnd i co do roz- 
sdhlosti a objemu s prvni, rovnou mérou 
rozdélena byla na dva dily, zasvécena jsouc 
sv. Antoninu Padudnskému. Jeji horejni 
éast v tricetileté vdlce byla jest tak po- 
rouchana, Ze se na opravu ani pomyslit 
nemohlo. Na jejim misté nalezaji se nyni 
domy &. 755. a 756. Oltar hlavni sv. An- 
tonina vsak zachova4n jest — a prenesen 
do chrdmu hlavniho, kdez jej Ize hned u 
vchodu za mfizi spattiti. Dolejxi kaple 
éast po valce 30leté opravena a sv. Janu 
Nepomuckému zasvécena. 

V den navraceni se Frantiskanti do 
Prahy, totiz 27. rijna 1611, byly nadzmi- 
néné kaple opét k sluzb4m BoZim_ upra- 
veny. Bro kostel nezapomnéla vSak sta- 
rostlivost Pragani i klaster k obyvani ite- 
holniktit upraviti. SneSeno tu naradi a na- 
éini potrebného hojnost. Ani na kuchyni 
a sklepy nezapomenuto. Zkratka vise tak 
zrizeno, Ze prisli Frantiskani, jak se rika, 
k hotovému. V kaplich se mohly ihned 
sluzby Bozi konati, v celach hned bydleti, 
k stolim se mohlo hned zasednouti. 

A i hned také pouzito vSeho toho. 
U vSeobecném povzneseni mysli konany 
slavné obrady v obnovené kapli, v kteréz 
prichozich uvital kanovnik jeden, teéi k ono- 
mu navratu se vztahujici. Po té reti modlili 
se véichni litanie o V8ech svatych, aby 
eee se u Boha za odvracevi véeli- 

ych moznych nesnazi a pees a ku konci 

zapélo se ,Te Deum laudamus“ na_podé- 
kovani za Sfastné skonéeni osudnych pro 
reholi udalosti. 

Po slavnosti v kapli nasledovalo slav- 
nostné uvedeni v klaster. Druhého dune 
— bylof pravé sv. Simona a Judy — ko- 
nana opét slaynd me sv. pod infuli — a 
velké kazani, jehoz predmétem bylo umu- 
éeni 14 Frantiskani a jich oslava zazraéna. 
Po té usporddan privod s Nejsvétéjsim 
po véech chodbach klaStera, jenZ skonéil 
se v kostele opétnym ,Te Deum.“*) 


*) Tato slavnost konavala se od té doby bud sve- 
ticim biskupem, aneb nékterym kanovnikem kaz- 
dorvéné az po r. 1782, v kterémzto roku (12. 
Jedna) cisat Josef II, Frantiskany k vymyeni usta- 
novil. Nasledkem ustanoveni toho byla r. 1785 
k P. Marie Snézné od sv. Martina fara prenesena 
a svétskym knézim svérena. Klerici rehole ode- 
brali se po ustanoveni onom do seminafe — knézi 


— 366 — 


jeho smrti na to -opét zapomenuto. Po ném 
druhy Geské provincie provincial a gene- 
rélni definitor P. Bernardus Sannig zale- 
zitosti té se opét ujal.*) Za jeho urado- 
vaéni due 5. brezna 1677 u pkitomnosti P. 
Archangela Masevly, kustosa provineie, P. 
Jana Millera provincie definitora a P. Ru- 
dolfa Vavrockého kvardiana, hrob, poznovu 
oteviren a dobre zachované ostatky vSech 
14 Frantiskanii Stvrty den na to, totiz 9. 
brezna, do vyzdéné hrobky, na tém% misté 


Po svém p¥ichodu Frantiskani ibned 
ze vsech sil o znovuztizeni hlavniho chramu 
se vynasnazovali. Koneéné doékal se opra- 
vy, jezto se Janem Starsim z Talmberku, 

dnem na Jankové, stala. Opravy se chram 
votkcal, na vysvéceni musil ale Gekat az 
do roku 1625. Neptipustila toho diive v Ce- 
chach pravé roz%ehujici se v hrozny pozar 
valka 30leta a zmatky Prahou zmitajici po 
osudné bitvé na Bilé Hore. AZ v freée- 


zemi odstéhoval, vykonal kardinal a arci- 
‘biskup PragZsky Arnost, hrabé z Harrachu, 
posvéceni chramu a zaroveh je] znameni- 
tymi ostatky Svatych zaopatril. Pét let 
po znovuobsazeni klastera u P. M. SnéZneé 
otevren na Zadost Jeho Eminence P. T. 
pana kardinala Frantiska Dietrichsteina u 
prpeeannr P. Emilia AleSe Kekka, vel- 
ého mnoZstvi vysoké slechty, celého Fran- 
tiskanského konventu a jinych pri nesmir- 
ném navalu hrob 14 umuéenych. I shle- 
dalo se, Ze mrtvoly vétSim dilem dosud 
jsou neporusené a Gerstva krev Ze na nich 
Ipi i Ze v8eho zapachu hniloty a umrléiny 
prosty jsou. Neobyéejny tento nalez zpt- 
sobil v ptitomnych mocné pohnuti. I tla- 
ili se dychtivé k télim se sboznou ucti- 
vosti jich se dotykajice, je libajice — a 
ri tom dost 


*) Ze sebranych k tomu cili duvodiv uvadim tuto 
prozatim jen dva listy, jez o blahoslavenstvi muce- 
niki — ao obecné tehda vire v svatost jejich svéd- 
Git mély. — ,,Dikivadani — cti nejhodnéjsimu 
otci a bratru v Kristu, Frantisku Beges-ovi,. vele- 
zaslouzilému kvardianu klastera Prazskeho u P. 
Marie Snézné rddu sv. Frantiika Serafinského 
prisné observance, svyému nejvazenéjsimu bratru. 
Cti nejhodnéjsi pane bratre! Preji Vam z celého 
srdce sfastny pocatek roku a vyplnéni vsech Va- 
’ich prani. K sepsdni. spisu tohoto vedla mne 
bratrska laska, jiz k Vasnosti chovam vy srdci, 
a bych za zlastni milost prostrednictvim sv. radu 
mi proptijcenou vdétnym se proukazal. Pred slav- 
nosti Narozeni Pané roznemohla se mi nejmladsi 
dcera ma, tak ze po tri dni a noci v zimni¢ném 
zapalu blouznic plakala. V starosti otcovské vse- 
mozné nejen domaci prostredky jsem zkousel, ale 
i léky zkuSeného Jékare p. Virta, jenz pred ‘tim 
v Plzni byl, avaak vse na zmar. I lékar jiz o ni 
pochyboval, neb se ji uz trhal arak, jakz to u 
umirajicich byva. Coz nejen jmenovany lékar 
i moji sluzebnici prisahou stvrdit mohou. Vida 
lidskou pomoc marnou byti, spolehl jsem na pri- 
mluvu radu, jéhoz jsem si vzdy vazil, a svériv to 
toliko Vasnosti prislibil jsem svatosvaté, ze, pakli 
mi ji neskonale dobrotivy Buh na primluvu sv. 
muéednikiv, kteri.v klaStere Prazském u P. Marie 
Snézné trpéli, uzdravi, to nejen verejné ohlasim, 
nybrz i pri nejblizsi prilezitosti do Prahy ku hrobu 
jejich poputuji a tu vykonav sv. zpovéd desku s 
udapvim tehoz pribéhu na oltaéri, pod nimz od- 
potivaji, upevnit dam. Po uéinéni slibu tohoto 
zlepsilo se zdravi jeji prvé nez uplynula hodina — 
bez véelikého léku. A Bohu a svatym muéedni- 
kum budiz chvala! Od toho éasn vedlo se ji lépe 
a byla zdravéjsinez jindy. Prosim tedy Vasnost 
po bratrsku, byste na podékovani za to na oltari 
teéeném nékolik m&i svatych slouzit dal. Neopo- 
menu nejen slib-svuj vyplniti, nybrz zapravim 
hned vsecky pozadavky a budu se vynasnazovati 
klaSteru se odméniti. — Zustavam prozatim Vas- 
nosti vzdy vérny abratrsky oddany Adam Vaclay 
z Kokorova.— Dano v Stahlavech 2. ledna 1659 .* 
— Potvrzeni listiny této. — ,,J& Jan Jindiich hrabé 
z Kokorova, ctihodnym Otcem Sebestidnem Sam- 
bogenem radu Brat. Meni. piis. obsev, sv. Frant. 
Seraf. v zalezitosti uznani muéednictyi 14 cti- 
hodnych sluzebniki Pané 15. unora 1611 v Praze 
u P. Marie Snézné zavrazdénych, jednatelem usta- 


hebkosti a pruzZnosti jejich 
vynadiviti se nemohouce. Poéalo se po 
uddlosti té premyélet o sluSnéjsim a slav- 
néjsim pohrbu téch tél, neZ se to v dobé 
zmatki hned po umuéeni stati mohlo. 

Pochovany jsou tedy ostatky tyto po- 
zemské snaznym spoluptsobenim ares velee 
cisate Matya8e, zboZné Anny, pod oltarem 
sv. Petra Alkantarského, v kapli sv. Mi- 
chaela za velikého uéastenstvi véticich. Zboz- 
na cisarovna zamyéslela té% nad tim mistem 
pomnik postaviti. — Ale jeji nahla smrt 
(1618, 14. pros.) vyvedeni zamyslu tohoto 
- bohuZel prekazila. 

I p¥ipravy jiZ Ginény stran blahofe- 
éeni umucenych u fimské kurie zakroéiti. 
Pryni se o to pokusil general ¥fadu P. 
Bonaventura Poerius ; poruéil horlivému kné- 
zi, jubilovanému lektorovi a éeské provin- 
cie definitorovi P. Sebestidnovi Schambo- 
gen-ovi vse k tomu potrebné sbirati. Po 


, 


pak, kteri jesté pri sile byli, po farach rozeslani 
‘jsou. Zustalo v klastere jen starci nékolik. 
Farat na novou faru a P. Marie Snézné uvedeny 
— slavnost onu vyrocni odbyvati se zdrd4hal — 
nepobadaly ho k tomu zadné zajmy blizii — a 
Frantiskani pozustali pro slabost ji odbyvat ne- 
mohli, A kdyz cisat Frantisek radu opét novacku 
prijimat dovolil, nestalase vté véci zadnd zména. 
Stari reholnici vymieli, a mladi se o to nestarali, 
ponévadz se sotva o puvodu slaynosti nééeho bliz- 
Siho dovédéli. 


ném roce 1625, kdyz se byl rozdrazdény 
bizek valky aspofi na Gas do sousednich 


novenym, Zdvorile vyzvan, bych pfilezici list pro- 
hlédnul, po piisném zkoumani poznal jsem, Ze 
vlastnoruc¢né mym p. otcem psdn_i podepsan a 
peceti naSeho rodu opatien jest. Ze tomu tak, 
potvrzuji vlastnoruéné i podpisem i peéeti svého 
rodu pred vSemi vubec a:pred jednotlivymi zvlAste, 
coz budeli toho k dosvédéeni chydly a slavy Bozi 
a ke cti Viech Svatych potrebi, i prisahou stvr- 
dit hotov jsem. 
Dano v Stahlaveeh, 23. kvétna 1695. 
Jan Jindiich hrabé z Kokoiova. 


— 367 — 


pologzeny jsou. — Od toho Gas v té véci 
nic se nedalo. 

Sv. Vincence Ferersky di: ,Kdoz% fe- 
holi sv. Frantiska zachovavdé, svaty jest 
a mize po smrti svaty jmin byti.“ My 
véak mame svédectvi v hojnosti, %e onéch 
14 muéeniki co nejsvédomitéji teholi za- 
chovavali a ‘svij Zivot dle -ni spravovali. 
Mnoho dusi nebi ziskali, viru sv. statetnd 
hajili, av hajeni tom viry i Zivot svij pro 
Krista polozili. 

Ku konci uvadim spisy, z nich% jsem éer- 
pal. Nejvice mné poslouzily klasterni rukopisy. 
Pak ale: ,,Blut-trieffende Fasching in Prag‘ M. 
Gothardus Arthus, gedruckt zu Frankfurt 1612. 
— Hieronymus Strasser; tiskem ve Vidni 1624. 
— Marianus ab Orscelar: Chron. Jib. 4. cap. 31. 
fol. 522. impres. Ingolstadii 1625. — M. Oseas 
Svhaldaeus, zu Strassburg 1625 in dem 36. 
Buch des dritten Theiles. Historische Continu- 
ation Sleidari fol. 159. — Carolus - Caraffa, 
Episcopus Aversanus, Nuntius Apostolicus, in 
»Germania Sacra restaurata,“ tisk. ve Frankfurté 
1641. — Georgius Grugerius : Historia Sacrorum 
Pulverum, Mense Febr. v LitomySli 1649. — 
Bohuslaus Balbinus Misc. Hist. Regni Boh. De- 
cad. I, lib, 4. °§. 121. v Praze 1682. — Lied 
zu Ehren der 14. sel. Martyrer 1711. und 
1755. atd. 

Sepsal P. Pavel Pelikousky, 


‘novicmistr ¥. Frantisk. vy Praze. 


Dopisy. 


Od Kettnice na Moravé v ‘srpnu 1865. 
(Slavnost sv. ‘Cyrilia a ‘Methodéje nia Vel shradé.) 
Velice ‘jsme se z toho potésili, kdyz 
jsme éetli vpriloze k ,,Oester. Volksfreund“ 
é. 32. nasledujici ear které zde v pre- 
kladu podavam: Kdyz jsem v ptfiloze k 
,Oest. Volksfreund® od 9. Gervence éetl vy- 


psani velkotvarné slavnosti sv. Petra a Pa- | 


via v Rimé, ‘tu jsem na mysli véelicos pre- 
mital a porovnaval s naki 5. ¢ervence ko- 
nanow Saonvat sv. apostoli slovanskych 
Cyrilla a Methoda na Velehradé. 
musi se diti toho porovnani'nejvice ,a con- 


trario,“ eo% véak na¥i slavnosti v celku | 


nejen ‘neni na ujmu, nybrz ji tim vie zvy- 
éuje. Na Velehradé nenalezne’ ovsem %4- 
dnych prekvapujicich okazalosti, meni tu 
oslufiujiciho osvétleni ani ohiiostroji, Zdné 


skvélé ukedni parddy, Zddnych vysokych | 


a ‘nejvys8ich hodnostati cirkevnich a svét- 
desc jimiZ by zevnéjSek slavuosti ‘byl 
zveleben, ba’ani slavnostniho programu dle 
jistého planu sestaveného’a pak do zevrubna 

edeného. A pitedce stavd a je zde 
isté ‘nSco, co ndm dava pravo tvrditi: Ve- 
Sahwedokd slawnost jest jen jedna, jen ojedi- 
nélaé v celém svdté krestanském. 


Ovéem | 


Toto tvrzeni 2d4 se byti na prvmi po- 
hled velice odvazlivé, jestif vSak nic méné 
avdivé, a vynasnazime se dok4zati pravdu 
toho tim béhem, %e sestavime vSe, co jsme 
vidéli a slySeli, pokud to dovede péro ne- 
eviéené. A co jsme vidéli? Ceho jsme zku- 
sili? Co jsme pocitili? — Nenft to zde 
ouhé tslovi, Ze uzivame pottu mnommého ; 
udiz to poe nace ze nejen referent, ny- 
brZ pokud jemu zndmo, véickni tou slay- 
nosti nadsent byli. Jiz tedy ptikrotme k 
slavynosti samé. 
Jiz ten den pred tim, 4.éervence, hem- 
Zilo se celé odpoledne poutniky, kteki bud 
0 sobé, neb v celych pritvodech dorazili, 
a nyni po sv. po%Zehnani, po vykonané po- 
bognosti v chrdamu P., po vzdané Bohu 
a svatym povinné pocté nocleh si v mésté hle- 
dali, anebo, jak se kde dalo, pod Sirym 
nebem na namésti pred kostelem » anedlie 
se utaborili, kdezZto jini jako i nen Za- 
stupy v kostele celou noc na modlitbach 
a odzpévovdni ndbo%nych pisni jsou ztra- 
vili. Srdce povzndSejici byl to dojem, ja- 
kovy ‘tyto jednotlivé skupiny zboznych 
véficich a jejich nejvice v akkordech Zal- 
nych (moll-ovych) plynouci zpév na nds 
byl uéinil. Vadyf pak se ndm pozdavalo, 
jakoby tou ve formé zpévu prond%enou 
modiitbou zéroven chtéli vyraz dati i oné 
tklivosti a onomu bolu vnitimimu, jakovy 
rare srdee ditek dobrych a milujicich, 
kdy% se octnou na spalenych rumech do- 
mu otcovského, kde druhdy stala kolébka 
jejich a kde travily dny své v détinném 
rozmaru a bodrosti nezkalené! 
Viée jiZ pominulo, v8e dava svédectvi 
o tom, co kdysi byvalo a vzbuzuje zpominku 
na minulost; a véak neslySi§ Zidného stesku, 
zaduého vzlikani, jen melancholicky na- 
lazeny akkord mluvy to zjevuje, jediné 
pohled, tvar a posutiek to vyzrazuje, Ze 
srdce neni obrnéno proti ranam Gasovym, 
nybrz Ze citi dobre, ale se zbo%nou ode- 
vzdanosti ‘snasi. 
Tak i Velehrad, druhdy hlavni mésto 
velkomoravské ise, sidlo prvniho metro- 
olity sv. Methoda, nyni nepatrna ves ovSem 
yest s to, aby pozorovatele unesla ve tkli- 
vé zpominky, tim vice, an neustdle ‘kolem 
usi velebolny zpév poutnikii zazniva. 
Bylo-li misto jiz v svatveder témér 
preplnéno lidstvem, co madame fici © slay- 
nosti samé? — Jak mile se potalo roze- 
dnivati, jiZ jsme byli na nohach, a predc 
uz jsme se setkavali ‘s po ir gan pri- 
vody a jednotlivymi pésaky, jakoZz i mno- 
hymi lidem naepanymi povozy. Kdy% jsme 
dostoupli na jeden pahorek blize Velehra- 
du, abychom celé okoli mohli dobre pte- 
hiédnouti, tu'se na8im zrakim ‘naskytovalo 


— 368 — 


opravdu divadlo, které dojista na véky 
utkvélo v paméti na&i. Po cestach a pésin- 
kach, mezich a stezkach polnich, ano v celé 
krajiné daleko a Siroko nebylo nic jiného 
vidéti neZ poutniky, jak se byli stadili 
kolem svych ve vzduchu vlajicich korouhvi; 
nebylo nic slySeti, nez zpévy privodi a 
modlitby jednotlived, a mezi to padal velebny 
hlahol prelibeznych zvonii Velehradskych. 
Se véech stran pribyvalo lidu, mnoho lid- 
stva, ano miiZe se ici, kdyby vedlo na 
Velehrad 1000 voznic a stezek, i ony by 
byly plny poutnikt. 

A vsak co chtéji tyto davy lidstva na 
misté tomto? Co tam hledaji ti naboZni 
poutnici na Velehradé? Co jich tam ve- 
de? —- Ach! tu by bylo mnoho povidati 
a presahovalo by daleko meze pouhého 
dopisu; zde budiz ndm dovoleno, upozor- 
niti jediné na to, co ndsleduje. 

Velehrad byl jako byvalé sidlo ss. 
apostolit velikého rodu slovanského, zvlasté 
pak Cecho~-Slovani vidy ctihodny -a po- 
svatny. Tito ss. apoStolové nase pohanské 
predky ve vite ki. vyuéili a utvrdili; sv. 
Method prvni arcibiskup Moravy zde v Pa- 
nu odpociva; to katolék vi a proto putuje 
na Velehrad. 

Tito ss. apoStolové vynalezenim zlaStni 
slovanské azbuky a prekladem Pisem sy. 
a knih obradnych do mluvy slovanské po- 
lozili jsou zaklad k literatute slovanské, 
oni feé a literaturu tuto ade i v Rimé 
hajili a zastavali, za né mnoho tkor a ne- 
snazi sndsejice. To vi literdt a proto ubira 
se na Velehrad. 

Tim, Ze dali lidu knihy do rukou, po- 
lozili jsou zdklad k duchovému vzdélani 
lidu naSeho, a zachranili ho takovym_ bé- 
hem, Ze nebyl pohlcen od Zivli na draze 
osvéty vice pokrotilych, a byli tedy u pri- 
éiné, Ze se a% podnes, po 1000 letech co 
ndrod mize povazovati; to vi ndrodovec a 
putuje na Velehrad: 

elehrad se nam stal téziStém, stie- 
dem, o ktery se opirajice nebudeme se miti 
éeho bati, byt by se viny odkyestanéného 
liberalismu a mnohonasobnych choutek od- 
rodileckych sebe vyse dmuly a nas pohltit 
zahroZovaly; Velehrad budet nam tim, co 


vésti jméno jeho, velikym, pevnym hra-’ 


dem, bezpremnou pevnosti, za jejimizto 
hradbami_ nejlitéjSim utokim budeme s to 
odolati. Jesti to tedy détinnovrouci ydé- 
énost k Bohu, svatym jeho a apoktolim 
nasim, proé tolik zboznych poutnikii na Ve- 
lehrad se ubird, jakoZ i vice neb méné 
uvédomély cit potreby spoleéného  st¥edu, 
kolem kterého bychom se y Gas strdzni 
a svizeli méli sborovati. 

Mezi tim, co jsme o téchto a podob- 


nych vécech dumali, a tichou slzu blazivé 
radosti v oku umofili, vInilo se to je&té bez 
pretrzeni nejmeniiho a véecky tyto viny 
pohybovaly se k Velehradu. sid 

A véak nyni jsou dokonéeny ranni 
slugby Boz a v tomto okamézeni zdvojuje 
se, pokud moZno, to vinéni a tise nejen 
v chraému Pané a v_ nejbliz8im jeho okoli, 
nybrZ i v misté samém, odtud se rozpro- 
stratiujice v dalekych kruzich aZ na jedno- 
tlivé silnice a stezky vné mista samého. 
Nebot pfemnozi ndbozni modlitelové, zlasté 
kteri byli z daleka prisli, prijavse pri ranni 
msi Télo Pané, a vykonavse predepsané 
modlitby odpustkové nastupuji cestu k od- 
lehlému domovu. Musilif se pohromadé 
drzeti_nejvice v celych zastupech, jelikoz 
jednotlivec sotva mohl odolati viru proti nému 
proudicimu. Byl to, ink se podobalo, chao- 
ticky smés a day lidi, ze kterého viak 

iy pozorovatel mohl vidéti, kterak. je- 
notlivs privody sem tam se ubiraji, sobé 
vzajemné vyhybaji nebo se proplitaji, kte- 
rézto priivody teprv v Znamenité vzdale- 
nosti od Velehradu bud k Uher. Hradistt, 
Zdounkam a Buchlovicim sobé mobli upro- 
straniti vice, a volnéji se na Sirém poli ~ 
pohybovati. Nyni se mohli zase sborovati, 
sraditi k spoleéné modlitbé a zpévu, coz 
jim posud pro tak veliké neustale proti 
nim tdhnouci spousty lidstva nebylo tak 
snadno mozZna. 

Prostranstvi, které odchazejici privodys 
opoustéji a zanechavaji, hned zase zaujmou | 
privody pfrichdzejici, a pokud Ize, jesté 
hustéji_ se vypliuje a neni moZnd v misté 
samém nebo kolem chramu Pané néjakého 
ubytu spatriti, jediné vné na cestdch pol- 
nich to Ize vidéti a pozorovati. _ 

V chramu Pané, kdeZto od prvniho 
rana slouZeji se m&e sv. a véricim Télo 
Pané se podava, zatind o 10. hodiné slay- 
nostni kazani o poloZce: ,,Zasluhy ss. apo- 
stoli 1.) o slovanstvo vibec 2.) 0 Moravu 
valasté,““ ve kterém kazatel zldésté to vy- 
tknul, Ze ss. vérovéstové prichdzejice z da- 
lekého vychodu, kde rozkol poéal se zna-. 
menité rozkirovati, uvedli otce naSe do ov- 
éince Kristova pravého, ze kterého pozdéji— 
bohuzZel! — mnozi samodék zase vystoupli, 
nechtice uznavati svého vlastniho vrchniho 
pastyre, Alavu Cirkve. 

Potom nasledovala slayna me sv., kte- 
rou jeden farat z okoli ptivelmi éetné assi- 
stenci duchovenstva a ousil. Mezi tim 
neustale knéz zpovidaji, ten den pfed tim 
aZ do noci,a ¥ den samy hned s prvnimi 
éervanky konaji dilo spasy, neb mnozi aby’ 
se k zpovédi dostali, u zpovédlnice usnuli, 
a teprv po dosazeném rozhfeXeni to. misto 
kajici opustili jsou. 


— 369 — 


Po cely den, a i nyni mezi sluzbami 
Bozimi byl cely chram jak nabity, a to je 
mnoho-reéeno, ale i celé prostranstvi pred 
chramem ic naplnéno, a jizZ to znamenda, 
ze je mnoho lidstva, a jeSté k tomu v ce- 
Iém misté neustdle lidem se jen hemi, ne- 
éitajice mnoho priivodu jiz ode’lych. Zda- 
lof se zajisté, jakoby se yracela slaynost 
jubilejni 1863); nebot se tu éité 25—30.000 
lidi. (,,Presse“ udava 10.000, ale ti by sotva 
kostel byli vyplnili!) Kdo zna prostrannost 
_chramu (na Moravé nejdelSiho) a ostatni 
mistnosti, zajisté prijme potet nds co pray- 
divy. 

A ySak nejen nad miru yeliké mnozZ- 
stvi lidu jest to, co nam vyluzovalo slzy 
radostné z-oti, aé i to dost znatné na yahu 
pada: nybr% vrouci zbognost jesti to, tim 
sme se citili povySeny, to zapomenuti na 
vSe pozemské a odevzddni-se radostivé, 
obétovné, neohranitené Bohu! A ty 
pisné, zlasté pro tu slavnost sloZené od fa- 
rare Soukopa, jenz jest zAk prof. Susila, 
proslulého exegeta i basnika, Rayby nebyl 
nic jiného basnil, neZ ty tti pisné slavnostni: 
»Pozdraveni Velehradu,“ ,Louéeni s Vele- 
hradem“ a ,,Pisezi jubilejni — jméno jeho 
by vééné Zilo vy narodé. — Ne méné krasné 
jsou skladby hudebni téch pisni od naSich 
vlastenskych skladateli: Avizkovského a 
Chmelicéka. Jak mozno jindt, neZ byti po- 
boznym, kdyzZ si poutnik zpomene, Ze se 
octnul na téze paidé, na které ss. apo&Stolové 
velkou Gast svého slayného, ale i namaha- 
yého a stradavého Ziyota jsou ztrayili, Ze 
stoji na hrobé prvniho sy. biskupa Moravy. 
A nyni zaslechne ucho slova pisné: 

»Klekni hrisna noho na kolena; 

Neb jest pida tato posyécena 
Kroky Cyrilla a Methoda, 
Libejtez ji rtové naroda!* 

Jakdé touha zachvacuje srdce_poutni- 

kovo, an zpiva nebo slySi zpivat slohu: 
,Kde, ach kde jsi hrobko Methodova! 
Ztrata tyoje srdce proryva — 
Hory, doly rcete: kdo ji chova? 
Ktery pahrbek ji zakryva? 
Béda! nikdo misto neoznami 
Proto, Ze hrich yladne mezi nami; 
Nehodni jsme nevdéénosti syou 
Polibiti hrobku velebnou.* 

Tak tu Glovék upi k Bohu za milost 
objeveni kosti Methodovych, které pied 
1000 lety odfstojnény byly s bratrovymi 
nalézti télesné pozistatky sv. papeZe Kle- 
menta! — I jaks cele jinymi city poklekne 
poutnik pred obrazem Nanebeyzate P. Ma- 
rie na hlavnim oltari, kdyZ na mysl uvadi 
sobé slova pisné, ve které ss. apostoloveé 
takto mluvici se uvadéji: 

»Vitejtez nam, ditky nase milé, 


Davno jsme Vas tady éekali, 
Uvedem Vas k Matce uSlechtilé, 
Pred kterou i my jsme klekali: 
Nebot jeji primluvou se stalo, 
Ze nam nebe samo pomahalo, 
Kdyz jsme syétlo viry Kristovy 
Do pohanské nesli budovy. 

Slavnd mie sy. byla skonéena, veliky 
zvon, jeden z nejvétSich na Moravé, zvoni 
poledne ; ,Andél Pané!" Sepei zbo%né vée- 
cka usta velebice tajemstvi Vtéleni Pané, 
a kdyz lid ze svatyné vySel, coz pil hodiny 
trvalo, tu jsme mohli teprv s vétSim po- 
hodlim u oltdre a u soch ss. apoStoli citu 
poboZnosti vyhovéti, coZ se i stalo. — Méli 
jsme téZ prileZitost, zriti dary, jimizto 
v poslednich letech svatyné Velehradska 
A jest obohacena. Zde ptekrasny, zlaty 
kalich, (od ctiteli darovany Suszlovi, a 
od ného Velehradu); tam preskvostnd meSni 
roucha s bohatym vySivanim ve zlaté, jez 
byla zhotovila uméla4 ruka urozené pani 
morayské a sem darovala; tu to kostelni 
pradlo daly chudé, ale zbozné Svadleny 
venkovské, zde konvitky meSni od hodnych 
ministranti, tam nejvzdenéjSi dar — pfre- 
krasny stil oltatni z kararského mramoru, 
dar J. M. p. arcibiskupa Olomuckého. 
Tento oltar, jejZ nejdtist. metropolita v Ri- 
mé zhotoviti dal, jest i dle sees pravy 
stil obétni, spotivajici na nohach sloupo- 
vych, jeho zadni sténa okrdslena jest vy- 
pouklou praci, predstavujici vyjevy Gelni 
ze Zivota ss. apostoli slov. Krasny, bélostny 
mramor jest ozdobné vylozeny zamodralymi 
ametysty, a sloupce kolkolem oviji jakasi 
mosaikoyé guirlanda. A véiak zanechme 
doliéeni tohoto oltdre znatelfiim, my jediné 
dime, ze jest distojen i darce vzneSeného 
i mista tal posvainého. *) 

Potom jsme méli apo obéd, bylo 
30 kn&#i pospolu, téz dvaz Cech, kte¥i slou- 
Zili co jahen a podjahen pri velké mii sv. 
Byli to sami dobii znami z okoli, coroéni 
navstévovatelé Velehradu. I zkusili jsme, 
jak pravdivé péje sv. David: ,O0 quam 
bonum et jucundum, habitare fratres in 
unum.“ 

O 2 hodindch jsme se louéili, nejprv 
bylo kdzani, potom sv. poZehndni, 0 3 ho- 
dindch jsme vykroéili ze svatyné. Tu se 
zpiva sloha: 

»Posledné jiz pokleknéme, 

V duchu na hrob k Methodu, 
,,Odpust, Otée svaty!“* rceme 
Odpust syému narodu!“ atd. 

A skuteéné! lid ve slzich tonouci pa- 
da na zem, libé prahy svatyné, a opousti 


*) Fotografii toho oltare Ize dostati v Bystrici pod 
Hostynem, 


— 370 — 


e se slibem, Ze co mond nejdiive zase | 
sem zavita. 

Kdyz jsme ptisli dale za Velehrad a 
praivody se do étyr uhli svéta rozchazely, 
tu pri slovech pisné: 

,,Utrhniz si kvitko kazdy 

Z pidy této pamatné, 

Abys pomnénku mél na yddy 
Z hrobky Otce posvatné’’ — 

nebylo témér Zidného, kdoby _ této 
duchovné minéné rady i ve skuteénosti 
neby! ndsledoval, a nebyl sobé utrhl kvitko 
neb neuvil kyti¢ku, kterou domti co vzac- 
nou reliquii pfinesl. 

Bylo tu lidstva mnoho, prava to ka- 
tolicka slavnost: byli tu stateéni Handci, 
hordci od Vizovic a Vsetina, na’i moravsti 
Valasi, Slovdct od Moravy dolejgi, té% né- 
kteti.Chorvati z osad na hranicich Rakous- 
kych, vsecky ty zdstupy ve svych maleb- 
nych krojech, vétve mohitnuého kmene, 
jehoe koren hluboce zakotven na Velehrade. 

ejkrasnéjii povétrnost byla prizniva slay- 
nosti této, aé bylo nad miru parno. — Tu | 
nedéli v_oktavé (9. éervence) bylo zas tak 
mnoho lidstva, jako v den slavny. 1 
v oktavé se byly dostavily privody pro- 
sebné. 

Sdélujeme tento prasad, aé pro jeho 
obsirnost ne zcela uplny, ze samé radosti 
nad tim, Ze se takové dopisy 


fijimaji do 
prilohy k némeckému ,,Oest. 


olksfreund,'‘ 
fe) 


Jowa City (Jowa) v Americe, 2. éervence 1865. 
(Uryvek z dopisu dp. far. Dremlovi.) 
— — V Americe jest Cechi dosti, 


xyr 


jen Ze jsou velice rozptyleni; ale knézi 


malo, a nemiZeme si k jinym pomoci. | 


Prazdnych mist jest dost, nejen Geskych 
nybr% i némeckych a irskych. U nas v Du- 
buqueské diecési jest 52 knézZi, ale co jest 
to pro tak rozsahly stat? A nad to se sem 
ustavicné stéhuji lidé z vychodnich stath, 
a jen dva studujici budou letos vysvéceni. 
Pomoc by to byla velika, kdyby sem pfi- | 
Slo nékolik studujicich bohoslovi, aby zde 
dostudovavée byli vysvéceni. Ale af maji 
povolani! Nez by byli vysvéceni, naugil 
by se dobre anglicky, a to by byla pro 
né ta nejvétsi vyhoda. Katolici jsou zde 
bud velmi horlivi a vérni, aneb odpadnou 
od viry; chladny zde neobstoji. Kdyby 
néktery bohoslovec chtél sem se hlasiti, at 
mi pike; ja mu opatrim prijmuti a kdyby 
nemél, poslu mu penize, do Bremen. 
Dom. Ant. Urban, farat y Jowa City. 


Kronika. 


Z Prahy. Exercicie knézské budou 
sé konati v k. arcib, seminari od 18—22. 


zati. Riditi je budou dva kné#i teholui, 
P. Gustav Jan Bernfuss, proviricial kapu- 
einf, a P, Elias Birk, karmelita. Uéastnici 
maji se prihlasiti do 15. zari. 
ee dem narozeni J. Vel. cisaie 
dna (v pdtek*) 18. t m.) bude slouziti 
y Emin. nejdist. p. kardinal potas v ko- 
stele uw Viech Svatych na hradé v 9 hodin 
slavnou pontifikalni mii sv. s chyalozpévem 
»Te Deum.“ U Matky Bozi pred Tynem 
bude v ten den slavnd mSe sv. v 11 hodin. 
*_* Knjhtiskar a méStan Pragsky, p. Ka- 


' rel Bellmann, poslal vy mésici kyétnu sv. Otei do 


Rima (vy skvostné vazbé) svym nakladem a 
s povolenim nejdist. kniz. arcib. konsistore vy- 
danou illustrovanou ,,Bible ceskou, cli Pisme 
svaté starého i novyého Zakona praci + Innoc. 


| Ant, Frencla a Jana Nep. F. Desoldy‘“‘ s tou 
| prosbou, 
_vknihovné papezZské, Tyto dni obdrZel latinskou 
| odpovéd, kterouz tuto v prekladu podayame: 
| Jeho Syatosti, panu nasemu, papezi Piu IX, do- 
| ruéena byla spolau s listem plnym oddanosti a 


aby tato éesk& kniha mista doéla 


uctivosti kniha Vasim nakladem a tiskem vy- 


| dana, kterAz obsahuje éesky preklad bible syaté 
| pravomoci Jeho Eminence arcibiskupa Prazského 
| prehlednuty a schvaleny. Svaty Otec, nic nepo- 
| chybuje, Ze u vydani téte knihy v jazyku Jemu 


nepovédomém sepsané vseho zevrubné Setieno, 


| co ohledné p¥ekladiv Pisma svatého od sy. Sto- 
| lice bylo ustanoveno, 


seznal i z podani pre- 
skvostného svazku i z vyrazi listu VaSeho zfe- 


| jmé dikazy synoyské oddanosti, jakouz vynikate, 
| k sv. Stolice. Chtéje vsak sv. Otec, abyste né- 
| jaky Jeho 


vdéénosti jakoZ i otcoyské Jeho 
k Vam blahosklonnosti vyznam obdrézel, uréil 
zlaty peniz (numisma), ktery Vam dodan byti 
ma, k némuz apoStolské ze srdce pripojil poze- 
hnani. — Proéez zadam na Vas, abyste dlovéka 
Vam mile znamého zplnomocniti hledél, jenZ by 
feceny peniz zlaty ve jménu Vasem pfijal a o 
jeho dodani Vam se postaral. Zatim pak Boha 


| prosim, aby Vam vseho blaha a zdaru propijéil, 
| V Rimé, Ze sidla s. kongregace k rozSitovani 
| viry dne 3. srpna 1865. Zcela oddany 


Al. kardinal Barnabo, prefekt. 

*—.* Kapitola fehole kapucinské zyvolila za 
provinciéla dosavadniho vikae provincie Cesko- 
moravské, P. Gustava Bernfussa, guardiana 
klastera Falknoyského. Definitory provincie stali 
se: P. Eugen, guardian Olomoucky, P. Hilarius, 
guardian v Mostu, P. Milo Lefnar a P, Bernard 
Dvofaéek, guardian klaitera na Hradéanech 
y Praze; kustody stali se: P. Egid a P. Albin. 
Guardianem v Falknové jmenoval novy 0. pro- 
vincial taméjsiho vikafe P, Ant. Roberta Sal- 
manna; vsickni ostatni prednostové klasteri ka- 
puc. zustanou na mistech svych. — Oltar P. 


*) Hostina u JEmin. p. kardindla bude za pri¢inow 
patku o den diive, ve ¢tvrtek. 


— 371 — 


Marie v kostele kapuc. na Hradtanech, jenz 
27. srpna 1864 bezboZnou rukou okraden by), 
jest jiz zcela obnoven a bohaté ozdoben nakla- 
dem klastera a z piispéyki jednoty Marianské. 
Dnes bude posvécen. Odpoledne bude tam ko- 
nati poboZnost JEmin. p. kardinal. 

*—* Vel. knézi Redemtoristé konali y mi. 
nulém mésici missie y Cermné-a vy Dobrouéi (diec 
Kralohradecké,) 

ZMoravy. JExc. arcibiskup M. Fal- 
einelli, apoXtolsky nuncius Videtisky mél 
0 slayvnosti sy. Petra a Pavla v_ kathe- 
dralnim chrdmu Brnénském zaloZeném ke 
cti sy. ap. Petra a Pavla slaynou pontifi- 
kalni mi sv. Dne 2. éervence posvétil 
v Rajhradé 2 benediktiny na knézstvi a za- 
jel pak do Krométize k J. M. p. arcibis 

upovi Olomuckému, odtud navratil se do 
Vidné. ,Moravu ma rad a je k ducho- 
venstyu velmi bratrsky.“ — Dne 6. t. m, 
se8li se v Brné predstaveni fFehole Mino- 
ritské k volbé provincidla. Zvyolen jest na 
novo dosavadni provincial P. Leopold Klose, 
farni administrator vy Opavé, éestny rada 
arcib. konsistore Olomtcké. . 

*#—* V Blah.“ r. 1864. v Gis. 4. na 
str. 57. a v Gis. 5. na str. 74. jest v do- 
pisu z Datic pékny popis stavby a obnovy 
chramu Panny Marie Matstneartnishcshe na 
“Moravé (jehoz vzor se naleza ve Spanélich 
na hore Montserrat.) V teteném chramu 
konala se v den NavStiveni P. Marie (2. 
éervence) odpoledne dojimava slavnost. By- 
laf tam preneSena v privodu asi, 10.000 
lidi socha P. Marie z farniho chramu Ciz- 
krajovského, kde% po zruSeni svrehu dot- 
éeného kostela se chovala. Druha slaynost 
kond se tam dnes, totiz svéceni krizové 
cesty, kterouZ jist’ pani z Vidné darovala. 
Tieti a nejvét8i slavnost bude tam 17. zari. 
JExe. nejdist. p. biskup Brnénsky posvéti 
toho dne pamdtny onen chram, v ném% 

ak prvni obét mie sv. konati bude o knéz- 
skych druhotinach svych vp. fara Cizkra- 
jovsky. Zddame p. dopisovatele F. 8. z Da- 
cic o bliz8i zpravy- 

*#_* Vahlasny gatel jazyki vychod- 
nich, Drach, byvaly vrchni rabin ParizZsky, 
zemfel v lednu t. r. v Rémé co horlivy ka- 
tolik. Jgho tri synové jsou katoliéti misi- 
onati v Ciné a jeho dvé deery jsou jeptisky, 
. kdeZto manZelka jeho Zidovkou zistala. 
tomto proslulém muZi byla velikéd uéenost 
spojena s hlubokou ndboZnosti a vzdcnou 
pokorou, kterd4zZ se jevila také tim, Ze jsa 
zamomny, dal se donésti do &pitalu, ab 
. rikladu boZského Spasitele chud umfel. 

eSkeré jméni své s velmi bohatou a dra- 
hocennou knihovnou odkazal kongregaci ,,de 
propaganda fide,“ spolku k roz¥irovani viry 
po oborn zemé. 


Literni oznamovatel. 


*—* Sakrystdnskd literatura, Pod timto 
jménem znam jest v Parizi novomodni ale jiz 
vadnouci druh romani protiklerikalnich, jejichz 
osnoyy jsou ocividné vymySslené a prehnané skan- 
daly. Paiizsky véstnik (dopisovatel) nasich Na- 
rodnich listh v. & 108 piSe: ,,V literature 
mistroyska dila stavaji se yz4cnymi a knihy spise 
fabrikuji se nez pisi. Spisovatel ,,Proklatce,“ 
knéz ***(?) vydal novy roman nazvany ,,Mnich,“ 
ktery neyzbudil velké sensace a jehoz obecenstvo 
mnoho nevSimalo si; pocina jiz nuditi se touto 
sakrystanskou literaturou a anonymitou, v kte- 
rou posud zahaluje se pater ***(?). Cini snad 
nedobre tak pro svou sla¥u: az tekne nam syé 
jméno, budou romany jeho zapomenuty. Ti, kdoz 
éetli po sobé ,,Proklatce,“ , Jeptisku“ ,,Jezovitu“ 
a ,Mnicha“ pravi, Ze tato tri dila dini pravé 
decrescendo, po nich% nelze nic velkého oée- 
kayati.“ 

Také u nas nasly tyto stviry vystredni 
romantiky svych péstiteli ne sice piiyodnich — 
k tomu neni dosti mladych talenti, ale pfeli- 
vac z poctu téch tvori, ktefi se nazyvaji ,,vy- 
skoky jakési praopice.“ My mame étenafstvo 
leh¢iho, druhu, které se velmi snadno napaliti 
da, jako musky a komari o noéni kahanec. A 
vsak mame jiz i také bledou fotografii sakrystanské 
literatury na ,,Zirotickém farail.“  (,,Casop, kat. 
duch.** 1865..svaz. 5.)  . 

*—* | Pohled na Prahu s Petiina. Na- 
kladem MikolaSe Lehmanna v Praze, v Karliné. 
Dle pYirody kreslil J. R. Rzechka, vy oceli ry) 


“Ig. Lechleitner. Zdatilym obrazem timto podava 


se nam rozsahlé panorama kraloyské Prahy ve 
vsech Gastech jejich od chramu a klastera na 
Strahové az za Vysehrad a Podol. Vie jest do 
podrobna vyligeno az na nékteré nejnovéjsi 
stayby; z éehoz soudime, Ze pred nékolika lety 
kreslen byl. Predce vsak nemame péknéjatho a 
vérnéjstho obrazu nasi Prahy u vétsim rozméru 
nad tento ,,Pohled s Petiina,“ kteryZ si zaopatri 
kazdy, kdo Prahu pied odima miti chce. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské. 
Vv Panu zesnul: 

P. Lambert Fr, Mayer, knéz ¥. premonstr. Tepl- 
skych, dr. filos., vysl. tiditel hvézdarny a po- 
lytechniky vy Pe&sti, rytit c. k. radu Frant, 
Josefa, inspektor hospodafrstvi a patron. ko- 
misat v Krukanicich, 7. srpna (nar, v Teplé 
26. zak 1795, knéz od 15. srp. 1819). 

Vyznamenani jsou: 

p. Emanuel Hiibner, katecheta na divéi skole 
panen Vorsilek, a 

p. Frant. Tonner, superior arcib. domu y Kla- 
tovech, jmenovani jsou k. arcib, notary; 

p- Filip Zimmermann, farat Libeznicky, obdrZel 
exposit. canonic. 


P 


a) 


. 


eo as Mea a gs a 


Souris 


nape Somos 


S'S 


. 


om a= lla a= | 


— 372 


Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 
Ant. Schoefl, farat vy Seifech, za farate y 
Schénlinde ; 


. Bernard Bohdéek, c.k. polni kaplan, za fa- 


rare do Tachlovic; 


. Vine. Nejedly, farat v Petrovicich, za 2, du- 


chovniho pfi ySeobecné nemocnici y Praze; 


Jan Jaenig, kaplan v Zluticich, za administ. 


in spirit. et temp. v Buchové; 


. Vac. Botschan, kapl., z'Trebendorfu do Chebu ; 


Jan Burggraf, k.,z Haslova do Chebu (pfed- 
mésti) ; 


. Jos. Trapp, k, z Joachimova do Haslova; 

. Kare) Krehan, k.,z Manetina do Joachimovya ; 
. Jan Jokell, k., z Lomnice do Hornich Lomi; 
. Michael Hornsteiner, k., z Kozlova do Zlutic; 
. Kristof Ernst, k., 2 Outvina do Touzimi; 

. Ignac Hens, k., ze Stanovic do Outvina; 

. Jos. Walter, k., z Nejdeku do Stanovic; 


Jos. Javurek, k., ze Svarova do Tachlovic; 


. Jan Dyrschmid, k., z Pribrami do Syarova; 


Martin Pachl, k., 2 N. Benatek do BeneSova; 
Frant. Matousek, k., z Neveklova do Bysttice ; 
Jos. Vejchar, k.. z Dejsiny do Riéan; 


. Frant. Heyl, re z Stupna do Mnichovic; 


Vac. Dédina, k., 2 Cisté do Rakoynika; 
Kar. Raiser, ., 2 Nizboru do Mutéjovic; 
Jan Kulanda, k., z Sy. Pole do Nizboru; 
Vac. Slavik, k., z Touskova do Ledce; 


. Ludvik Kaska, k., z Slaykova do Touskova; 
. Justin Kordb,frantiskan, na vypomoc do Svojaic ; 


Jan Bina, neom., za fund. kapl, do Necetina; 
Jan Broz, neom., za kapl. do Krsova (Girsch) ; 


. Vac. Cejka,.n., za kap]. do Novych Benatek ; 
. Pavel Huberl, n., za kooper. do Nejdeku; 


Vac. Hess, n., za kapl. do Slavkova; 


. Frant. Jakob, n., za kapl. do Oudrée; 
. Matéj Kouba, n., za kapl. do Sy. Pole u 


Dobise ; 


. Frant, Koran, n., za kapl. do Pitbrami; 
. Emanuel Lastovka, n., za kap], de Neveklova ; 
. Ant. Lego, n., za koop. do Horniho Stupna; 


Augustin Lohr, n., za koop. do Lomnice (Lanz) ; 


. Hermann Melzer, n., 2a fund. kapl. do Schmie- 


debergu ; 
Josef Opp, u., za kaplana do Peruce ; 


. Frant. Pech, n., za kaplana do KoiZlan; 
. Stépan Pittner, n., za kooper. do Libeznic; 
. Gratian Skala, n., za fund, kapl. do Mane- 


tina; 


. Augustin Stfizek, n.. za kapl. do Dejginy ; 


Jos. Spacek, n., za koop. do Kostelce na 
krizkach; 


. Frant. Vdura, n., za kapl. do Noutonic; 

. Frant. Vinklay, n., za 2. kapl. do Budyné ; 
. Vaviinee Wokurka, n., za kapl. do Luk; 
. Frant. Zivniy, n., za 2. kapl. do Rokycan. 


Uprazdnéné misto: 


Vranov, fara patron. p. Richarda kniz. z Khe- 


venhiller-Metsch. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


& 


Say 


S so 


p. 


Pp. 


V diecési Litoméfické. 
Vyznamenan jest: 


. Vac. Verunaé, farat Drikovsky, jmenovan 


sekretatem vikariatu Turnovského. a 
We spravé duchovni ustanovenl jsou: 


. Frant. Kettner, farat vy Stahlayech (arcid, 


Prazské), za farate v Bélé; 
Karel Kerka, vicerektor bisk. seminare, 2a 
farate vy TuSimicich ; 


. Em Dvoiik, admin, vy Sutomi, za kapl. do 


Diazkovic; 


. David Hentschl, koop. za administ. v Senové ; 
7 or Sieche, Koop., za admin. vy Dobranové ; 


Vlasak, zamec. kap). Vriovicky, za adm. 
v Hantpeane 


. Sig. Brdéunl, kapl., za administ, vy Jesenicich. 


V diecési Budéjovické: 
W Panu zesnul: 


. Ignac Mauritz, farat v Eisendorfu, 17, éer- 


vence (nar. y Prachaticich 21. ledna 1814, 
knéz od 25. gervenece 1838). 


Vyznamenani jaou: 


. Karel Cisay, bisk. kons. rada, vikai a Skol- 


duzorce, farat vy Mirovicich, a 


. Jan Balzar, b. notai, fasniete Pohosi, jme- 


novani jsou osob. dékany ;_ 


. Jos: Babor , farat Sedlicky, jmenovan bisk. 


notafem, jakoz i 


. Ant Kroupa, far. Bernarticky a sekretdit i 


vikar. Bechyiiského, jenz obdrzel téz exposit. 
canonicale ; 


. Mat. Emmer, prvofarat vy Téchnicich, 
. Antonin Rypta, farat v Kovarové, a 
. Petr Bernardin, farat y Hlavatci, obdréeli 


povoleni_nositi expositor. canonic. ; _ 


. Vaclav Spatny, starsi a zamec. kapl. vy Krum- 


lové, a 


. Frant. Kotalék, fund. kapl. v Cizové, obdr- 


Zeli prayo synodalil. 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 


. Ant. Ackermann, prvofarat vy Neuraze, za 


faratfe v MySenci; 


. Petr Rostoéil, byv. administ, y Ho&ticich, za 


farate v Frauenthalu; 


. Jan Pravda, administr., za fardte vy Lidmani ; 
. Ferd. Kobliska, knéz na age za administ. 


vy Neuraze ; 


. Richard Wohlrab, kap). wHatea za, aiinin, 


do Eisendorfu ; ig 

Frant. Miiller, kapl. y Chyalsinach, za koop, 

do Hoyejsi Vitavice: 

Arnost Nemastil, kaplan, z Pacova do Netolic, 
Wprasdnena mista: 


Hisendorf, fara patron. bar. Koce z Dobrie, 


do 30. srpna. 


, 


Neuraz, fara patron. naboz. fondu, do 7. za¥i. 
(She Ee mere nel - 
Vp. J. H. H. Oba dop. obdréz. a odevz. p. 


k. 


V. — p. J. P. vB. a p. F. M. v L. odpoy., 


az se p. ee havrati z cesty. ~ Do H, 
) K.; Sem do J. r. jen s maturitou, piij. bude. 


Rotnik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Redakee: 
v kniz. arcib, semi- 
nari Gislo 190—I. 


V Praze dne 25. srpna 1865. 


BLAHOVEST. 


Cislo 24. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 
knihkuped 
na rok: @ tl. SO kr, 
na pilr.: @ 2h BO kr. 


Expedice: 4 Hl Po poste: 
v kat. knihkupectvi ‘ ‘ Celorocné: B tl. — ‘kr. 
BB. Stybla, 4 dsy katol } ckeé. pilrocné: @ 2). SS kr. 
na sv.- Vaclavskem . ; wn 


namésti, cis. 786—II. = 
Nedoéla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


OO eee oe eee 


)Spravedinost zvysuje narod, ale hrich pidné Gini nAnaae: h 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


PO 


Predplaceni étvr t- 


Jednotlivé éisla se 
neprodayvaji. 


PPP PP LI IL LID IDI III OOOO 


(Piisl. XIV, 34.) 


Pee 


Prorok Joel. 


(Co o ném psano v ,Slovniku nauéném“ a co ui 
katolicka Cirkey.) 


Prorok Joel byl syn Fatueliy. 

V_ ,Nauéném Slovnéku« 
tom sv. proroku my katolicti ktestané 
jak nasleduje: 

, Basen jeho prorocka obsahuje tré 
hlay a provadi tré myslenek hlavnich. 

1. je popis zpustosent od kobylek a 
z toho pochazejict zahuba, kdez se obraz 
zpousty kobylek podwné spopisem zpousty 
vojny strida.* 

Otazka: V 1. kapitole lici sv. pro- 
rok skvélou vymluvnosti velikou zpoust 
zemé ztropenou kobylkami, hrozny hla 
jimi a naramnym suchem zpusobeny. 

V 2. kapitole vésti vpad premoc- 
ntho nepritele, jehoz: silu a neodola- 
telnostroyné tak zivé dolicuje. (2, 1—10.) 
Nyni nastava otazka: Popisuje-li 2de 


sv. prorok v obojt hlavé jedno a totéé 


nestésté ci dvoje od sebe rozdilné? 
Neni mozna se domysleti, ze by 
vojsko kobylkove v 1. hlavé tak ma- 
lebné doli¢ené bylo pouhym obrazem 
a podobenstvim skuteéneho vojska ne- 
pratelského, *) ano naopak zda se, ze 
-v 2. kapitole nasledujici doliéeni po- 
chodu vale¢éného musi 
uméno byti, jelikoz mnoha uslovina ko- 
bylky poukazuji ; zylast spusob, jakym 
Joel slibuje spasu (Kap. 2, 19. az do 
konce), svédéi tomu, ze nebezpeti za- 
lezi v Aladu kobylkami zptsobenem. 


*) Anebo snad i, jak Lutr pravil, obrazem “ddi 
mnisskyjch ! 


cteme o 
; 


obrazné roz-. 


Sv. Jarolim o te véci pise takto: 
,Narratur impietas hostium sub figura 
locustarum; et rursum sic de ipsis lo- 
custis dicitur, quasi hostibus compa- 
rentur, ut, cum locustas legeris, hostes 
cogitas; quum hostes cogitaveris, redeas 
ad locustas.“ (Comment. in Joel 1, 6.) 
A tento nahled zda se byti jediné 
podstatnym. 

Dale éteme v ,Slovniku nauénem‘ 
Druha (hlava) vola k pokant, a slibuupe 
za blahé casy.“ Zde musime néco 
opraviti. Nikoliv cela druha hlava, ny- 

vy kap. 2. od v. 12—17. vola pro- 
: pokant, a od 17—27. slibuje 
blah éasy. Hlad ten, jimz lid suzo- 
van byl, prokazuje se byti trestem za 
naramné opilstvi (1, 5.), prorok nabizi 
lid, aby konal veejné posty a modleni. 
(1, 14; 2, 16.) Tato slova prorocka 
maji i v Cirkvi nasi veliké dulezitosti, 
nebot jimi az podnes otvira a ozna- 
muje Cirkeyv sv. ¢t2 yricetidennt pust, 
ana na Popeleéné stredu v epistole : 

,Obratte. se ke mné celym srdcem svym 
a t. d.“ kazdoroéné tisti dava tato 
srdcejemna slova proroka St. Zakona. _ 

Slusélo podotknouti v ,Slov. naué- 
nem,“ ze od 2, 28—32. klade se v he- 
brejskem avlAstni kapitola, tak ze podle 
hebrejského textu ma Joel 4, podle vul- 
gaty 3 hlay. Prorok sv. dohicuje do- 
brotu Bozi nejen pro pravé ptitomnou 
nouzi, nybrz pro pottebu vyssiho Vs 
koupeni. Ont dinejen: ,Synove sion- 
Sti, plesejte a veselte se v Hospodinu 
Bohu vasem; nebot vam dal utitele 

24 


— 374 — 


spravedlnosti, a seslal vam nejprv dést 
ranni a pozdni* (2, 23.), nybrz konéi 
proné *eé svouslovy: ,Poznejtez tedy, 
ze ja jsem u_ prostfed Israele: a ja 
Hospodin Buh vas, a Ze neni zadného 
vice: a nebude zahanben lid mij na 
véky.“ (2, 27.) 

Nyni nasleduje druha@ rec sv. pro- 
roka, s kterou, jak jiz receno, text zi- 
dovsky novou hlavu zacina: oznamuje 
hned v tvodu lepsi dést, nez onen byl, 
jimz naramné sucho v zemi uhnouti a 
hlad ‘prestati mél, totiz. vylité Ducha 
sv. ,L stane se potom: Vyleji ducha 
sucho na vseliké télo; a prorokovati bu- 


dou synové vasi i deery vase a t. d. | 


(2, 28. podle zid. textu 3, 1.) a o tomhle 
a nasledujicim ¢cteme v , Nauéném Slov- 
niku“ slova; ktera kazdého katolika, 
tim vice theologa na nejvys. zaboleti a 
urazeti museji. Stojitam totiz: ,TyYeti 
(hlava) popisuje soud nad narody, jenz 
se diti ma v udoli Jozafat, a kde se 
vsem zplaceti ma, v ¢em ublizili jsou 
narodu israelskému. VSsak nesloulo 
v Judstvu zadné udoli Jozafat; toliko 
dle 2. kn. kronik, 20. premohl kral 
Jozafat nepiatele pravé v proroctvi jme- 
novane vroviné Engady. Zda se tedy, 
ze Joelova basen lici vitézny boj Joza- 
fattiiv, jak se popisuje v 2. Paralip. 20. 
Jint vidi v recich Joelovich zwéstovant 
zajett Babylonského a préstt Spasitele, 
i uvééného kralovstut. _ Nez patrno, ze 
myslenky tyto neprirozen€ se Joelovi 
podkladajt.“ Kdyz tedy sam knize 
apostolsky po seslani Ducha sv. timz 
Duchem osviceny misto ono klassické 
proroka Joele 2, 28. 29..0 vyliti Ducha 
sv., dokonatele dila Kristova na zemi, 
‘jasné a zretelné tlumodi zastupim, na 
Letnice do Jerusaléma ptibylym (Skut. 
Ap. 2, 16.); kdyz P. Jezis sam téhoz 
Ducha sv. opétované svym vyznavatim 
by! pyislibil (Jan 14, 26; 16,17. Luk. 
24, 49. Skut. Ap. 1, 4.5.8. Jan 7, 38.) 
a kdyz to predpovédéni Pané vibec 
v dobach apostolskych patrné vypInéné 
spatrujeme (1. Kor. 12—14.); kdyz 
Cirkev sv. neustale ono misto Joelovo 
po celém oboru svém o seslani Ducha 


sv. vyklada: — tenkrate se napise nam: 
,patrno, ze myslenky tyto neprirozen€ 
se Joelovi podkladajt,“ z éehoz patrno, 
ze se tim umyslné cit a védomi kato- 
likiw i vsech v Pismo sv. vérictch pro- 
testantiw hrubé a drze urazi, éehoz my 
nezasluhujeme, ant takove spisy lite- 
ratury nasi podporujeme a odebirame. 
Pii této prfilezitosti obnovujeme  své 
ztizosti ohledem jinych podobnych 
stati v ,Slov. naucném.“ 

Darmo bys hledal v proroku M- — 
cheasi (str. 307. N. Sl.) jen zminky 
nebo pokynuti o onom slavném pro- 
roctvi, ve ktereém sv. prorok vésti, ze 
Mesias v Betlémé bude narozen (Mich. 
5, 2.), proroctvi, jez nejen my katolici 
a kiestané vibec, ale i pravovérni zide 
vzdy rozuméli o zaslibeném Mesiasi, 
jako cteme u sv. Matouse 2, 6. Na- 
ucny Slovnik jen poucuje o tom, Ze i 
Micheas, ,jakoz proroci vubec, k opo- 
sici stal haje lid proti strané vladnouci.“ 
Sta#i zikonnici zidovsti to pamatné 
misto kral Herodesovi oznamili pri 
prichodu sv. tii Krali-do Jerusaléma 
(Mat. 2, 6.): Nauény Slovnik je ml- 
cenim pomiji. : 

Darmo P, Jezis klade proroka Jo- 
nase za typus (Mat. 12, 40. —). G 
obraz svého z mrtvych vstani: Slovnik 
nautny pise rouhaveé (str. 429.): , Ma 
povést ta do sebe tolt podivnosti, ze vii- 
bec se za pravdivou uddlost nepovazuje, 
nybrz za mythus.“ Za mythus se ne- 
povazuje vibec, aspon nikoliv od kato- 
liktv, nybrz od takovych kiestant, kterti 
jediné rozwmem ve vécech nabozenskych 
se spravuji, Pismo sv. tymz pravidkem 
vykladaji, a jimz racionalisté tkame. 

Darmo zvéstoval prorok Malachids 


(1, 11.): ,Nebot od vychodu a% na z4- 


pad veliké jest jméno mé mexi narody: 
a na kaidém misté posvécuje se a obé- 
tuje se jménu mému obét cista: nebo 
veliké yméno mé mezt nérody, di Ho- 
spodin zastupwv ;“ darmo Cirkevsy. pro- 
hlasila na snému Tridentském (sed. 22.), 
ze proroctvi toto nejsv. obéti mse sv. 
se vyplnuje: v ,Slovniku Nauéném“ pod 
sloyem ,,Malachias prorok“ darmo bys 


wee, FEB dene 


jen zminky .o takovych hledal. — To 
_ je naramna neSsetrnost nejen ku védé 
katolické, nybrz i k lidu naSemu, ktery 
k vire stare katolické Ine, a potom ta- 
kovych véci v téch knihach se dodéita, 
kteréz jemu ku pouéeni slouziti maji. 
Nezli takova pojednani, véru! radéji 
zadna se nedavejtez do ,Slovnika na- 
. uéného:“ —"s Dr. Jan Bily. 


Evangelium na den svatych 
andéli straznych. 
(Dokonéeni.) 


Jak pak ale, kdyby nékdo takové ma- 
liéké pohorgil, pokazil, od Pana JezZike 
odeizil, o viru, lasku, posluSnost, Cistotu 
p¥ipravil, Zeby téZkého hiichu se dopustil? 
zeby hroznou -pokutu na _ sebe uvalil? O 
tom neni pochybnosti; neb di Pdén Jezis: 
ale kdo pohorsi jedno 2 malickiych téchto, 


jenz ve mne veri, tomu lépe by bylo, aby 
zavégen byl gzernov oslici na hrdlo jeho, a 


byl pohrizen v propast morskou. Prot Zeby 


mu lépe bylo? Proto, Ze se mu néco mno-. 


hem horsiho stane. A proé aby byl Zer- 
nov osliéi — mlynsky kamen oslem toéeny, 
zavésen na hrdlo? proé ne kamen obyéejny ? 
proto, Ze mlynsky jest vétSi a téZSi, Ze hned 
padne ke dnu. A proé aby byl zavéSen 
na hrdlo jeho? proé ne na ruku, neb na 
nohu? proto, aby si ho vysmeknouti a vy- 
plouti nemohl. A proé aby byl pohyizen 
v propast morskou? proé ne do potoku, neb 
do feky? proto, aby mu zni nikdo pomoci 
nemohl, aby v nijisté zahynul, aby od mot- 
skych potvor roztrhan a seZrdn byl, aby ten 
tam byl na véky. O hrozné podivani na tako- 
vou pokutu! A pfedce nebylaby pry posta- 


citelnd, predce pry mnohem téZ8i pokutou - 


trestan, v straSlivéjSi propast bude pohfi- 
Zen. Jaka to asi propast bude? Ja vim 
jen o dvou— 0 oéistcové a pekelné. V kte- 
rou tedy z nich bude pohrizen? ‘v o€ist- 
covou ne; nebo z té byloby vysvobozeni, 
Pan Jezi8 ale mluvi o propasti, z které Z4d- 
ného vysvobozeni neni. A takova, jest je- 
nom pekelnd. V tu tedy bude pohrizen, 
a bude miti na hrdle provaz jako vinnik, 
odsouzenec veliky., a na prsech mlynsky 
kamen, to jest, na svédomi hfich pretézky; 
a bude. zdrmutkem plakati, bolesti fvati, 
zoufalstvim zuby skfipéti, hrizou umirati, 
a bude od dabla a andéli jeho boa 
muéen, palen bez konce, na véky. Ojaky 
to rozdil mezi tim, kdo maliéké ve jménu 
Pané prijima, a tim, kdo je pohorsuje! 
Onen bude na vysosti nebeské, tento v pro- 


pee pekelné; onen s zlatou korunou na 
lavé, tento s provazem na hrdle; onen 
s palmou vitéznou v ruce, tento s mlyn- 
skym kamenem na prsech; onen v zastu- 
pech andélskych, tento v rukou dabelskych ; 
onen v radostech neskonalych, tento v mu- 
kach véénych. O kyZ nikdo nikoho ne- 
pohorsi, nikdo nikoho-v hich nepotrhne! 
A kdyby nékdo chtél nékoho v htich po- 
trhnouti, kyZ prvé, neZ to uéini, na Zernov, 
na provaz, na more, na propast si zpo- 
mene! Pakli ne, bude mu béda! — Pan 
Jezi8 tu Zalostné narika nad pohorSenimi, 
lituje téch, jen% od nich trpi, a vyfkuje 
klatbu proti tém, skrze kteréz ptichdzeji, 
tka: Béda svétu pro pohorgeni! K polito- 
vani jegt svét — lid na svété, lid vibec, 
obzylaSiné pak lid vérny, dobry, poboZny 
ro pohorseni — pro zlé, pohorSivé pfri- 

lady, které% spatruje, kam se koli obrati, 
kamkoli pohledi, od kterych mnoho, nesmirné 
mnoho trpi, kterym nékdy i podléha, kte- 
rymi Castéji viru, ctnost, kazen, dobré mravy 
trati, A jaké pomoci? prazddné; dokad 
svét svétem — takovym, jakym jest, bude, 
dokad v ném nepravost, prevrdcenost, bez- 
boZnost panovati bude, aneb, abych to 
v podobenstvi rekl, dokud na poli hospoda- 
rové koukol mezi pSenici poroste, prazadné; 
nebo kterakby na _svété byti mohlo bez 
pohorgeni, dokad v ném nebude bez hiicht? 
— abezhiichiv ném nebude, dokad vném 
nebude bez zlych lidi. Zli lidé budou po- 
tad pohorgeni roditi; protoZ pravim volte: 
dem nich: Potiebi jest sice, aby prichazela 
pohorsent, ale vsak béda clovéku tomu, skrze 
néhoz pohorsent prichdzt. Dejme tomu, Zeby — 
vsude sama pohorseni vidél, zeby jimi jako 
chmourou se véech stran byl obkliéen, jest-li 
tim k davani pohorSeni nucen? neni zajisté ; 
a kdy% k davani jich neni nucen, a predce 
je davd, davd je sdm od sebe, svévolné, a 
protoZ trestu hoden jest, as trestem se 
nemine. Béda mu! Kdyz tomu tak, nemyl 
se, kresfane, a nerikej: Co na tom, dam-li 

ohorgeni? jini je také davaji. Kdyby mél 

dh z toho mne trestati, musilby z toho 
také jiné trestati. Ale pamatuj na vyréeni 
Pané: Béda Glovéku tomu, skrze néhozZ po- 
horSeni prichazi. Jest-li jeden, béda mu! 


jest-li jich sto, béda jim! jest-li jich na ti- 


sice, béda jim! Pri tom se samo sebou roz- 
umi, Ze nejen béda tomu, kdo pohorSeni 
dava, nybrz také tomu, kdo pohorSeni bére, 
kdo se dava kaziti, od Pana JeziSe odvra- 
ceti, 0 viru a ctnost pfipravovati, k blu- 
dim a hiichim zavadéti. A ponévadz i 
tomu béda, co tedy sobé potiti? jakého 
rostredku se chopiti k vystrihani se vSe- 
fikkého pohorseni? toho, co tu Pan Jezis 
uddva, tka: Proded pohorsuje-lé téruka tua, 


24* 


— 376 — 


nebo noha tvd, utni ji a vrz od sebe: — 
pri slové ruka nebo noha rozumi Pan Jexis 
véecko, co pohorsuje, necht to élovék, zvire, 
kniha, obraz, odév, pokrm nebo néco jincho 
jest, a to zatou pritinou, Ze se to zdad byti 
aneb také v skutku jest potrebné — tak 

ottebné jako na priklad ruka nebo noha. 
E muyslitets jeho jest tedy ten: Pohorsuje-li 
té néco — ponouka-li, vabi-li, zavadi-li té 
k hrichu, pohrdni tim, vzdal se toho; a by 
se ti to zdalo byti, aneb v pravdé bylo tak 
potrebné jako ruka nebo noha tvd, a by 
t& to takového premdhdani stdlo, jako kdyby 
mél sobé ruku nebo nohu utiti, a takovych 
bolesti, jako kdyby sobé ruku nebo nohu 
ufal, a ufatou vrhl od sebe, a by tim tak zkra. 
cen byl, jako kdyby o ruku nebo o nohu pfi- 
Sel, aby tak bidny Zivot mél, jako kdyby 
bez ruky nebo bez nohy byl, andsledkem toho 
i umfiti musil: predce tim pohrdni, predce 
se toho vzdal, nebera ohledu ani na bidu, 
ani na smrt; nebo — lépe jest tobé vjitt do 
zwota — vétného — mdlému anebo kulha- 
vému, v sebe vét8im nedostatku, souZeni, 
zarmutku postavenému, — nez dvé ruce anebo 
dvé noze majicimu — nevim, v jakém po- 
hodli, bohatstvi, blahu oplyvajicimu — wor- 
zenu byti do vééného ohné. A pakli oko tvé 
pohorsuje té, vylup je a vrz od sebe: — 
pri slové oko rozumi Pan JeZi$ zase vSecko, 
co pohorguje, a to za tou pritinou, Ze to 
mnohdykrate velmi milé, drahé jest — tak 
milé a drahé jako oko v hlavé. A smysl 
reéi jeho tento jest: Pakli néco pohorsuje 
— k hiichu tahne, zavadi té, odiikej a 
zprost se toho; aby tito tak milé bylo jako 
oko v hlavé, aby té to takového premdéhani 
a takovych bolesti stalo jako vyloupeni 
oka a vrzeniho od sebe, a by tim tak zkra- 
cen a zohaven byl jako vyloupenim oka 
a vrzenim ho od sebe: predce toho mer- 
momoci se odrikej a zprost, nehledé pri tom 
ani na libost, ani na bolest, ani na zkra- 
ceni, ani na zohaveni, ani na nic jiného; 
nebo — lépe jest tobé jednookému — nevim, 
jak zkracenému, zohavenému, potupenému 
— upitt do ziwota — vétného, — nez obé 


oct. — sebé vétSi na vSem hojnost, rozko3, 


slavu — majicimu uvrgenu byti do pekel- 
ného ohné. Vidéti to na Lazaru a bohatci. 
Bohatec se oblaéel v Sarlat a kment, a ho- 
doval na kazdy den skvostné. Lazar ale 
lezel u vrat jeho, pln jsa viedt, ZAdaje na- 
sytiti se drobty, kteriz padali s stolu bo 
hatce, a nikdo mu jich nedal: a véak psi 
prichazejice lizaly vredy jeho. Stalo pak 
se, Ze umiel Zebrdk, a nesen jest od an- 
déli do lina Abrahamova. Umiel pak i 
bohatec, a pohtben jest v pekle. Pozdvih 
pak o¢i svych, kdyZ byl v mukach, uziel 
Abrahama z daleka, a Lazara v linu jeho. 


I volaje onen fekl: Otée Abrahame! smi- 
luj se nade mnou, a posli Lazara, at omoti 
konec prstu svého u vodé, a ochladi jazyk 
méj; neb se muéim vy tomto*plameni. I 
Y¥ekl mu Abraham: Synu, rozpomen se, Ze 
jsi prijal dobré véci v Zivoté svém, a Lazar 
té% zlé; nyni pak tento se téSi, ale ty se 
mutis. (Luk. 16, 19.25.) Hle, Ze jest tisie- 
krat Iépe, byti Lazarem neZli bohatcem, 
to jest, za Ziva alé véci prijimati a po smrti 
dobré, ne%li na opak za Ziva dobré a po 
smrti zlé; Ze jest tisick rat lépe, vSeliké pri- 
tiny a prilezitosti k hiichu trebas s nej- 
vét’im zapiranim sebe samého uchazeti, a 
s neposkvrnénou dusi do Zivota vétneho 
yjiti, neZli v pritiné a pfrilezitosti k hrichu 
se kochati a s poskvrnénou dusi do ohné 
vétného uvrzenu byti. A kdyz tomu tak, 
co medle uéinis, povstane-li mySlenka neb 
zadost v tobé, kter4z té k hrichu potabne? 
Zpomen si pak, Ze jest tisickrat lépe, ta- 
kovou myslénku neb Zadost potlaéiti, iste 
svédomi zachovati a koneéné do Zivota vjiti, 
neZli k ni svoliti, svédomi poskvrniti a do 
ohné vééného ‘uvrzenu byti, a potlat, za- 
pud ji. .A co uéini8, prijde-li ti néco na 
oéi nebo do u&i, co télu tvému bude se 
libiti, ale du’i tvé nebezpecenstvim a zka- 
zou hroziti? Zpomen si pak, Ze jest tisic- 
krat lépe, takové libosti télu svému ode- 
priti, duSe své pred zkazou ochraniti a 
tak do Zivota vjiti, nezli takové radosti 
télu doprati, duSi v zahubu vydati a tak 
do ohné vééného uvrZenu byti, a odepri ji 
télu. A co, kdyby ti nékdo dary déval, 
aby mu ve zlém po vili byl? Zpomew si 
pak, Ze jest tisickrat lépe, vSemi dary po- 
hrdnouti a do Zivota vjiti, nezli je pri- 
jmouti a do ohné pekelného uvrZenu, byti, 
a pohrdni jimi, nebud mu po vili. O bla- 
hoslaveny, jestli tak uéini8! nebo hrichu 
se vystrihas, peklu ujdeS a Zivot véény 
obdrzis. A to jest vrouci prani Pané, jak 
vzhledem tebe, tak také vzhledem lidi ostat- 
nich. A to bylo vrouci prani jeho také 
vzhledem uéeniké. Proto% jim dal vystrahu 
nejen od perp nybrz také od potu- 
povani malitkych, tka: Viztez, — pores 
se na pozoru, — abyste nizadného z malic- 
kych téchto nepotupovali — nejen nepohor- 
Sovali, ale ani nepotupovali, nezanedbavali, 
myslice si, Ze na nich nic nezdleZi, Ze za 
vasi péci nestoji, Ze vaSeho péstovani ne- 
zasluhuji, pravé proto, Ze jsou maliéci:’ — 
nebot pravim vam, ze andélé jejich —.strazni 
— v nebesich védycky vidi tvdi Otce mého, 
kteryz v nebesich jest. Kdy% tak vzneXeni, 
slavni, blaZeni, Otci mému nebeskému tak 
blizei_ a mili duchové niz&dného z malié- 
kych nepotupuji, nezanedbavaji, kterakbyste 
vy je potupovati, zanedbayati sméli? vy, 


ie SER 


jen% nejste rovni andélim, jen% s nimi ne- 
bydlite v nebesich, jen% nevidite tvate Otce 
- mého, nepodZivate slavy a bla%enosti jeho. — 
A kdybyste je predce eed te: zdaz byste 
tim spolu andéli jejich nepotupovali? jejich 
lasky k nim, jejich péée o né, jejich straze 
nad nimi? —A zdazbyste spolu Otce mého 
nebeského nepotupovali? jeho ville, jeho 
rozkazi? — Andélé jejich metini niéeho 
sami od sebe; nybrz jako sluzebnici na tvar 
Pana svého pofad hledi , otekdvajice roz- 
kazy jeho, tak také andélé jejich porad 
hledi na tvat Otce mého nebeského, oée- 
kavajice a eae pokynuti jeho. A kdy- 
byste malitké potupovali a v nich a 5s 
nimi andély jejich, i Otce mého, zdazbyste 
nemusili se trestu jeho bati? — Hle, an- 
délé jejich v nebesich vzdycky vidi tvat 
Otce mého; zdazby na vas pred Nim ne- 
Zalovali?. — a zdaz by. Zaloby jejich ne- 
vyslySel, a jim pokynuti rtotitenil, aby &li 
a ztrestali vas? — Budete-li ale malié- 
kych se ujimati, budete-li jim dob¥e G¢i- 
niti, jich k dobrému napominati, je od 
zlého odvraceti: budete miti se nat téxiti. 
Hle, andélé jejich v nebesich vzdycky 
vidi tvai Otce mého nebeského; oni Mu 
budou dobré snahy a prace vaSe obétovati 
a vam za né vyprosovati -hojnou v_ nebi 
odplatu. A kdyz budete umirati, budou 
vérné pri vas stati, a kdyZ umrete, vnesou 
due vase do radosti nebeské. Pak budete 
i vy s nimi tvdr Otce mého nebeského 
vidéti a vééné slavy jeho podivati. .— 
Z uyedenych slov Pané poznavame, Ze své 
strdégné andély mame. O radujme se ra- 
dosti velikou! Oni miluji nds, peéuji o nds, 
oroduji za nas, ddvaji nam dobra vnuknuti, 
napomenuti, spasitelné vystrahy, ostiihaji 
nas na dui i na téle, nosi nas tak fikaje 
na rukou, abychom o kamen neurazili nohy 
své. Pod jejich stradzi mame se tak dob‘e. 
Kdyby ji nebylo, kdo vi, éeho bychom 
byli se dopustili, ¢im bychom byli dugi 
svou poskyrnili, Boha syého rozhnévali, 
klatbu jeho na sebe uvalili. Kdyby ji ne- 
bylo, ztézi mélibychom jasné o¢i, veselé 
tvafe, rovné tidy, zdravé télo; ztézi byli- 
bychom na Zivu. O radujme se z straz- 
nych andéli! A radujme se také z Pana 
Jezixe! On nas poudil o stréznych andélich, 
rodiée a duchovni pastyre naSe zavazal a 
povzbudil k ustavi¢énému peéovani o nase 
spaseni, Cirkey svou naplnil materskou 
k nam ldskou. Bez toho jak bychom byli 
opusténi, zanedbani, potupeni, ve vselikem 
nebezpecenstvi postaveni, pravé tak, jako 
ovetky nemajici pastyre. ProéeZ se ra- 
dujme z Pana Jezise! A také z Otce ne- 
beského. On miluje nds, touzi po nas, chce 
nas miti v nebi u sebe — v vétné slavé 


-chanim. 


a blaZenosti své; a pravé proto ndm dava 
dobré andély své za strdzce a za vidce. 
Bez nich jak tézko byloby ndm dostati se 
do nebe, a todilem pro mnoZstvi verejnych 

ohorSeni, dilem pro mnoZstvi tajnych ukla- 

i! ProéeZ se radujme z Otce nebeského! 
Ale nejen se radujme, ale také radost Gifime, 
a sice andélim straznym divérnym v jejich 
ochranu se odevzdanim, pilnym na jich na- 


‘pominani pozorovanim, bedlivym vSech, ob- 
-avlastné tézkych hricht se varovanim; Je- 


“isi Kristu horlivym Cirkve jeho poslou- 
chanim, srdeénym rodiéi, duchovnich pa- 
styrai a uditeli milovanim, kaZdodennim u 
vire a ctnosti prospivanim; a Otci nebe- 
skému silnym po ném touzenim, vroucim 
k Nému vzdychanim, ochotnym k nému spé- 
On ndm za to radosti odplati, 
kterd oGekdvani naSe daleko prevySi a 
kterd nebude miti ZAdného konce. Amen. 
Jan Felizna, 


Na Strazi. 
Obrazy ze zivota od Fr. Pravdy. 
Ti ; 

Stary Rokyta, vyminkaét z Pomefan, 
jenZ celou zimu postondval a pro slabost 
ani do kostela nemohl choditi, uminil si na 
jare, Ze vykona, da-li Pan Btih, pout 
k Panné Marii do Zbynic, kde letniho 
éasu kaZdou sobotu mnoho ndbognych kre- 
stant se vsech stran k sluzbdm Bozim se 
shromaZduje. 

Byla tepla a jasna noc, Rokyta vy- 
chazel ven, aby se presvédéil, bude-li rdno 
hezky a kdyz poéalo svititi slunce a na 
obloze neukazovalo se ani mraéku, vzal 
na sebe kabat, strtil do kapsy modlitebni 
knihu a brejle, chopil se hole a vystoupil 
ze staveni. ; 

Rokyta nejde sim, nybrZ ma prtivod- 
tiho. Pripojil se k nému vnuk Jakob, 
jenz jiZ dlouho se tésil na tu cestu. Véera, 
nez% se odebral na lizko, pomodlil se k Panu 
Bohu, aby jim zitra udélil pékné poéasi 
a kdyz ho dédeéek budil, ptal se maje ogi 
jesté zavrené: ,,.Neprsi, dédetku ?“ 

Neprselo a on se éerstvé oblekl, aby 
na néj dédeéek nemusil éekati. Pak po- 
snidal a kousek bilého chleba mu maminka 
zaobalila a zavdzala do Satku. Dédetkovi 
dala také krajic a sice vétsi, Ze odchazel © 
bez snidani, a vyprovodila je a% za humna. 
Kubiéek slibil, ze se za ni tam u Panny 
Marie také pfimluvi a ona mu na éelo, 
usta a prsa udélala kiiZ a svécenou vodou 
ho pokropila. I divala se za nimi, dokud 
nezasli za zabradu a méla radost, Ze sy- 
ndéek jeji, na prvni pouf se ubird s dé- 
detkem. Sel vedle ného, na pravé ruce 


— 378 — 


mél zatoceny razenec. Vyéslapoval si hbité 
a chtél s dédeékem rozpravéti, aby ho, 
jak si prdl, drobet povyrazil. 

Dédetéek byl. jaksi smutny a vazny 
a nic nemluvil, ale pohybovala se mu usta 
a chlapec z jednotlivych slov, co ee 
nahlas, se dovtipil, ze se. modli. Brzy se 
také dal do zpévu a zpival svatou pisni¢ku, 
co% se Kubitkovi tak libilo, Ze mu po- 
Septmo prizvukoval. Vsak zatala ho tla- | 
iti bota a zistaval pozadu nemoha staéiti 
dédetkovym vétSim krokim. Dédetek si 
‘toho nevsimal a trvalo to dlouho, neZ se 
za nim obratil. Co to déla? Co mu schazi? 
Snad je jiZ umdlen a nemizZe z mista? 

Jakob pravil: , Dédecku, jestli pak bych 
smél na pout jiti bos ?“ 

»eroé bys nesmél ?4 

ysnad se to nepatri ? 

»Vzdyt jdeme sami a nikdo té nevidi.« 

»lo arcif, ale Panna Maria a. Panbtih 
by se zlobili, Ze si jich dost nevazim.“ 

»Nebudou se zlobiti, jen se zuj a pred 
kostelem se zase obujes.“ 

»V kostele nemohu byii bos, vidte, 
dédeéku 2 ; 

»Llaké. miizes.“ 

»Kdybych nemél obuvi ?“ 

ylreba bys mél, Panu Bohu je to 
jedno, jen kdyZ se k Nému ndboZné mo- 
dlime.“ 

»Ale roztrhanych a zamazanych bot 
nema rad, neni-li pravda?“ 

»Nékdy za né Glovék nemfiZe: nedo- 
stava se mu penéz na sprayu, prvi, je blato, 
pospinil se na cesté.“ ; 

»Co% kdyZ neni blato ?“ 

ylu ovsem mame miti boty tisté.“ 

yA Katy téz?“ 

ylot se rozumi.“ 

»Oblikéme se svatetné ?“ 

_  »Kdy% je svatek, ano a i jindy mu- 
sime do kostela vziti néco lepSiho.“ 

»K villi Panu Bohu ?“ . 

»ylo vis. 

Kubiéek mezi tim, co toto mluvili, 
se zul a pri tom si chvili odpoéinul. Jde 
se mu to nyni dobre. Kdy% dédetek udé- 
lal krok, udélal on dva. Ma boty viseti 
pres rameno. Je vesely a chce se je&té 
na to a ono pozeptati. 

Véak dédecek jiZ zase zpiva a nemitzZe 
mu odpovidat. Musi tedy mléet a aby si 
ukratil Gas, divA se na Slapéje, co Cini 
v rose. Jsou mensi neZ dédeckovy. Méti 
je a rozezndva patu a prsty. Jak pak 
daleko budou od sebe, kdyZ hodné roz- 
prahne nohy? Jestli pak. by doskoéil na 
slapéje pred sebou? 

I rozprahoval nohy a skakal, a% mu 


mu visel Sdtek s chlebem a dkolé levé | 


spadly boty. Zdvihl je, ale -jiz mu bylo 
horko a kabétek mu poéal byti jaksi ne- 
pohodlny. Nechtél dédetka vytrhovati, ny- 
brz éekal, a% dozpivad a se zase. ohlidne. | 
Kdy% se to stalo, tekl mu: ,Dédeéku, ja 
bych si také svlekl kabat?“ ; 

»Délej, jak se. ti libi,« odpovédél dé- 


‘deéek 


»Miaze to byti?« 

Maze, bud bez starosti.“ 

Kubitek si tedy kabat svlekl a dal 
si ho na druhé rameno. Véak porad néco 
ztracel, sbiral a rovnal. Nez ptisli-do Zbynic, 
byl unaven a mél hlad i Zizeti. Druha 
mie svaté byla teprv v deset hodin a k té 
oni se dostavili. Bylo je&té zdahy, Jakob 
pojedl kousek chleba a dédetek ho dovedl 
na faru, aby se tam na dvore napil vody. 
Pan farét sdm okfikl psy, kdyZ na né 
$tékali a Kubiéek se divil, Ze nema roucho 
éerné jako jejich velebny pan, nybr% stra- 
katé. Byl to Zupan a ten on jesté jak Ziv 
nevidél_mysle, Ze je ‘to néco zcela obzvlast- 
niho. Sel polibiti ruku a pana farate si 
dobre problidl, aby mohl o jeho sukni 
anebo co to je, povidati mamince. Pak se 
obul a oblekl a dédeéek prede mii, jiz 
slouzil pan kaplan, pristoupil k svaté zpo- 
védi a* pri m3i-k svatému pYrijimani. 

Sedéli v stolici. Fale se nejvic dival 
k oltai, aby vidél Pannu Marii a zpominal 
na tatinka. a na maminku a na ostatni 
doma. I modlil se za né, pokud to umél 
a mezi tim si hral s rizencem. KdyzZ bylo 
po vsem, kleéel dédeéek je8té dlouhov kostele 
a pak si doSel do hospody na sklenici_ piva, 
aby se posilnil na zpateéni cestu. Jakob 
piva nechtél, ale chléb snédl viecken, co 
mél a ani z rohlitku mu nic nezbylo, co 
mu dédetek byl koupil. Dva si vzalis sebou, 


aby neprisli s prézdnou a mohli podéliti 


domaci. 

NeZ opustili milou vesnici, zastavili 
se jeSté na fate, Ze Kubitek mél chuf na. 
vodu studenou a dobrou, jakéZ jinde ne- 
dostal. Obéerstvil se jak ndlezi, podékoval 
s dédetkem za nddobu, co mu pijéili, a 
bylo poledne pryé, kdy% odchazeli. 

Slunce palilo. _Kubigéek zase sundal 
kabat_a boty a cvdlal vedle dédetka. Nyni 
si i dédetéek kabat sviekl a nesl ho na 
holi, co% Jakob udélal po ném zdvihna 
oklesték, pres néj% si prehodil i boty. Tak 
se véru podobal dédeckovi, jak myslil, a 
hodné moudie a povdazlivé si vy$lapoval. 
Tésilo ho, Ze dédeéek vic mluvi ne% rano, 
daval mu otdzku po otdzce a on mu‘pordd 
odpovidal. . : 

Viimali si krajiny-a Jakob ukazoval 
na vesnice, které spattil, vyptavaje se, jak 
se Jmenuji. I jmena lesi, rybnikd, poli a 


— 379 — 


luk chtél védéti a dédetek véech ani neznal, 
dokud nebyli na statcich Pomefanskych. 
Nez piekrodili hranice, musili vystoupiti 
na rozsdthlou vySinu. a cesta do kopce je 
upachtila, Dédecéek nebyl proti tomu, aby 
si. zde oddechnuli a pohovéli, napred ale 
dojdou a% tam k tém stromim, které jsou 
jizjejich pattice k domu Rokytovu. Budou 
tam miti privétivy chladek a na jednu stranu 
dalekou vyhlidku a s druhé strany je budou 
kryti husté a veliké lesy. - 

' Dédetek pravil, Ze to mistetko se mu 
vady libilo a posud libi, nav&tivil je Gasto, 
drzel tam poledne, odpotinul od_prace. 

~To role v pravo je jejich, to v levo- je 
_Srpkovo, jsou sousedé ve vsiizde na poli. 
Lesy jsou obeené a panské a po kousku 
tu maji i we pe z Pometan a ze Zelez- 
nice, jejichZ dédiny az sem dosahuji. 

~ Rokyta s Kubiékem mluvil jako s élo- 
vékem dospélym a Kubitek mu _ rozumiél, 
kdyZ mu kaZdou véce hezky vysvétlil. 

Dostali se k stromim stojicim o sa- 
moté, byly tu étyry a okolo vedla cesta. 
Mezi stromy na prazdném prostranstvi lezel 
veliky kamen, jen% vyhlizel jako lavice a 
v skutku za lavici slouzil. Byl hladky a 
jako vybrouSeny a bylo na ném znati, Ze 
tu lidé éasto sedavaji. Vét8i dil ho vézel 
Vv zemi, proto nebylo moZgnd s nim hnouti 
a snad od pravéku se zde nalezal. Snéhy 
a desté, mokra a sucha, vétry a nasili lid- 
ské mu snad jiZ mnoho uSkodily a vlastni 
tiz do vét8i a vét8i hloubky ho pochova- 
vala. V8ak posud i nad zemi je velikan 
a jestli moci nebude odstranén, uplynou 
stoleti, neZ pomine a zmizi. 

’ Stary Rokyta ho znd od svého mladi. 
Hraval si na ném je co chlapec, kdyz ho 
sem rodigée na pole nebo do lesa vzali, 


stavél chlivy ze Spiéek, pisku a drnu, z kiry | 


délal strechu a ze Sisek rozliénd zvitata. 
_KdyZ povyrostl, pasdval tu ovce a pak 
kravy a voly a jesté md v paméti, jak za 
velikého horka milé ovetky do stinu Siro- 
kych strom se tladily, mezi nimiz on na 
kameni si pletl sitiry a vyrezaval bidistata. 
Také tu mali ptatkové mivali hnizda a Gi- 
perna veverice éasto na néj dol hazela 
Supiny. a kdyZ ji vyplasil, zalezla do vriku 
anebo spustila-se po kmené a_hopkujic 
utekla.do blizkého lesa.. Pronasledoval ji, 
ale nikdy ji nechytil a mél li u sebe spo- 
leénika, vyvedli nejed en vesely kousek. 
Dospél za Le aa snival zde o panné, 
jiz se naklonilo jeho srdce, ano on s ni 
zde okolo chodil, s ni ade sedaval. Milo- 
vali se uprimné a disté, aZ spolu vstoupili 
do manZelstvi a pak -zde mluvivali o ra- 
dostech a starostech domdcich. Pdénbth 
jim dal d&ti, vychovali je porddné, byvali 


zde s nimi a 
udélili. 

Zena je jiz nebozka, on jiz také do- 
konavdepout vezdejSi, nemfize a nebude 
to dlouho trvati, slozi télo a poklesne do 
hrobu. Duke pkredstoupi pred Boha. Je 
pbipravens, neboji se, nebudou ji tizit viny ? 
Ach ano, také pachala zlé, slabost a krehkost 
jako vSem lidem ji je prirozena. 

Svédomitému stareckovi cely Zivot se 
otevrel pred otima. Vidél své poklesky, 
své chyby a hiichy, uznaval je, litoval 
ai a aékoliv se od nich jiz byl odistil, je 

yl napravil pokdnim a kajicnosti, predce 
by jesté vykonal néjaky skutek, jenzby mi- 
losrdenstvi BoZimu ho odporuéil. 

Premyslel a rozvazoval sedé na ka- 
meni a vnuka Jakoba maje u nohou po- 
hrizeného do tvrdého spanku. Dal si boty 
i kabat pod hlavu, aby drobet po té na- 
mahavé cesté okf¢al, mluvil, vyptaval se a 
koneéné podlehl diimoté. Dédetek ‘to jiz 
napred pozoroval, matl se v fredti, neslySel, 
nevidél, zapadla mu vitka. JiZ o sobé 
nevi, ale ma prijemné sny a blaze se usmiva. 
Dédeéek je tomu rad a nebudi ho. Mize 
zatim rozjimati o pamdtce, co zde na svété 
po sobé chee ztistaviti, ma éas a nepospicha, 
doma na néj. neéekaji. 

_ Je mu volno v té odlouéenosti a sa- 
moté, vidi daleko pred sebe do pozZehna- 
ného tidoli, po strandch ma bujnym obilim 
zaseté pole, vzadu se tahne Gerny a vy- 
soky les. Ctyry stromy, uprostted nichZ 
trva, tvori jako kaplitku, jsou sloupy a 
nahore splyvaji v siroky krov. 

Mistu tomu se fika ,na Straz,“ tak 
se vZdycky jmenovalo, proé, to nikdo ne- 
pamatuje. eh. 

Je to dobré jméno, zde ma‘ straz pri- 
hodné stanovisté a véru je ji tu zapotrebi. 

Vsak kdo zde je a kdo zde ma byti 
na strazi? Na pal hodiny cesty neni v okoli 
zidného staveni. Po cesté se malo chodi 


mnohou dobroti radu jim 


a ae V leté se zde leckdys ukdZe pa- 
sd 


se svym stddem a na pole pfrichazeji 
délnici. V zimé, kdyZ se z lesa nevozi 
drivi, je krajina, mrtva, opuSténa, nikdo ji 
nehlida. Nikdo? Co% zde neni vSevédou- 
ciho a viudypritomného Boha? 

yAno, je zde,“ odpovédél si Rokyta 
a dolozil: ,Vidéti Ho arcif nemtzeme.“ 

I projela mu hlavou myéslenka: ,,Coz 
kdyby zde byl Jeho obraz?“ 


Té mySlenky se stary muZ pfridrZel. 


-Nejlepi obraz Bozi je kiiz a Spasitel na 


ném. Zde by mohl pékné stati mezi stromy. 
Pak by to opravdu byla kaplitka. Nad 
takovou stréZ neni. Zajisté by mnohou 
duki povzbudila, obratila’a zachranila. 
»Dékuji ti, Boze, Ze jsi mne osvitil!“ 


. 


—- 380 — 


modlil se Rokyta.. ,Zde Tobé ke cti po- 
stavim ky¥iz.. Zachovej mne a pfrispéj mi, 
abych to vykonal, neZ uplynou moji dnové !“ 

Starecek vstal, dival, ohlizel, se, po- 
cital kroky, méril hilkou a koneéné tuto 
zarazil do zemé fka: ,Na tomto misté 
musi stati!“ 

Pravil to nahlas a nedbal na Jakoba, 
jen% se, probudil upiraje o¢i na dédeéka. 
Kde pak to jsou? Jak sem prisli? Co tu 
délaji? 

Ano, byli na pouti a tu_odpoéivall, 
zpomnél si chlapec a vyskoéil boje se, Ze 
snad dédeéek jiz odchazi. sof 

Neodchazel, nybrz Sfoural do zemé, 
vyhazoval a vyhraboval, jakoby délal diru. 

Kubiéek se divil, ze si dédeéek hraje 
a hned- by mu pomohl, kdyby chtél. 

Véru chee. Rypaji do zemé oba, déd 
holi, vnuk oklestkem a kdy% mu to nejde, 
uZiva rukou. 

»Dédectku,“ di mezi tim, ,,udélejme si 
jamu, aZ se tam oba schovdme.“ 

»bred_ kym pak se chceS schovati?“ 
ptal se dédeéek. 

»rred zlodéjem, kdyby vySel z lesa,“ 
odpovédél. 

Dédeéek rekl: ,,Coz% zde minis ztstati ?* 

»Neminim.“ 

»ledy toho neni zapotitebi a tak hlu- 
boron jamu my dva sotva bychom vyko- 

ali. 

Méli toho dost, nez se dostali na pil 
strevice do zemé a Kubiéeck chtél zkusiti, 
jestli by tam jiZ veSel — jeden rohliéek. 

Déd se smal tka, aby zkusil, vejde-li 
mu do hladového Zaludku a on mu tam 
v skutku veel. Druhy zachovali pro do- 
maci a diru zandali kamenem, pro néjzZ si 
dosli na vedlejsi cestu. Nesli ho oba a 
Kubitek tomu nerozumél, proé diru zase 
prikryvaji. 

»VSak ty porozumis,“ tésil ho déd. 
»Pamatuj si, Ze ten kdmen je znameni, 
kam néco chci postaviti. een unmfrel, 
neZ se to stane, doved sem tatinka a ukaZ 
mu ho. On vyplni mou vili, jiz mu ozndmim, 


hned_jak domt pfijdu.“ 
Sli domt a kazdy povédél, co mél na 
srdci. 


Il, 


Novina, Ze se na Strazi bude stavéti 
k¥iz, dala podnét k rozlitnym fetéem. Prot 
tam a proé ne jinde? Na Stra% z Pomertan 
neni bliz ne% ze Zeleznice. Kiiz tedy Zele- 
znickym tak dobre bude patéiti jako Pome- 
ranskym. Mohl by stati ve vsi nebo za 
vsi. Byl by okrasou krajiny, lidé by k nému 
éastéji prichdzeli. Chodili by okolo a mo- 
dlili by se. Tam malo kdy nékdo ptijde 


a kdy% ptijde, bude hledét, aby minul les 
a a size se trebas ani nezastavi. 

_ Pribuzni Rykotovi litovali, Ze stary 
otec na kiiz chee obétovati penize. Coz 
by nemohl dati jim, eo bude stati? Ma 
syny a deery a nechybil by, kdyby jim 
prilep&il, atkoliv toho nemaji prilis zapo- 
trebi. Kdyz nepreje jim, muZe prati_ vnu- 
kim a vnuckam, zajisté by mu byli vdééni. 
Snad si usporil vice jméni, vyda je a jim 
po ném nic nezbude. Museji si ho prede- 
jiti, aby na né pamatoval a bude-li mozZna, 
vymluvi mu wumysl, utraceti marné své 
zasoby. rf 
Dédeéek nevédél, proé se nyni vsickni 
pratelé k nému hlasi, prichdzeli jeden po 
druhém a i véelijaké dary mu_pfinaéeli. 
Nikdy u nich nebyl v takové vaZnosti jako 
nyni, libali mu ruce, lichotili_se k nému, 
predstavovali mu své déti. Vidél je rad, 
uctil je a détem dal po grosi nebo po dvou 
uprimné si na nich zakladaje. Arcif mu 
nerekli, Ze je to malo, ale myslili si to a 
priginili se, aby i on to uznal. Neuznal 
nigéeho a oni doufali, Ze jim pozdéji né¢im 
prispéje. 

Tézko bylo pfispivati, kdyZ schazely 
prostredky, nebof Rokyta nemél vic za- 
chovéno, neZ co na pékny Zelezny kriz a 
kamenny podstavec potteboval. Ano, jesté 
se mu nedostdvalo a musil pridati z vy- 
minku, ktery bez toho nebyl velky. — i 

Kriz se privezl, podstavec udélal znamy 
kamenik a vse se sloZilo na Strazi. Prisli 
délnici a fremeslnici, podstayee upevnili 
v zemi na misté, jeZ byl Rokyta jiz vykazal, 
a krizZ do ného zapustili. 

Déd s vnukem byli ptitomni a tento 
se chlubil, Ze on s dédeékem pro krizZ jamu 
vykopal. Pomahal nyni také, ale honili ho 
pry¢, Ze prekazi, coz jim nevétil vymlou- 
vaje se, Ze dédetkovi neprekazel, kdyz zde 
spolu sami pracovali. Kdy% bez ného mo- 
hou byti, on bez nich také bude a néjaké 
dilo se mu snadno nahodi. Ano, jiz to ma: 
udéla a postavi si kiiz jako oni! V skutku 
vyhrabal diru, polozil na prié dvé ditivka 
jedno del8i a jedno krat&i, sbil je dohro- 
mady a kiiz byl hotovy. I zastréil ho do 
diry, prihrnul a pfritlacil zemi, ktiz stal a 
hoch plesal, ze vyvedl vée podivuhodnou. 
Nejvic ho za to chvalil dédeéek a vezli se 
spolu domti na voze, na kterém kriz a pod- 
stavec byli privezli. 

Jest-li pak kYiz jeho nevezme poru- 
Seni? bal se chlapec. Vydrzi do rdna, do. 
nedéle a je&té jedné nedéle? Kdy tam 
ZASE phidons 

édetek pravil, Ze tam pijdou, az se 
ktiz bude. svétit. 


Kdo ho bude svétit? 


— 381 — 


Velebny pan. 


Kdy? 
prey jiz zitra ho o to pozada. 
Bude se jeho kii% také svétit? 


Nebude, je acre, ans netthledny, * 


krehky a nestaly a Pan Bih by se z ného 
netésil. Jemu ku slavé musime zrizovati 
lep8i a dokonalej&i pamatky a jeho kit% 
je jen hraéka, jiz by si velei lidé nevsimali. 

Kubiéek byl zarmoucen, ale nadéje, Ze 
aZ% vyroste, Panu Bohu postavi kiiZ distojny 
a vzdcny, ho upokojila a jizZ se potal sta- 
rati, kde si k tomu vyvoli misto. Na Strazi 
by mu to bylo nejmilej§i, ale tam kii% jiz 
je a dva krize vedle sebe snad nemohou 
stati? 

Mohou, ale je tam jednoho dost a 
druhy miZe. nékde jinde k nabo%nosti a 
k ucténi Pana Jezise povzbuzovat. 

Kam ho tedy daji? 

Hoch jmenoyal mista, kterdkoli znal 
a dédetek ho ubezpetil, Ze se misto najde, 
aZ ho bude tieba. 

»Pojedeme tam zase spolu, vidte, dé- 
deéku?* ptal se Jakub. 

Dédeéek si povzdychl, Ze tenkrate jiz 
bude neboztik a Jakub nechtél, aby byl 
neboZtik, ponévadz by pry napotom jiz 
nemél dédetka, kdyz by mu ho dali do 
hrobu. , 

At chce nebo nechce, dédetek predce 
umfe, ale musi se za néj modlit a musi 
se dobre chovat a Pana Jezise milovat, 
aby se shledali jednou v nebi. 

Kubiéek se dal do plaée dédetka ob- 
jimaje, jakoby ho smrti neminil vydati a 
dédeéek pravil: ,Ten ktiz, co jsme dnes 
na Strazi postavili, je, Kubitku, tvaij, ja 
ti ho dévam, budes ho po mné déditi a 
kdyby nékdy potireboval opravy, ty ho 
bez ni nenechas.“ 

Kubiéek nerozumél, co to je a déd 
mu to vysvétlil rozmlouvaje s nim, dokud 
na voze sedéli. 

Nyni nastala péée o vysvéceni krize 
na Strazi a déd a vnuk si ji nejvic k mysli 
a ls Velebny pan ustanovil nedéli, 

dy -kriz navStivi s privodem a ohlasil to 
verejné z kazatelny. 

Nedéle prisla a odpoledne shromazdilo 
se v Pomefranech takové mnodstvi lidu, Ze 
byla pohromadé celd osada. Sli na Straz 
pékné vy porddku, napfed se nesly korouhve, 
wa nimi v pdru-krdéely Skolni ditky, na- 
sledovali midenes a muZi, k tém se pfi- 
pojily panny a Zeny.- . 

Kubiéek se drzel dédeéka; nechté byti 
u nikoho jiného, oni dva celé té slavnosti 
byli pivodeové. Vnuk to dédovi nékoli- 
krdte opakoval a u ktize se zase piitlaéil 
k nému, na ySecko davaje dobry pozor. 


Bylo kazani. Velebny pan vystoupil 
na kamen mezi stromy a v skutku se zdalo 
jakoby mél sttechu nad sebou. Stromy ho 
chranily pred paprsky sluneénimi, jenzZ 
hraly a palily a okolo nebylo vidéti nez 
hlavy, ¢lovék staél vedle ¢lovéka. Slovo 
BoZi_ povzbudilo a pohnulo staré i mladé 
a malo kdo se ubranil plati, kdyZ 0 sva- 
tém krizi a Spasiteli na ném ditklivé a 
hluboké pravdy slySel. Cinila se dobrd 
predsevzeti, zavrhovaly se htichy, kazdy 
chtél Zivot svij spotddati dle zdkona Bo- 
Ziho, aby na ném nebylo ztraceno Kristovo 
vy koupeni. 

Stary Rokyta dékoval v duchu Bohu, 
Ze on podal prilezitost k této poboznosti a 
kdyby novy is na Strazi jiZ nikdy tolik 
dobrého nezptisobil co dnes, bylby spoko- 
jen maje tim prestédte odménény chudicky 
naklad na néj. VSak on krestanim bude 
k prospéchu dlouha léta a o to se nyni 
knéz modlil svété ho po ukonéeném kazani 
zpusobem obyéejnym. 

I prosil vSemohouciho a vééného Pana, 
aby poZehnati radcil toto znameni krize, 
jenz ma k spaseni pYispéti lidskému poko- 
leni, utvrzovati je ve vite, naklonovati 
k dobrym skutktim, poskytovati mu vy- 
koupeni duSi, byti mu ochranou a utéchou 
proti vsem utoktiim neprdtelskym. Dale 
vzyval Boha, aby poZehnal kriz, jimz vy- 
svobodil svét z moci zlého ducha a na 
némz byl umuéen zvitéziv nad hrichem od 
prvniho élovéka poZ%ivanim ovoce ze zapo- 
vézeného stromu poslym. Ve jmenu Otce, 
Syna a Ducha svatého Zehnal a svétil ho, 
aby vSickni modlici a klanéjici se. pred 
nim skrze Pana naégli zdrayi téla a duSe. 
Mezi tim ho kropil svécenou vodou a ko- 
neéné mu vzdal uctu kote se mu a libaje 
ho, co% po ném Ginili i pritomni jeden po 
druhém. 

Pridali jesté litanie k Panu JezZiki, 
modlili se a zpivali a v tom samém po- 
radku, v jakém byli prisli, vratili se zase 
domi i po cesté jsouce poboZni. 

Na Strazi pripojili se k Pomeranskym 
lidé z jinych vesnic a osad, jenZ s proté)- 
Sich stran se sem byli dostavili a nejvic 
jich tu bylo ze Zeleznice na Strazi s Po- 
merany hranitici. Svaty kriz délal radost 
vsem a kdyZ velebny pan s privodem se 
byl vzdalil, prohlizeli si ho Zeleznitti a 
sousedé jejich, co tu zbyli, a chvalili vy- 
minkdre Rokytu. .Musi miti tuéné zdsoby, 
kdyZ se neStitil takovych vyloh a_bez- 
pochyby si i na hrob da postaviti ktiz, 
a%Z umte. U Rokyti neni a nikdy nebylo 
zle a bohabojnost tam také od jakziva pa- 
novala. a 

Stara Rokytova pochazela ze Zeleznice 


— 382 — 


ze statku, jen% zde u Straze také ma pole 
a Rokyta ji vidival, kdyZ na ném praco- 
vavala. Sezndmili se a nalezli v sobé za- 
libeni, co% je napotom privedlo k manéZel- 
skému siiatku. Proto Rokyta vZdycky mistu 
tomuto preje a pamatka po ném ma prospéti 
Pomeranskym i Zeleznickym. : 

Prospéje jim a prospéje také mnohym 
jinym, krizZ na Strazi bude vSemu lidu_ spo- 
letny. Rokyta se v ném jiz nebude dlouho 
téSiti, vidéli ho dnes a presvédéili se, Ze 
sestarnul a sedel. Je bidny, stonal pry 
celou zimu a sotva pYredrzi jesté jeden 
podzim a jedno jaro. Ma komu odkazati 
penize, pratelé jsou tu i tam a aékoliv 
zadny neni v nouzi, predce nepohrdne ani 
malym dédictvim. Dava-li jim za Ziva, co 
ma, Gini dobre, vymének se mu nikdy ne- 
zastavi, je a% do smrti zaopatien. 

I cizi tedy hadali, Ze Rokyta neni bez 
bohatstvi, ktiz na StraZi je privedl na tu 
domnénku. On chudak nemél, jak vime, 
neZ co obétoval a to zajisté zvétsilo jeho 
zasluhu. Mohl si ptipraviti vice pohodli, 
mohl jistt maso, piti pivo a koralku, jak 
to jini Ginivaji. Anebo si mohl penize ne- 
chati, aby mu za né kriz nine na hrob, 
tim by byl oslavil svou vlastni pamatku. 
Neudélal toho ani onoho, Gest a slava Bozi 
a prospéch bliznich mu Sly nade vSecko. 

Az do veéera pobyli mnozi u nového 
ktize na Strazi, stojice u lesa, chodice 
v polich, sedice na mezi a rozpravéjice. 
Bozi uroda se ukazovala pékna a hospoda- 
rim se zdalo, Ze nyni sim Pan JeZis nad 
ni bude bditi. Byli jaksi uspokojenéjsi, 
spolehali se vic na vy8si ochranu a srdce 
a svédomi jim povidalo, Ze se ji museji 
stavati hodnymi. Arcif védéli, ze tu Pana 
Boha bylo i jindy, ale nyni svaté znameni 
jim ho pfipominalo Zivé a odité a méli Ho 
jako pred sebou. 
. . Nékteri u kfize kleéeli déle nez druzi 
prednadsejice Spasiteli na ném své zylAstni 
ey. a odporouéejice se do milosti Jeho. 
#Staritka Zena méla otevitené velké knih 
modlitebni a ndboZné obracela listy; chudy 
muzZ drZel v ruce riZenec a zrnko po zrnku 
propoustél skrze prsty. Kdo se zdvihl, 
s krizem se jesté rozlouéil kloné se mu, 
celuje ho, Zehnaje se a teprv, kdyZ néko- 
lik krokti poposel, pYikry| hlavu a vazné 
se ubiral k domovu. 

Na visecky strany odchazeli lidé, co 
s privodem nesli do Pometan, dva, tii byli 

ohromadé a majice kriz kus cesty za se- 
ou, dali se do rozli¢nych hovorf z vétSiho 
dilu dne&’ni slavnosti se tykajicich. Pak 
se ovsem preslo k jinym vécem a kde se 
délily péSinky, spoleénik opustil spoletnika, 
byl-li z jiné vesnice. Co musili minouti 


les, brzy se v ném aztratili; co v pravo a 
v levo krdéeli po vy%iné, zmizeli mezi_obi- 
lim a jen ty, co po strani sestupovali do 
udoli, bylo vidéti ze Straéze a oni také Straz 
vidéli, kdykoliv se ohlidli. 

Pasli tu stdda velci i mali pastyri a 
kdy% se ktiz svétil, patiili nahoru na hem- 
Zici a vinici se zdstupy a brali z daleka 
podil v poboZnosti jejich, nemohouce pro 
zamésinani své byti pritomni. 

- Slunce svitilo a kfizZ se leskl a trpytil 
jako zlato. Kmitala se na Strazi blyskava 
zate a oti divaki pozndvaly, Ze ji vydava 
obraz svaty. 

Obraz se stkvél i kdyZ se ctitelové 
jeho rozesli, slunce se klonilo k zapadu a 
posledni paprsky odrazily se jesté od no- 
vého kiize, padajice nazpatek do niziny. 

Pohled na StrazZ byl velebny, pékny a 
radostny a kdyZ zvonili klekani a slunce 
jiz bylo za horami roziitujic jasné pruhy 
po obloze, jenZ Spasitele na krizi jesté osvé- 
covaly, obratil k Nému zrak svij, kdokoliv 
tu vykondval veéerni modlitbu a hledal Ho, 
aZ noc tmavou rouskou zastirela krajinu, 
hlubiny i -vréiny. 


Siary Rokyta byl blazen, Ze se mu | 


umysl s k¥izem na Strazi Stastné vydaril a 
vzdaval Bohu diky i za hezky den k jeho 
posvéceni. 

Vnuk Jakob vypravoval i tém, co pfi 
tom sami byli, jak se vse délo a oslavovalo 
a jen to mu nebylo milé, Ze jeho Spitky, 


‘co byl zastréil do zemé sloziv je v podobu 


kfize, lidé poldmali a zaSlapali, nevidouce 
v nich, co on v nich vidél. 

Vsak dédeéek mu dal ktiz pravy a 
velky, kiiZ pozlaceny, musi si ho vazit a 
bude si ho vazit, i kdyz dédetka na svété 
vice nebude. Pomodlil se za néj s ma- 
minkou neZ Sel spat a prosil Boha, aby 
jim ho jesté dlouho zachoval. (Pokradovani.) 


Dopisy. 


Nad Sdzavou 22. srpna 1865. 
[Instalace. Obnova chramu. _,,Publicist.“] $ 

V nedéli 20, srpna konala se v Ondiejove 
slavnost pro celou osadu velmi dilezita. Bylt 
instalovan nové jmenovany farét Ond¥ejoy- 
sky, p. Jan Hiibner, jen% diive jiz co ko- 
operator po Sest let na téZ osadé byl pra- 
coval, naéeZ se fardtem Vranovskym stal, 
nyni pak za duchovniho pastyte Ondiejov- 
ské osady ustanoven jest. V 10 h. ubiralo 
se shromazdéné duchovenstvo s p. fardtem 
z farniho obydli do chramu Pané; zde bylo 
»Veni Sancte,“ naéezZ veledist. p. vikat 
okresu Cernokosteleckého, knéz Josef Kinzl 


~prijal od nového fard¥e Tridentské vyzndni 


viry a dle predpisu agendy jej odevzdanim 


Zz 


— 383 — 


klige a ptimérenymi k tomu slovy -latin- 
skymi instaloval. Konfirmaéni dekret éetl v 
éeském piekladu p. dékan Mnichovicky 
Ant. Vojaéek ; kdzani Ginil od oltare p. vikai 
- Kinzl. Slaynym ,,Te Deum“ a zpivanou mii 
SV., jiZ novy a farat slouzil, se slavnost 
ukonéila. Hudby yné i mimo chrém bylo 
. dosti; aod sttelby z hmozdirai se zdi chra- 
mové ostirdsaly. Odbyvala se tedy insta- 
lace zcela dle Ppedpitn a zvyku. Viak 
hese se domySlim, Ze by se ani snému 

ridentskému ani naSemu_provincialnimu 
neublizilo, aed se bylo poskytlo ade a 
kdyby: se i jinde poskytalo ldu kiestan- 
skému yétsiho uéastenstvi v obfadé insta- 
latnim. Byl jsem pied nékolika lety pti- 
tomen instalaci, jiz odbyval zaslouzily kmet 
vikar, o jehoZto smySleni ryze cirkevnim 
ani nejmensi pochybnosti byti nemohlo. 
Tent pri jednotlivych éastkach obradu toho 
jazykem matetskym vysvétloval shromazdé- 
nému lidu vyznam ukonu toho, na pr. proé 
farat skladd poznovu vyznani viry, co zna- 


mend odevzdani jemu klite, vykropeni pri-. 


bytku atd. Onen fardéé také sklddal vy- 
znani viry v jazyku éeském; ani tomu na 
odpor nejsou zakony cirkevni. Nebot 
pri investituke své pred biskupem aneb 
vikarem generdlnim soxil jiz novy benefi- 
ciat vyznani viry v jazyku latinském; in- 
stalace, kterdzZ se déje skrze vikare na ven- 
koyv4, déje se nejvic k vili osadnikiim: proéez 
mohou zajisté osadnici slySeti to, co pastyr 


jgjich za svou viru uzndava a jim stejné. 


lasati bude. 

Z nejblizsiho okoli sdéluji, Ze jiz lon- 
ského roku uynitr opraven byl farni chram 
v Koceradech. Zdejsi p. farar Frant. Krisan 
postaral se pred nekobiica lety o dustojnou 
opravu farniho kostela ve Vranové, kdez 
tehddz fardtem byl. Sotva viak na faru 
Koceradskou byl usazen, neunavené i zde 
k tomu sméfoval, aby chram_ uvniti dosel 
Zadouci opravy. Hlavni oltdt Marie Panny 
byl uplné obnoven, téZ% kazatelna; ktr pro 
hudebniky jest znatné roziiren, cely pak 
chfé4m uynitr jasné zelenou barvou na- 
tren. Pradci pozlacovatskou a malitskou 


obstardval malit Weiss z Prahy. Vydano - 


za obnovu v celku 1048 zl. 12 kr. r. @, 
k Gemuz% osadnici prispéli 120 zl., z jméni 
zadu’niho vyddno 928 zl. 12 kr. Pristim 
rokem budou, dali Pén Bih, té%Z dva po- 
stranni oltdte opraveny. Chvaly hodno jest, 
Ze p. farat za prileZitosti obnovy lecjaké 
zbyteéné véci z kostela odstranil, jako 
na p¥. uepristojné obrazy, neforemné pfi- 
vésky hlavniho oltdte a stolici patronovu, 
ktera4% proti ustanoveni snému_provincial- 
niho doposud: v samém presbytati hned’ 
vedle oltdre stala. 


‘také na ,,Indexu“ bylo. 


Také ve zdejSim okoli se potuluje »Vi- 
detisky p. Chovanctv , Publicist,“ ale mime 
ho a% pod krk. Zaéalt. pan Chovanec znej- 
pe troubu vymluvnosti své Siroce nafu- 

ovati proti biskuptim a prelatim, kteriz — 
nékolikrate vy panu Chovanci se zmylivSe 
— nechtéli mu vice penézité podpory po- 
skytnouti. Nyni pak jiz i proti fardtim 
a kaplanim (predplatitelim svym) broji'a 
je vselijak . osotuje a vyzyva nespoko- 
jence, aby ztiznosti své misto u biskupa — 
u pana Chovance:v_ ,Publicistovi* pred- 
nesli; také do liturgickych oprav se pou- 
Sti. Kazdému blouznivei v’ak byl nalezité 
protren zrak Glankem o ,,ktimském indexu“ 
Das neueste Opfer des rémischen Index; 
ublicist. Nr. 6. pag. 207 a Nr, 7, pag. 247); 
v tomto élanku: se spisovatel i redaktor 
opovazuji karati a hanéti stolici Rimskou, 
ze spis dr. Pichlera ,,Geschichte der kirch- 
lichen Trennung zwischen dem Orient und 
Occident* do seznamu zapovézenych spist 
polozila. Ktery knéz by je&té dale odbi- 
rati chtél list brojici proti vyrokim nej- 
vySsi hlavy Cirkve a organi jejich? Nedi- 
vime se arci, Ze tak mluvi p. Chovanec, 
jenz tolikrat jiz barvu zménil, kolik spist 
a Gasopisi vydal, a jehoz jméno Stahay 


Od Cerného Kostelce dne 15. srpna 1865. 

[Uéitelské exercicie. Samovrazda a zabiti. Uroda.] 

Budeme mit exercicie! Radostné_ toto 
poselstvi, které nam ,,Blahovéstem“ i ,,Skol- 
nim obéznikem“ zvéstovano bylo, neustale 
zabyva mysli nase, a touzZebné éekdme 
dne, kdy u velikém zajisté poctu ‘k tak 
vzicnym hodtim sejdeme se v Praze. Nej- 
distojnéjsi nd8 arcipastyi nemohl nam za- 
jisté vét8i prokdzati laisky, neZ jaké nadm 
na jevo dati racil, pozvav nas k cviéenim 
duchovnimu, k hodim, jimiZ duSe nabyti 
ma nejlepSi potravy ku Sfastnému Ziti, a 
sily ku nastavajicim opét pracem v téZ- 
kém nasem_ povolani. Bath Mu Zehnej za 
lasku tu a dej, by prdni Jeho v pastyi- 
ském listu vyslovené se vyplnilo a prunt 
tyto utitelské exercicie hojné nesly ovoce! 

A nyni néco smutného. 

Dne 28. m. m. ptihodila se v O...... 
smutnd udadlost. Jisty domkar soudil se 
se svym sousedem kupcem o vyjezd ze 
stodoly; okresni soud vynesl domkari_ ne- 
priznivy rozsudek, co% nat tak ptsobilo, 
ze ruku vrazednou na sebe vztahl. Pozival 
ubohy vZdy té nejlepSi povésti, byl zndm 
co dobry kfestan, co vérny manZel a la- 
skavy otec — a predc tak velikého do- 
ustil se zlo¢inu! Pred vykonanim toho 
nusného Ginu napsal list dist. panu fardari, 
prose o slu&ny pohteb a Gin svij omlou- 


— 384 — 


va 
nih em! Obleknuv se v. svatetni odév, 
asi v pul noci odeSel do zahrady a polozil 
se tam na misto, o které se byl soudil, 
dal si modlici knizku pod hlavu a zabil 
se ranou z pistole, kterAé pry nabita byla 
vodou, Rana vypalena a do ust a od- 
trhla a roztristila celou svrchni éast hlavy. 
_ Natek manZelky a ditek nemoZno vy- 
psati; neStastnik byl vSeobecné litovan, 
avlasté pri pohtbu nezistalo ani jedno oko 
suché, ani jedno srdce nepohnute. - Skonal 
neSfastné. Bth smilujZ se na dusi jeho! 

O tyden pozdéji spadl 76-lety mlynaté 
s Zebriku a ztstal na misté mrtev. 

LetoSni uroda jest velmi chatrna a 
mame se veliké bidy co obavati. Rolnici 
nebudou moci platiti dané, neb jim po za- 
seti ani dost k jidlu nezbude, jsou nyni 
jiz nuceni pro pyilisnou nouzi o pici za 
fatku prodavati dobytek (mame _hovézi 
maso v mésté za 12. kr.) a co nejvice se 
obmeziti. 

Jak se ndm uéitelim pri tom povede, 
snadno Ize si na prstech vypoéisti. Po- 
moze Both! jy i+); J.aK. Ry 


Z BYistvé u ©. Brodu dne24. srpna 1865. 


[Farni osada, Oprava chramu Pané.] 


Dovoluju si co sprosty venkovan a 


osadnik Bristevsky, 0 naSi farni osadé néco ' 


pronésti. DopfejZ sl. redakce mista v listu, 
a laskavi Stenari sudte Setrné. 

Farni nase osada Citajici 1700 dui se- 
stava ze tyr obci a v kaZdé je stanek Bod, 
a sice: kostel farni v Bristyé, filialni v Mo- 
chové a Velence — a ve Vesci, &tvrt hodiny 
vzdalené, kaple. O této dluzno se zminiti, 
ze horlivosti a obétavosti tamnich obéant 
nakladem 1400 zl. r. & vystavena as povo- 
lenim nejdist. kn. arcib. konsistore Prazské 
dne 28. zari r. 1863 od zvéénélého d. p. 
vikdte Jana Zvyika, fardte zdejsiho, vysvé- 
cena byla. Musim podoknouti, ze ndaboZen- 
ska horlivost obéanti okazala se zjevné hned 
pri stavbé, neb kazdy ochotné pracoval, ne- 
setre pritom ani vyloh penézitych, jen aby 
dosahli svého cile, by v dilezitych potrebach 
duchoynich i télesnych mohli zde prositi 
Boha o potrebné milosti. 

S velkou radosti kazdy nyni spécha 
k pobozZnostem, které se tam — nejvice ve- 
denim p. starosty obce v primétenych do- 
bach odbyvaji, jakoZ ik sluzbam Bozim, 
jmenovité o slavynosti sv. Vaclava, jen% se 
minulého roku distojnym sptisobem konala. 

Predesly mésic tak tka kazdodenné byly 
tu sluzby. Bozi za pritinou opravy farniho 
chramu Pané. Nemysli nikdo — Ze by tim 
zanedbavana byla navktéva far. kostela — 
to udinili pro zvlastni svoji ndboz%enskou 


pe manzelce a pratelim davaje jim 


utéchu, ¢im% sobé postavili skrovny sice, 
ale na tuto malou obec dosti skvostny 
pomnik, jen% jejich potomkéim bude hla- 
sati o nabognosti predkt. . 

NevSednich zdsluh o provedeni_ této 
stavby ziskali sobé p. starosta Vaclav Kubin 
s obecnimi radnimi, as duchovnim spravcem, 
avétnélym d. p. Janem Zvikem, vikafem a 
okresnim Skoldozorcem, jen% znaje jejich 
thorliyost vée tuto podporoval. O jeho za- 
sluhach, jich% si za osmiletého pobytu na 
osadé zdejSi vydobyl, mohl bych mnoho 
chvalitebného._psati, zkratka jen podotykam, 
ze byl v pravém slova smyslu knéz — a 
ze dostal uplné povolani svému, pokud to 
posouditi mizZeme, a Ze pamatka jeho nevy- 
hyne nikdy ze srdci jeho vérnych osadnik, 
jenz z hlubokosti srdce volaji: Odpotinuti 
lehké dej mu o Pane! 

Slusi jeSté podotknouti, Ze v poslednich 
dobdch Zivota jeho byl mu hlavni podpo- 
rou v duchovni spravé vel. p. kaplan 
Vac. Trnka. Zylasté pak po jeho one- 
mocnéni zastaval duchoyni trad sam, jenzZ 
pri rozsahlosti osady velkého télesného i du- 
Sevniho namahdani pozaduje. Také se zvéénély 
pri mé navstévé v Praze —kde pies tri mésice 
nemocen leZel u svého spoluzaka dp. farate 
u nejsv. Trojice, vyjadfil: to jest mou néj- 
vétsi utéchou, Ze jsem jist, Ze mou- nepri- 
tomnosti duchoyni sprava v niéem netrpi. — 
Nejen toto budiz k jeho chvale reéeno, 
ale i to Ze zalozil v misté i prifatenych 
obcich knihovny, které jizZ zatny poéet 
svazki obsahuji, ziskal mnoho udi_ Dé- 
dictvi Malitkych a Zlaté knize divek 
éeskych, tak Ze nyni mlddeZ i dospéli 
mraynym ¢tenim se zabyvaji, a tim sptso- 
bem mnohym neblahym ‘schtizkdm. se pritrz 
cini. On zavedl éeské neSpory, které pri 
zvlastnich slavnostech s oblibou a ndbozné 
se zpivaji, zalozil pamétni knihu obci Bri- 
stevské, vyhledal z bezpeénych prament 
pamatnosti nejen obce ale i celého okresu 
Cesko-Brodského. 

JelikoZ farni chrdém Pané byl vice 
méné spustly, pomySlel na jeho vnitimi 
opravu; atkoliv penéZné poméry.jsou nepfi- 
znivé, zaridil predce dobrovolnou sbirku, 
i podarilo se mu sebrati 200 zl. r. &, 
ale cely naklad na malbu kostela a opravu 
hlavniho oltdte 400 zl. r. & obnd¥el. 

V_tomto podniknuti dostalo se mu 
horlivého podporovatele; nebot dne 24. 
kvétna t. r. zavital k ndm co novy fara 
v. p. Jan Ko&Sak z Kolodéj, tim samym 
umyslem zaujaty, i petovali nyni oba 
o provedeni dila. Nedbaje p. fardi vét¥ich 
vyloh (které pene sam zapravil) prikroéil 
odhodlané k dilu, a sae ik nejen o okra- 
Sleni, ale i o rozSiteni kostela. K tomu cili 


— 385 — 


dal odstranit ze since zbytetné komirky, 
a z ktru na pidu vedouci schody, cimz 
ziskal a nejméné pro 100 lidi, a 
sptisobil kostelu prijemny pohled. K ma- 
litské a pozlacovatské- praci obral sobé p. 
Frant. Kratkého ze Sadské, pri které praci, 
co dobry znatel toho — mu sdm z ochoty 
vypomahal, a nyni s potésenim musime 
Fici, Ze jest prace zdatila. Jménem stejné 
smySlejicich osadniki vadévam vielé diky 
evSem zde jmenovanym, jen% k rozmnoZeni 
cti a chvaly BoZt pfsobili a doufim, Ze 
nds nadéje nesklame, pop¥eje-li Bah zdravi 
jmenovanym duchoynim sprdvetm, a pfi- 
gnivéjSich Gast, Ze se ndm jeSté vice du- 
chovni utéchy dostane, o éemZ svym éasem, 
bude-li dovoleno, zprévu ddm. = 


V T¥eboni dne 18. srpna 1865. 
[Pastoralni konference.] 

Dne 20. éervence seSli se duchoyni 
vikariatu Trebotiského ku poradé Zod- 
povidaly se otdzky od nejdist. p. biskupa 
uréené, étendttim Blahovésta z é. 7. t. r. 
jiz zndmé. — Mnohé véci z porady této 
zasluhuji pro svou dileZitost 1 dale oznd- 
meny byti. 

Pri otazce druhé: Kterak by pasty? 
duchovni mohl a mél se opfriti Skodlivému, 
vire a Cirkvi. nepriznivému vlivu tisku ve 
své osadé?* udal jeden z pp. poradnikt 
po obyéejnych prostredcich, Jaké jsou a) 
nepodporovati nekatolickou literaturu a 
listy proticirkevni, 6) odbirani a podporo- 
vani spisi a ¢asopisi katolickych, ¢) va- 
rovani lidu v rozmluvach soukromych a 
miiZe-li se to vhodné stati i verejné pred Sko- 


dlivymi spisy a odporouéeti dobré, d) pijéo- | 


vani zdarma spist' takovych osadniktim, e) 
odporouéeni a pijéovani a nékdy i predéitani 
z nich ye Skole, — jesté prostredek ndsledu- 
jici, jejZéerpal dilem z Blahovésta é. 20, z do- 
pisu od Ripu, totiz: f) Jak velice jest na- 
proti spistm, jenZ Izivé prekrucujice lidi 
- nemravy a neprayosti v Cirkvi, ndm_po- 
trebi spisi, jenZ by litily pravdivy Zivot 
a mrav katolicky, jenZ by nam pred oti 
stavély hrdiny krestanské. Kyz by mladi 
spisovatelové zanechajice pouhého lasko- 
vani s prirodou a ldskou, zasli sobé do Zi- 
vota nabozZenského, aby pouéoyali i bavili. 
Od mladych spisovateli naSich toho sotva 
se dotkdme, protoZ se tazal: Zdali by ka- 
tolické duchovenstvo Geské treba spoleéné 
_s uditelstvem nemohlo néco podobného pod- 
niknouti? Mohlit by utvoriti spolek ku vyda- 
vant katolické beletristické literatury. Mnozi 
by snad sami néco vhodného éasem po- 
dali, jini mohli by prekladati z jazykt ci- 
zych; vzZdyt i nepratelé naki posledniho 
prostredku v Geské literature uzZivaji, po- 


StéZovali si pp. poradnici, Ze 


davajice francouzské nestviry -v rouse Ges- 
kém lidu naSemu. — UvazZme% navrh ten 
dilezity a podejmez% zdani své. 

Distojny p. ptedseda dékan a vikat 
Treboiisky Jos. Fischer uéinil jeSté tento 
dodatek: Pottebi nim listu politického Ges- 
kého. ,Pozor“ vyborny zanikl, a ,Blaho- 
vést“ by ho mohl zastupovati. Necht tedy 
pp. poradnici list ten odbiraji. 

rislo téZ k feéi nové vydani Misalu. 
aasova knih- 
tiskarna nechce prodavati o sobé Appen- 
dix, sili Proprium Bohemiae, jen% obsahuje 
me pro cirkeyni provincii éeskou, a kte- 
ryZto appendix mohl by se pyidati co do- 
plnék fFimskému Misdlu, jakozZ sdm dopl- 
tuje Misdl Pra%sky. Rimskych Misalé zvlasté 
Rezenskych u nds velmi mnoho. Pani po- 
radnici se usnesli, poZddati vys. distojnou 
konsistot Budéjovickou, by to vymohla, aby 
tento dodatek v cené 3 zl. o sobé se pro- 
daval.*) V nagem vikaridté se duchoven- 
stvo slozilo na zakoupeni Spear obli- 


sy? ayes 


chovnich aneb aspoi zboznych osob; — 
nejlépe ovSem, kde to mfiZe byt od rehol- 
niki neb freholnic. —é— 
Z Podola u Prahy, 24. srpna 1865. 

Dne 23. kvétna b.r., svétil se ve Dvorci 
obnoveny kriz, kteryz p. S. Sobotka (israelit!), 
majitel statku, dal na svij naklad pozlatit a 
— misto kolem ného v zahradku proménit. 
Délnici jeho musili prace nechati av sva- 
teténim obleku se k pobognosti dostaviti! 
Tento pan daroval téZ 25 zl. r. & na za- 
koupeni prostredki k nazornému vyuéovani 
a pri zkougce pilnéjSi Zaky v Podole i 
v Braniku étvrtzlatniky podaroval. Mimo 
to se pisemné zavazal, Ze kazdorotné 30 zl. 
r. & k téelim Skolnim vénovati bude; téZ 


*) Jest k dostani v kancelati k. arcib, konsistore 
Prazské a nikoli v knihkupectvi. Red. 


— 386 — 


na den narozeni Jeho ce. k. apost. Velié. | cipantium.“ — O ndboZnosti | korunniho 


podélil chudé osady Podolské penézitymi 
darky. I na vyzlaceni kalicha kaple Bra- 

nické 2 zl. r. & ochotné prispél. 
V mésici kvétnu byla podobné obno- 
vena socha sv. Jana Nepom. pji silnici 
stojici ndkladem souseda Jana Klominka 
a 16. t. m. slavné posvécena. — V Cervnu 
se odstranila stara spuchfela kostnice na 
hibitové a ndkladem obce se~ nova zyridila 
v prizemi zvonice. — Dne 25. éervence 
b. r. daroval osadnik Josef Knotek kostelu 
ozlacenou sochu sv. Anny a soused Ivan 
Vodrdtka nové hedbayné roucho na sochu 
nejbl. P. Marie — co% dohromady as 50 zl. 
r. é stalo. Mimo to se zjednaly sbirkou, 
kterou chof Knotkova pred se vzala, nové 
kostelni praporce barvy bilé, by se o Na- 
nebevzeti P..Marie slavné. konati mohlo 
procesi na Zbraslav, co% se téZ_k veliké 
radosti v8ech naboZnych osadniki Stastné 
vykonalo. Koneéné se i davné prdni nase 
vyplnilo: druhd Skolni trida jiz ziizena jest. 

J. K. 


Kronika. 


Z Prahy. JEmin. nejdist. p. kar- 
dinal arcibiskup meSka za pri¢inou zota- 
veni svého v knizZ. Schwarzenberském zamku 
Aigen u Solnohradu. — K duchovnim evi- 
éenim prihlasilo a hlasi se ucitelstva Geského 
vice neZ se o¢ekavalo; zapsdnot jiz 300! 

*_* Na skolni rok 1866 byl zvolen a potyr- 
zen jest za rektora vysokych skol Prazskych 
dr. a prof. theologie Vincene Nahlovsky: Na 
fakulté bohosloyecké bude dékanem sboru pro- 
fesoriv dr. Sales Mayer a sboru doktori ka- 
novnik dr. Karel Fr. Prucha. 

*—* K zalogzeni fondu pro exercicie uCi- 
telské vénoval vdist. p. kanclé¥ kons, a dékan 
Karlsteinsky Vojtéch Hron 50 zl. 

*_* Utastenstyi lidu v pobognosti 40ho- 
dinné uté&ené se zmaha. Bylo to pozoroyati 


minulou nedéli v chramu Pané na syatém poli. 


v Kodsitich. Dosti prostranny kostel byl po 
cely den naplnén klanéjicimi se Velebné Sva- 
tosti, nejvice ale u vecéer pri kazani a podze- 
hnani. Nad tolika tisici hrobiv véticich o¢eka- 
vajicich tu slavncého se Spasitelem svym z mrtvych 
vstani, nabyvé oySem pobozZnost tato zvlastniho 
vyznamu a dyoji dojimavosti, Nez i uprava 
oltate byla yvelmi vkusna a podporovala hias 
kazatele k éastému a nalezitému navitévovani 
Nejsy. Svatosti povzbuzujictho, — S nemenii 
slavou konala se dottéen& poboznost u Milo-- 
srdnych sester pod Petiinem. H. 
Z Vidné. Dr. Seb. Brunner, vyda- 
vatel éasopisu , Wiener Kirchenzeitung“ a 
znamy spisovatel, jmenovan jest od sv. Otce 


apostolskym prvonotdtem ad instar parti- 


‘|’ vati: *) 


prince Rudolfa ptina&i zpravu , Salzb. Kirch.“ 
v dopisu zIslu. Jednou v nedéli odpoledne 
¥el knéz s Paénem Bohem k nemocnému. 
Na ulici, kudy el, bylo mnoho lidi, cizich 
i domdcich, kteti z domi ven vychazeli, 
aby pfijali poZehnani. Tu se objevily dva 
dvorské koééry. V prvnim sedél korunni 
prince Rudolf vedle podplukovnika, pana 
z Latouru. Blize knéze* vozy zarazi % a 
hned vystoupil korunni prince s privod¢im 
svym a poklekl na kolena is pravodéim, 
aby prijal pozehndni. _A kdy% knéz Zehnal, 
znamenal prince utlou svou ruékou velmi 
nabogné znamenim sv. kfize éelo, usta a 
prsa. Rovné% vystoupili z druhého vozu 

rince provazejici distojnici, rytmistr hrabé 

alffy a hejtman Spindler, aby kletice ob- 
drZeli poZehnani. iia tento udinil hlu- 
-boky dojem naéetné mnoZstvi lidi ndbotné 
tu kleticich a mnohé oko syladzilo slza ti- 
chého pohnuti. 

ZNémecka. Leto3ni valny sjezd katol. 
jednot némeckych bude se odbyvati v Tryru 
od 10. do 14. zdti. — Ordinaridt Rezensky 
davé vystrahu,, aby se nekupovala a darem 
neprijimala modlitebni kniha: , Gott ist meine 
Hilfe,“ od Jos. Weckerle, kter4 se nazyva 
katolickou, jest viak irvingianska. os 

Z Rima. R. 1854 Gital Rim 177.014 
obyvateli, letos jiZ 201.161 dusi, jasny to 
dikaz, Ze obyvatelstva vétného mésta 

pribyva.. V Rimé Zije 311 nekatoliki a 
4490 Zida. 

*—* Co mohlo Absolona pod stromem 
zachraniti? Tri véci: a) vla4senka (paruka), 
ale téch tehdd% nenosili; 5) kord, jim% by 
byl kadere prefal, ale. téch mu bylo lito; 
e) kdyby byl hlavu vzhiru eee ale se 
sehnul; avSak poniZeni se jest hrdému ob- 
tiZi a proée% schazi v hrdosti své. 


Literni oznamovatel. 


*_* § pYiitim ¢islem ,,Blah.“, t. j. od 5. 
bude se udim Dédictvi sy. Prokopa vyda- 
1, Evangelium sv. Marka, prelozeno 
a obsirné vylozeno od Frantiska Susila, pro- 
fesora theologie. Nakladem Dédictvi sy.. Pro- 
kopa, Cislo Il. (Zarok 1864.) V Praze. Tiskem 
K. Bellmanna 1865. Cena 60 kr. 
2. Hvangeliwm sv. Lukdse, p¥elozeno a 
obsirné vylozeno od Frantiska Susila, profe- 
sora theologie, Nakladem Dédictyi sy. Prokopa, 
Cislo III. (Za rok 1865.) V Praze, tiskem K. 
Bellmanna 1865. Cena 1! z). 80 kr. 


Lena 


Zari 


*) V_ knihkupectvi B. Stybla, kteréz expedici knih 
Dédictvi sv. Prokopa obstarava. Za vydani (obal- 
ku) kazdé knihy plati ud 5 kr. a ma-li po posté 
zaslana byti, prilozi se mad to 5 kr. na kolek. 
Knihy vyzdvihuji se na poukazku diplomu. 


ee 


‘S neligenou radosti vitame novy dikaz din- 
nosti, jejZ podalo Dédictvi vyd4nim dyou dal&ich 
evangelii sy. Marka a LukdSe. Tim se komen- 
tar tvera evangelii jiz valné k Zadoucimu do- 
plnéni syému pfiblizil; spolu vSak objevila se v 
druhém a tretim Evangeliu patrné nerozdilna celist- 
vost a nezbytna synopti¢nost onéch tii svatopisci. 

1. Pii sy. Markovi nevzrostl komentar ani 
na uplnych 5 archi; tak Ze k uplnému jeho 
porozuméni étenar nutné _prunt komentar (k 
Evangeliu sy. Matouie) pribrati musi. Od 1—5. 
str. predeslana jest vseobecna rozprava o témz 
evangeliu, o pohnitce, uéelu, celitosti a Jazyku, 
ve kterém Evangelium sepsano jest; pri tom 
-také o Prazském ,fragmentum Evang. s. Marci“ 
usudek vyneSen, Ze teprv ze 6. stoleti pochazi. 
Ve vykladu na kazdé strance odkazuje spiso- 
vatel na sy. Matouse a toliko kratSich .pozna-. 
mek pficinuje;. nékolik jen sy. Marku ylastivych 
éasti obsirnéji jest vylozeno; tak na pi. v kap. 
1. kazani Janovo 1—13., uzdraveni posediého 
21—28; vkap. 3, 20—21. pribuzenci Pané; 4, 
21—25 o svici a mite, 26—29. o semenu za 
poci rostoucim; 7, 
némého; 8, 22—26 uzdraveni slepce; 9, 37—40 
vymitani zloduchi; 48—49 soleni ohném; 12, 
41—44 dar vdovy; 14 kap. 14—20 rozeslani 
uéenikii a nanebeystoupeni Pané. 

2. Mnohem obSirnéjSi (na 18 arSich) jest 
komentar k sv. Lukdsi, jelikoz synoptik tento 
ve vice ¢astich se od obou pYedeslych li8i. V 
propravé k samému Eyangeliu pfijal prof. Susil 
o svatopisci a dile jeho jen to, co se da histo- 
ricky odiyodniti, véci nejistych o syé vaze po- 
nechavaje. Svelkou dikladnosti hned vy kap. I. 
se pojednava o poselstyi Gabrielovu k Zachariasi 
a ku blahoslayené Panné, velepiseti ,,. Magnificat,“ 
narozeni Janovo a chvalozpéy ,,Benedictus.“ Pri 
2. kap. nesnaz o vladari syrském Cyrinu za- 
vladla na zakladé nejnovéjsich spist se odstra- 
jiuje. Mimo to zyla3tni pozornost vénoyal p. spi- 
sovatel Gastkam: 3. kap. 1—22 o Janu Kiti- 
teli; 3, 23—-38 rodokmen Pané, o kteréz 
preobtizné éasti tuto strucné a pri tom velmi 
srozumitelné pojednano; 7, 36— 50 Pan od 
hiiSnice pomazan; 10, 1—16 rozeslani uéeniki; 
10, 25—37 milosrdny Samaritan; 14, 12 — 24 
o hostiné yeliké; 15, 11—32 parabola o synu 
marnotratném, kteraz pravem mezi uthlavni o- 
zdoby komentar tento kraslici sé podisti smi. 
Malo ktery exegeta tusim pretézkou parabolu 
Luk. 16,.1—13 o spravci nevérném dovede tak 
S piemozenim veskerych nesnazi vyloziti, jak to 
Suiil udinil; usnadiiuje mu zajisté vyklad ves- 
kerych podobenstvi nezyratny jeho princip: Ze 
priwparabolach neslusi kazdé slovo do podrobna 
hnisti, ale na yykladu a applikaci hlavnich to- 
liko pYedméti ustati, Neméné pouta ctenaie 
vysyétleni podobenstvi o Lazaru a bohadi 16, 
19—31. TolikéZ 17, 1—10 o pohorSeni a ka- 
rani a 17, 20—37 o pfiSti Pané nad miru 


31—837. uzdrayeni hlucho- © 


jinak 


jasného vytvatlont dogly. Jsout to thlavné bo- 
haté ysunuté archeologické poznamky, jimiz 
spisovatel.temnéjsim mistiim Pisma jasnych pa- 
prski pfidaya, aby se jim snadnéji porozumélo. 
Posledni udalosti pti umuéeni a smrti Pané jen 
potud jsou znovu objasnény, pokud se to pri 
sv. Matousi nestalo. 

Jiz pti sy. Matousi povédéli jsme, dim se ° 
komentary Susilovy vyznacuji. PYesnost mluvy, 
ale i presnost védy theologické jsoy vedle sro- 
zumitelnosti a dikladnosti hlaynimi ozdobami 
obou dél jmonovanych. Nékteré ty sluchu ée- 
skému nezazivné zylastnosti, jako Christus, apo- 
stol, tepruy atd. mileradi promijime. NeZelime 
toho, Ze spisovatel o novydjiich spisech nevére- 
ckych y dile samém: pomléel, a toliko v obou 
predmluvach tyto nezdayené proti Cirkvi ttoky 
na ¢isto odsoudil ; lepsiho osudu oySem nezaslu- 
huji. Udim Dédictyi, ktefiz ynové teprv pii- 
stoupili aneb pfistupuji, nic diraznéji na srdce 
neklademe, neZ aby pokud zasoba stadi si ko- 
mentar k sy. Matoust zakoupili, bez kterého by 
s ostatnima dvéma vyklady se obejiti nemohli. 
Touzebné prejeme, aby harmonie evangelii 
brzkym yydanim étyrtého komentaru sy. Jana 
vy jeden utéSeny celek splynula; s uplnou bedZ- 
pecnosti odekayajice, Ze i pti tomto k nebes vy- 
Sinam zirajicim svatopisci védeck& dikladnost 
8 ozracitou srozumitelnosti se spoji, aby tento 
utéSeny étverlist byl podkladem pomniku _ne- 
vadnouci slavy naSeho Suiila.*) a 

—* ,,Poutnik z Prahy,‘ kalendar katol. 
na r. 1866. pry nevyjde! (?) — ,,Zlataé Praha‘ 
prestala vychazeti. — V Ml. Boleslavi yychazi 
opét ,,Boleslavan.“* Dne 11. t. m. vydano dis. 1. 
Redaktorem jest P. Frantisek Nedasek. Novy 
» Bol.‘ chce se yvarovati zahadnych otazek vy- 
soké poluby a zalezitosti pouze cirkevnich. 

—* Nakladem ,,Zlaté knihy divek ées- 
kych“ vy3ly dvé thledné knizky: I. ,,Zlaté 


listky.« Darek Utlovékym divkam do Zlaté 
knihy zapsanym. Spofadal Vojt. V. Janota. 
Cislo 3. Obsah: Obrazky dle Jana Amose Ko- 


menského (s d¥evorytinami.)’ Listky z pfirody. 
Listky z déjin vlasti. Anduléin éernous. (Obraz 
dle zivota od Fr. Praydy.) Nemocna skolacka, 
(Povidka od Fr. Praydy.) Piani redi¢im k svatku. 
Hry divéi. ° Hadanky. Sprayni zalezitosti. II. 
»Zlaté klasy.“ Darek dospélejsim divkam do 
Zlaté knihy zapsanym. Spofadal prof. dr. Josef 
Pagout. Cislo 3. Obsah: a) Casti pouéné: Luéba 
vy domacnosti. Vychazky do prirody. Obrazky 
ze starého véku.« Piislovi, 6) Cast. zabavna: 
Pani a sluzka. Z denniku osmnactileté divky. 
Deera vdovcova. (Pyiklad ze zivota od Fr. -Praydy.) 
Vinek z basni. ¢) Spravni zalezitosti: vybor, 
spoluzakladatelé, udoyé atd. Tisk dr. Ed. pee 
v Praze. V prodeji po 1 zl. 


*) Vd. kan. a prof. Fr. Susil — pise Brn. Hlas 
— aoebnall pravé vyklad veskerého Pisma N. Z. 


= ieee 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské: 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Frant. Pechar, admin., za farate v Kounové; 
p. Frant. Schlaffer, fundatista v Schénbachu, 
‘za fara¥e do Steinu; 
p. Karel Pazour, admin. v Tuchlovicich, za ad- 
mim na Paliet 


p. Jan Alex. Schneider, admin. v Klinghartu,. 


za administr. do Saifen; 

p. Frant. Vitek, kapl., za admin. v Mutéjo- 
vicich ; 

p. Karel Hackl, knéz na odpoé,, za kapl. v Stédré; 

P. Karel Karlas, kiizoynik, starsi kapl. u sy. 
Petra v Praze, za administ. do Dobrichoyic ; 

P. Jan Baloun, kilz., koop. u sy. Frantiska, 
‘za kapl. u sy. Petra v Praze; 

P. Bediich Utésil, ktiz., kapl. ze St. Knina do 
Dobfichovic ; 

P. Arnost Schmaus, kyiz., kap. z Dobiichovic 
do Starého Knina; 

P, Jan Kostelecky, kiiz., neom., za kooper, u 
sv. Frantiska v Praze; 

P. Jindiich Berdnek, Johanita, neomysta, a 

P, Jan Rathousky, té%, oba na vypomoc u P. 


“Marie Vitézné y Praze, 
Uprazdnéna mista: 
Mutejovice, fara patr. p. Maxm, kniz. Fiirsten- 
berga, od 9. srpna. 
Saifen, fara patron. naboz. matice, od 9. t. m. 
Polni kaplanstvt uc. k. I. pluku Bhi LS 
do 20. zazt. 
V diecési Kralohradecké: 
V Panu zesnuli: 


p. Jos. Hruska, jubil. knéz a Vrbicky faraé 
na odpoé, v Bystré,* dne 1. srpna (nar. 
v Rychnové -20. brezna 1779, knéz od 27. 
srpna 1807); 

p. Jan Parizek, farat v Krouné, dne 16. srpna 
(nar. v Hrochovu Tynci 17. ledna 1808, 
knéz od. 25. ¢ervence 1835). 


Wyznamenani jsou: 


p. Jan Hrdina,. knéz jub. a dékan vy Jidiné, 
jmenoyan b. He onsists radou ; 

p. Jan Stdon, jub. knéz a c. k. gymn. kate- 
cheta v Jidiné, na odpoé. v Litomyili, the 
noyan osob, dekanete 

p. Frant. Fischer, jub. knéz a osob. 
benci, jmenoyan bisk. notarem ; 

p. Frant. Hromddka, jub. knéz a faraé v Hro- 
nové, ,jmenoyan osob, dékanem; 

p- an Scheps, jub, knéz a farai 
kach, a 

p. Jos. Plessel, jubil. knéz & Borovsky fara¥ 
na odpoé., obdrzeli collare canon., 

p. Jos. Simek, zat, katecheta a fiditel &kolni 
v Chrudimi, obdrzel farni synodalie. 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Jan Auda, farat v Popovicich, za fara¥e do 

Oubislavic ; 


dékan v Du- 


vy Chotébor- 


p. Ant. Kalina, vikarista pti kathed. 


p. Frant. Stépdnek kaplan v Zamberku, za 
Koop. do Klasterce; 

p. ©man. Miiller, kap. y Cervenych Janovicich, 
za koop. do Vilimova; 

chramu 
v Hradei Kralové, za kaplana do Zehuné; 

p. Jan Soucek, neom, za vikaristu pii kafhe- 
dralnim chramu v Hradci Kralové; — 

p. Jos. Spitzer, kapl., za administr. y C. Ver- 
nirovicich ; 

p. Jos. Pohner, kap. v Mladych Bukach, za 
admin. do Hor. Aberspachu; 

p. Aug. Dostdlek, neom., za kapl. do Zamberku ; 

p. Vaclay Spurnyj, neom., za kaplana do Cery. 
Janovic; 

p. Jos. Hanus, neom., za Repl do. Hradisté 
(Gradlitz) ; 

p. Jos. Dvorak, neom., za koop. do Cibus; 

p. Frant. Etrich, neom., za kaplana do Trut- 

nova; 

p. Frant. Riop pr neom., 

p. Jan Petrdk, neom., za kaplana do Lanova; 

p. Jos. Sedlééek, neem., za kaplana do Roztok ; 

P. Jos. Beran, neom., za kooper. do Nové Paky ; 

p. Jos. Kaspar’, neom., za zat. kooper. do 
Svratky. 


za koop. do Kunitatu ; 


Uprazdnéna mista: 

Popovice, fara patron. naboz, matice, 
srpna do 18. zai. 

Krouna, fara patron. knizete Thura- Taxise, od 

17. srpna do 28. zai. 
V diecési Litométické. 
V Panu zesnuli: 

p. Frant. Mysdk, prvofarat v Louékach, na od- 
poé. vy Turnoyé, 11. srpna (nar. vy Brezo- 
vicich 27, tijna 1789, knéz od 15. srp. 1817); 

p. Josef Résler, farat vy Podbo¥anech, 13. srpna 
(nar, 14, dub, 1813, knéz od 3. srp. 1836) ; 

p. Ant. Melzer, jubil. knéz, arcidékan Zakupsky 

na, odpoé., byy. vikat a Skoldozorce v arcid. 
Pragské, 13. srpna (nar. 14. dub. .1783). 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: > 

. Vac. Mlady, kap., za admin. vy Podbofanech ; 

. Vilém Hikisch, kap. za administ. vy Zaku- 

pech. 

(Zpravy tyto jsou pivodni dopisy ,Blahovésta.“) 
Milodary. Nejmenovany z Prahy zaslal 

nam na pohoyelé Syihovské 2 zl.; na — 

sy. -Vitsiy. 2 zi.; na chram Karlinsky 221.5 

Otei 1 zl. — Na poho¥elé Svihovské: red. 3 a 

Do Litom.: p. Karel Zimmer, pasit a spézir, 

jenz ma sklad kostelnich ozdob yv gotickém a 

byzantinském slohu, jako: monstranci, kalichi, 

kiizi atd., a obstarava bytelné: pozlaceni a po- 
stribrent vy ohni, bydli nyni v postovské ulici 

é& 1013—I. Raéte psati jemu. . 

vp. —é—: Zda se, ze se v P. zroditi ma 
mrtvy. Neptjde to. V tom si St. libuje. Piste 
jemu. — Vp. V. P.: Poshovéjte, neni éasu ; stane se, 


od 7. 


Ss 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV, 


. Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Redakce: 

v kniz. arcib.. semi- 
nari Gislo 190—I. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla 9 
na sy. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II. 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


V Praze dne 5. z&ti 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


ee 


Vydayatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 25. 


Predplaci se 
v expedici 

i u véech radnych 
knihkupet 

na rok: @ 21. S® kr. 

na piilr.: @ sl. BO kr. 


Po poste: 


Celorocné: B zl. — kr. 
pilrocné : @ 2). SS kr, 
Predplaceni étvrt- 


neprodavaji. 


eee , 
POPPI LIL III III LLLP POPRE AP IRAP RPP PRP LOPPPLPDLPPPLPPPPPPLPPLP PPL PP) 


_Spravedinost zvy8uje narod, ale hich bidné Gini narody.“ (Prisl. XIV, 34.) 


Sv. Basilia reé proti hnévu. 
(Z rectiny preloiil prof. Jan Nep. Desolda.) 
Jako prospésnost lékatskych pred- 

pisu, kdyz se nalezité a dle pravidel 

uméleckych zachovavaji, z ucinku nej- 


lepe vysvita; tak to byva i pti duchov- 


nich teéech; kdyz ptikazy, jimi vyslo- 
‘vené, plnénim dokonalého osvédéent 
dosahnou, tu se objevi moudrost jejich 
a prospéSnost nejen k napraveni, ale i 
k zdokonaleni zivota vSech, kdozkoliv 
Se jimi spravuji. Nebot kdyz slysime 
zrejmy vyrok ptislovi: , Hnév do zkazy 
uvrhuje i moudré* (Piisl. 15, 1. dle 70.); 
kdyz slysime napomenuti apostolské: 
, Vseliky hnév a rozzlobent se i krik 
bud odjato od vas se vst zlosté* (Efes. 
4, 31.); kdyz slysime slovo Pané, ze 
kdo se hnéva na bratra svého, hoden 
jest soudu (Mat. 5, 22.), a potom sami 
nepravost tu zkusime, jak nepovstava 
v nas, nybrz z vné co nahly piival nas 
uchvacuje: — tu pozname, ze prika- 
zani Bozi v skutku pfevyborna jsou. 
Dadouce pak sami u sebe hnévu mista, 
az jako divoky ryéaj srdce nase pro- 
trhl, a rozvazujice potom pokojné ne- 
slusne se chovani vsech, touto nepra- 
vosti uchvacenych, shledame skuteéné 
pravdivost svatého slova, ze ,muz hné- 
vivy nent slusny.“ (Prisl. 11, 25. dle 70.) 
Nebof kdyz vase ta rozumnou mysl 
premohsi sama dusi opanuje, tut ce- 
lého Glovéka v divou selmu méni ani 
mu nedopoustéjic élovékem byti, jeli- 
koz jej o vesken rozum piivadi. Co 


zviratum jedovatym jest jed, tot lidem 
hnévivym jest hnév. Vaztekaji se jako 
psi, bodou jako stiti, ustknou jako hadi. 
Znat i pismo svatée lidem vasni touto 
opanovanym davati prijmeni od zvirat, 
jimzto se oni nepravosti svou podobaji. 
Nazyva je totiz psy némymi, hady, ple- 
menem jestércim apodobnymi. (Is. 23, 
33. Mat. 23, 33.) Nebot ty, kteri jsou 
vzdy hotovi k zahubé jinych, hotovi 
Skoditi druhtim svym, ty pravem k Sel- 
mam a jedovatym jestérim piipotisti 
slusi, jenz dle piirozené povahy své 
neuhasitelny hnév proti lidem chovaji. 
Z hnévu pochazeji bezuzdni jazykové 
a usta nezavirena, ruce nevazané, urazky, 
hany, kletby, rany a jiné neresti, jichzto 
co pelech nepravosti ¢lovéku ani vy- 
potisti nelze. Hnévem se ostii me- 
éové, hnévem vrazda ¢lovéku z rukou 
vychazi; pro hnév bratr bratra nezna, 
roditové piirozenou k détem lasku po- 
zbyvaji. Nebot hnévivei nejprve sebe 
samych, potom pak nizadnych vesmés 
znamych a pratel neznaji. Nebot jako 
ry¢ajové do tdoli se iitice vSe, co jim 
v cesté, unasivaji, tak jest i uchvat 
hnéviveu nasilny a neodolatelny; vsecko 
vesmés s sebou trha. Hnévivei si ne- 
vazi ani Sedin, ani ctnostnécho Zivota, 
ani sourodného pfatelstvi, ani obdrze- 
nych dobrodini, ani éehoz jiného, bud 
si sebe. ctihodnéjsiho. Silenstvi na¢asné 
jest hnéy. Lidé hnévivi uvrhuji se éasto 
v patrnou zahubu, k vili své mstiza- 
dosti, nic svého prospéchu nedbajice. 
Nebot kdyz upominkou na _ utrpené 
25 


“« 


— 396) —« 


urazky, jako ostnem néjakym jsouce 
bodeni, hnévem se pojmouti a uchva- 
titi daji, neustavaji, dive, leé az bud 
svému protivniku uskodi, a nebo sami, 
jak se éasto stava, citelnou néjakou 
skodu utrpi. I byva to tak, jako kdyz 
se naka véc o druhou nasilné bie, ze 
totiz ta, kterouz se rana vede, ¢casto 
vice trpiva, nez na kterouz rana ta 
pada, az casto onano o tuto se roz- 
tristi. 

2. Kdoz.by veskerou vasné té Sse- 
rednost vypsal? Jak totiz lidé k hnévu 
naklonéni od kazdé sebe malichernéjsi 
pripadnosti se uchvatiti davaji, kiidi, 
zuti a litéji si podinaji nez jedovate 
selmy, aniz pak ustavaji prve, leé az 
hnév jejich néjakou zhoubnou a velkou 
vanou, co néjakou bublinou, vypukne 
a tak rozhoréenost jejich vysakne. Ani 
hrotny meé, ani ohen ant jina jaka- 
koliv strasliva véc neni s to, aby dusi 
hnévem rozsapanou udrzela, nic jinak 
nez jako dabelstvim posedlé nestastniky, 
od nichz se hnévivei ni¢imz, ani cho- 
vanim zevnitinim, ani vnitini rozhor- 
lenosti nelisi. Nebot tém, kteti po 
msté dychti, krev k srdci vie nic jinak, 
nez jako mocnym ohném roznicena a 
rozharana; k povrchu pak téla pro- 
niksi, okazuje nam v jiné podobé roz- 
hnévaneho, zménivsi obyéejnou a vse- 
zamou tvainost jeho tak, jako to*) 
v divadle na Sskrabusich patiivame. 
KK nepoznani jsou obyéejné, vlastni oti 
hnéviveuy, pohled jejich jest lity, ohném 
srsici; zuby skfipi jako vepfi na ty, 
kte# se jim postavi; oblidej jejich jest 
zsinaly, krvi zatekly; celé télo nadu- 
tilé, zily k protrhnuti nabéhlé, duchem 
vnitini bouti rozjatenym. Has jest 
chroptivy a prehnany, mluva nepfed- 
lozena, nesouvisla, bez rozvahy, bez 
ladu, bez rozumu. Kdyz pak hnév 
dalsimi podnéty nejvyssiho stupné do- 
sahne, vzplana co ohen hojnym pod- 
palem rozniceny, tut jiz vidéti véci, jez 


*) Za starodavna hercové divadelni tvate larvami 
zakryvali, aby jednak tvdrnost osoby predpodob- 
néné lépe vyznacili, jednak i vét8im otvorem tst 
hlas sesilili. 


ani feci vysloviti, ani jinak snésti nelze. 
Tut ruce po soudruzich rozsapané cha- 
paji se jakychkoliv udé téla; nohy ko- 
paji po udech, kde kazda rana smrtici 
jest; cokoliv se nahodi, to trestiveim 
zbrani hotovou. Kdyz pak i protivnik 
stejnou vasni zapasi, stejny totiz hnév 
a vztek okazuje, tu se oba speii a ve- 
spolné si i zasazuji i trpi rany, jakych 
jen od lidi dabelstvim posedlych oée- 
kAvati Ize. Nebo tut nejen schrou- 
mani da, ale 1 smrti se zacasto co 
vitézoslavného vénce zlostnym takovym 
zapasnikim dostava. Jeden nespra- 
vedlivou rukou biti poéal, druhy ‘se 
branil; tu onen z novu dorazel, tento 
neustupuje; a tak télo ranami byva 
ubité, ant hnév udusuje veskery cit bo- 
lesti. Nebot nedba tu zadny na rany, 
kteréz trpi, veskeré napnuti ducha 
obraceje k tomu, aby se nad protivni- 
kem svym pomstil. 

3. Nehledtez tedy zlé zlym napra- 
vovati! Nechtéjtez jedni druhych ne- 
pravostmi predéiti! Nebot v hiisnych 
zapasich jest vitéz daleko bidnéjsim, 
ponévadz hiichu vice nez porazeny pod- 
léha. Nedovrsuj tedy nizadnou nepra- 
vost svym uc¢astenstvim; nesplacej mrz- 
kou puj¢éku mrzéejsi oplatkou. Urazil 
té zlostnik? Zaraz mléenim nepravost 
jeho. Ty vsak hnév jeho, co néjaky 
proud v srdce své pojma, podobas se 
vétrim, jenz to, co se proti nim hazi, 
opét protivnym vanim navracuji. Ne- 
budiz ti utitelem nepfitel; nenasleduj 
prikladu, jejz nenavidis! Nebud jako 
zrcadlem hnéviveovym, napodobé na 
sobé tvainost a chovani jeho. Rdi se 
onen v Zlosti své; coz pak ty jsi se 
nezardél? — Od onoho jsou kryi za- 
lité; rei, zdaz-li pak z tvojich pokoj 
hledi? — Hlas onoho jest chroptivy; 
jest tvtj mirny? Ani ozvéna v pusti- 
nach tak dokonale se k mluvicim ne- 
odrazi, jako si lidé svarlivi utrzky na- 
vracuji. Ba ozvéna nevracuje, nez 
co obdrzela; ale svarlivee hany pii- 
dava. Nebot coz si hnévivei oby- 
cejné vytykaji? Ten toho nazve spro- 
stakem sprostym, ten toho zpét chla- 


— 391 — 


pem chlapskym; ten toho nuzakem, 
ten toho zpét zebrakem; ten toho ne- 
umélcem, ten toho zpét blaznem, az 
pak se jim nadavek jako Sipt nedo- 
stava. Potom, kdyz veskerou ttrzek 
zasobu, kterouz mluva obsahuje, vysti'- 
leli, tu jiz jeden na druhého ruku vkla- 
_ daji. Nebot z hnévu se rodi rozepie, 
z rozepre utrzky, z utrzek bitvy, z bitev 
rany, Zz rany zacasto vrazdy. Potla- 
cujmez nepravost tu v prvnim jejim 
poéatku zadrzujice vsemozné hnéy od 
duSi svych. Nebot jen tak mozna nes- 
stisiIné z ni pochazejici nehody spolu 
s ni jako s korenem a zarodkem vy- 
yratiti a vymytiti. Zloteci se ti? 
Zehnej. Ranil té nékdo? — Snes to 
trpélivé. Opovrhuje tebou kdosi a za 
“nic té nepovazuje? — Pomni sam u 
sebe, ze z zemé jsi a opét v zem se 
navratis. Nebo kdokoliv k témto du- 
vodim pfihlédnes, uznas, ze veskera 
uitraka, kterouz trpis, daleko jesté za 
pravdou zustava. Tak potom i syeému 
protivniku veskerou pomstu nemoznou 
ucinis, kdyz okazes,. ze veskeré utrzky 
jeho nic té neurazeji, 1 sobé samému 
stkvély venec trpélivosti ziskas, bera 
si z vzteku protivnikova prilezitost do- 
kazati moudrost svou. Tak poslech- 
nes-li mne, k urazkam tobé udinénym 
sam si jesté mnoho mimo to pfidas. 
Pojmenovyal-hi té nékdo sprostym, ni- 
éemnym, z nigehozZ povstalym; tu ty 
‘se nazvi sam hlinou aprachem. Nejsi 
znamenitéjsi otce naseho Abrahama, 
jenz takto se nazval. (Gen. 18, 27.) 
Nazval té kdosi neumélcem, chudasem, 
nicemnikem? Ty se nazvi ¢ervem, 
z blata pochazejécim, slova Davidova 
opakuje. (Zalm. 21, 7.) Tuto mizes 


— 


i krasny Mojzisiv priklad nasledovati. | 


Tent od Arona a Marie byv potupen, 
nevyzyval Boha proti nim, nybrz modlil 
se za ne. Chees byti radéji uéenikem 
bohumilych a blazenych muzti, anebo 
lidi duchem nepravosti piekypujicich? 
Pobizi-l té pokusent, abys jincho hanil, 
hled sam u sebe rozhodnouti, lépe-li 
shovivavou trpélivosti se piibliziti .k 
Bohu, anebo hnévem piistoupiti k ne- 


priteli, Pope] si éasu k zdravému roz- 
myslu, aby lepst éastku si vyvoliti mohl ; 
tak bud samému protivniku svému svou 


tichosti prospéjes, anebo se tim vice 


na ném opovrzenim pomstis. Coz pak 
muze byti nepiiteli bolestnéjsiho , nez 
prave protivnika svého vidéti vznese- 
néjsim nad vseliké urazeni? Nepotrat 
mysli! nizadnym = utrzkam nizadného 
piistupu k sobé nedopoustéj. Nechej 
ho, at si marné na tebe éeka, af sam 
vypukne. Nebot jako ten, ktery bije 
toho, koho to nic neboli, jen sam sobé 
Skodi, a tim se ani nad protivnikem 
nepomsti, ani hnév svuj neukroti; tak 
i ten, ktery tupi toho, jehoz se zadna 
potupa netkne, nizadné ulevy vasné 
své nedosahne, na opak sam, jak jsem 
tekl, vypukne. Nebot pozoruj, jak jed- 
noho kazdého z vas nazvou, kdozkoli 
pritomni jsou vaSemu sporu? Onen jim 
slove utrhatem, ty pak trpélivym; onen 
hnévivym a urputnym, ty pak shovi- 
vavym atichym; onen Zeleti bude toho, 
co mluvil, tobé pak nikdy nebude tvé 
ctnosti lito. 

4. Naé mnoho feci? Onomu zlola- 
jitnost zavira branu nebes, nebot ,zlo- 
lajct krdlovstvim Bozim vladnouti ne- 
budou* (I. Kor. 6, 10.), ale tobé ti- 
chost tva blazenosti nebeské ziska; 
,nebot kdo setrva az do konce, tent 
bude spasen.“ (Mat. 10, 22.) Ale bu- 
des-li se mstiti a postavis-li se v za- 
pol protivniku svemu, ¢imz pak se pred 
Bohem vymluvis? Ze onen prv té ura- 
zil? Jakého ti to odpusténi ziska? Ne- 
bot ani smilnik vinu na smilnici svadé, 
jako by jej byla k hiichu vabila, tim 
nikoliv zatraceni neujde. Nenit vénce 
vitézného bez protivniku; neni slavy 
bez nepiatel. SlyS Davida tkouciho: 

,Kdyz se postavil hrisnik proti mné,* 
naraziee al jsem se, aniz jsem se mstil, 
nybrz ,onémél jsem a pontzil jsem se 
amiléel jsemv dobrém. (Zalm 38, 2. 3.) 
A ty se horsis nad zloteéenim, poné- 
vadz jest nepravosti, sam pak je na- 
sledujes, jako by ctnosti bylo. Hle! 
sam ¢iniS to, ¢imz se urazena cits. 
Ci jenom cizi nepravost tak ostie po- 

25* 


— 392 — 


zorujes, ale svou ohavnost za nic ne- 
pokladas? Jest bezpravi v skutku cosi 
hiisného? Varuj se tedy nasledovati ho. 
Nebot byt by i jiny zapoéal, to ti ni- 
jak k vymluvé nepostati. Ba mnohem 
spravedlivéji, tusim, upada pak stiznost 
na tebe, nedal-li jsi protivnfku sveému 
na sobé prikladu k mirnému’ se cho- 
vani. A tak aé neslusnost rozhorlen- 
covu znamenas, prede se nevarujes na- 
sledovati ho, nybrZ mrzis se a zlobis 
a hnévas, a vasen tva pak slouzi na 
vymluvu tomu, kdoz té urazeti zapoéal. 
Nebot svym chovanim druhého viny 
sprostujes, sebe pak samého odsuzujes. 
Jest-li hnév cosi zlého, proé se ho ne- 
varujes ? Jest-li pak vymluvy hoden, 
proé se na rozhnévaného hnévas? ‘Tak 
byt bys i druhym v urazkach byl, nic 
to neprospéje. Nebot v zapasich ne- 
byva ovénéen vitéznym véncem, kdo 
bitvu zapoéal, nybrz kdo p*emohl; od- 
souzen pak byva nejen kdo k zlému 
vede, nybrz i kdo Spatneho vidce k 
hiichu nasledoval. Jmenoval-li té né- 
kdo chudym, jest-li to v skutku pravda, 
spokoj se s pravdou; pak-h lez, coz 
ti do toho? Nebaz ani po chvale, pravdu 
prevysujici, ani se nehorsi nad uraze- 
nim, nic se tebe netykajicim. Coz ne- 
vidis, jak sipy tvrde a tuhé predméty 
prorazivaji, ale na mékkych a povolnych 
vseho ucinku trativaji? ‘Tak jest to, pa- 
matuj si, 1s urazkami. Kdo se jim 
stavi a protivuje, v sebe je pojima a 
_ jimi ranén byva; ale kdo povoluje a 
se podava, jemnym svym chovanim 
zlobu jejich znicuje. Proé té mrzi 
piijmi ,chudého?* Vzpomen na _ pti- 
rozenost svou, ze ,nah jst prisel na 
tento svét, nuh se opét odebéres.“ (Job. 
1, 21.) Coz chudsiho nad Glovéka na- 
heho? Zadnou kiivdu jsi tim neslysel, 
pryjmi jen slovo to, jakozto vlastné tobé 
prinalezejici. Kdoz byl kdysi pro chu- 
dobu Zalatovan? Nic neni hanebného 
chudym byti, ovsemt pak chudobu ne- 
rad, netrpélivé snaseti. Vzpomen si, ze 
Pan sam, ,jsa bohat, pro nas chudym 
byti racil.“ (IL Kor. 8, 9.) — Nada- 
va-li se ti nerozumnych a neuméled, 


_pod sebe v hodnosti nesnizuj. 


pomni na pychu Zidovskou, v_ nizto 
pravou, véénou Moudrost tupili tkouce : 
,Samaritan jst a dabelstvé mas. (Jan 
8, 48.) Hnévas-h se nad tim slovem, 
potvrdil jsi urazku tuto. Coz medle 
posetilejsiho nad hnév? Nepodas-h se 
hnévu; zahanbil jsi hnévivce a skutkem 
jsi dokazal moudrost svou. Jsi poli¢- 
kovan?- I Kristus poli¢kovan byl. — 
Uplvan? To se stalo i Hospodinu na- 
semu. Nebot ,neodvratil obliceje svého 
od plvajtcitch v néj.“ (Isai. 50, 6.) Po-, 
vstala proti tobé kiiva svédectvi? To 
utrpél i soudce véény. Oloupen jsi o 
odév svij? I Panu mému svlekli odév 
a rozdélili mezi sebou. (Mat. 27.) Jesté 
pak nejsi odsouzen, nejsi ukiiZovan; a 
tak ti mnoho zbyva, abys Ho v nasle- 
dovani dostihl. 

5. Toto vsecko zvlast ti na mysli 
bud a veskerou rozhoréenost svou po- 
tlatuj. Nebot takové usporadani a se- 
brani ducha co lék proti téeseni a biti 
srdce veskeré mySslenky tvé upokoji a 
utisi a v poradek piivadi. A to jest, 
co David propovédel: ,,Hotov jsem a 
nejsem rozpacen.“ (Z. 118, 60.) Kazdé 
tedy posetile a trestive pohnuti duSe 
udusiti mame pomnénim na _ priklad 
muztiv svatych, jako ku pi. veliky kral 
David tise snasel vzteklost Semeiovu,. 
nedada u sebe mista nizadnému hnévu, 
nybrz mys] svou k Bohu obraté iekl: 
»Hospodin prikazal Semeiovi, aby zlo- 
recil Davidow.“« (II. Kral. 16, 10.) 
Protez slySe se nazyvati krveziznivcem 
a neslechetnikem, nemél to onomu za 
zlé, ale pokotil se, jako by se mu pra- 
vem teto urazky dostavalo. Nuze i ty 
tohoto dvého se varuj: ani sebe piilis 
nevypine}, ani kohokoliv jincho piftlis 
Nebot 
tak se v nas nizadny hnév nevzbudi, 
byt by se nam i sebe vétsi kfivda stala. 
Hrozna to ovsemt véc, kdyz ¢lovék, 
jemuz jsme dobrodini prokazali a jejz 
jsme v nejvétsi lasce chovali, mimo 
nevdéek i urazeti a hanéti nas potne; 
hrozna arci véc, vSak vétsi to ptede 
nestésti pro toho, kteryz takto Gini, 
nez pro toho, ktery to snasi, Nechat 


— 393 — 


si onen urazi; jen ty neurdzej. Budtez 
ti poroky jeho skolou pravé moudrosti; 
nedbas-li jich, ani se té netknou; a 
byt bys i v dusi néjakou bolest  citil, 
zdrz v sobé zarmutek ten. — , Ve mné,“ 
di David, ,,zkormoutilo se srdce mé* 
(Z. 142, 4.), totiz: hniv se nezjevil 
vné, nybrz ustal co vina moiska bie- 
hem seviena. UtiS vzpirajici se a 
dmouci srdce své; nechaé vasen tva 
ma uctivost pred vaznym rozumem, 
jako nezvedenost détska u pritomnosti 
muze ctného. Jak tedy se miuzeme 
vyhnouti nehodam z hnévivosti pocha- 
zejicim? Kdyz hnéy zdrzime, aby ne- 
mél vrch nad rozmyslem, nybrz o to 
predevsim petujeme, aby nikdy nepied- 
bihal rozum; drzme jej jako ukroce- 
ného koné, af rozumu co uzdy poslou- 
cha, nikdez z poradku vykazaného ne- 
vystupuje, ale nasleduje rozum kam- 
koliv je) vede. 

I mtze nam rozhorlenost ducha i 
prospésnou byti k mnohym vybornym 
skutktm, kdyz totiz na zpusob vojina 
zbran svou u vudce uloziv hotovym se 
osvedéuje na slovo jeho se ji chopiti 
a Ss rozumem co vudcem svym spoleéné 
proti hiichu bojovati. Nebot hnév jest 
jakasi pruznost duse. Ujme-li se v dusi, 
nepravosti prosté, proméni piilisnou jeji 
mékkost a slabost v muznou statnost, 
jako se ocel kalenim utvrzuje, Nebot 
kdybys nepojal hnév proti zlému,*) 
nemohl bys jej, jak toho zasluhuje, 
v nenavisti miti. Rovnéz treba, tusim, 
chovati jak lasku k ctnosti, tak nena- 
vist proti hiichu, k éemuz nejvice pro- 
spéje hnéy, kdyz totiz rozumu jako pes 
pastyre poslusen, tichy zustava a krotky 
k zamym, a snadno se ztmysla za- 
volati da; ale proti cizimu i slovu i 
pohledu se zpouzi a byt by se mu obo- 
jim i-sluzba prokazovala; az pak kdyz 
mamy a pritel jeho jej okiikne, opét 
se ztisi aulehne. ‘Tak jest hnév dobry 
a priméreny pomocnikem rozumneé éastce 
ducha; jim se tento stava neukrotitel- 
_nym, neukojitelnym protivnikem hiichu 


*) Rozumi tuto sv. otec ducha zlého, co piuvodce a 
praotce v8i nepravosti a vseho hrichu. 


a nikdy nevstoupi v pratelstvi s tim, 
co by jakkoliv skodlivo bylo, nybrz 
vselikou Istivou rozkos stékotem svym 
zazene, rozsape. Takovy prospéch da 
hnéy tém, kdokoliv ho pouziti uméji, 
nebot kazda jina duSevni sila dle zpt- 
sobu, jak se ji uziva, bud zlou bud 
dobrou byva. Jako ku pi. kdo zadavé 
mocnosti duse k télesnym a necistym 
rozkosem naduziva, ohavnym jest pro- 
stopasnikem; ale kdo ji Bohu vénuje 
a k obdrzeni dobra vétného ji pouziva, 
Stastnym blazencem. A tak opét roz- 
umu k dobrému obraceti jest moudré 
a chvalitebné; ale ke skodé blizniho 
ostrosti jeho upotiebiti oSemetné a ha- 
nebne. 

6. Necinme si tedy z toho, co nam 
Stvoritel k spase dati racil, sami pifi- 
lezitost k hiichu. Tak v pravdé i hnév 
nalezité a kdy ho tieba vzbuzeny, k stat- 
nosti napomaha a k trpélivosti a k zdr- 
zelivosti; dame-li se pak jim proti vSse- 
mu rozumnému povazeni unesti, sile- 
Nnosti se stava. Protoz nas i zalm na- 
pomina: , Hnévejte se, ale nehreste!* 
(Zalm. 4, 5.) Tak i Pan sice tomu, 
ktery se marné hnéva, soudem hrozi 
(Mat. 5, 22.), ale hnévu co leékaistvi 
pouziti tam, kde ho potiebi, nezaka- 
zuje. ‘Ty se pak na sveho bratra hné- 
vas marné a bez piitiny. Jak pak ne 
bez piitiny, kdyz jiny jest ten,*) jenz 
k hnévu ponouka, a ty na jineho se 
hnévas? ‘Tak jednas jako to zviie, 
ktere kdyz se po ném kamenem hodi, 
do kamene kousa, hazejiciho ponecha- 
vajic. Ten, ktery pokouSen byva, tent 
politovani hoden; pokusitele nenavidéti 
mas. Tam svij hnév obrat na toho 
vrazednika, otce lzi, pivodce hiichu; 
ale s bratrem utrpnost méj, ponévadz, 
zustane-li vy hiichu, s dablem u vétny 
ohen uvrzen bude. Jako slova rozhor- 
lenost a hnév rozdilna jsou, tak jest i 
pojem jimi znaéeny rozlitny. Nebot 
rozhorleni jest takméi jako vzplanuti 
néjaké a vypar ostry citu; Anév pak 
staly zal nad kfivdou utrpénou a trva- 


*) Viz svrchu polozené poznamenani, 


ei i ie a 


jict Zadost ji navratiti, jakoby se cela 
duse hnala*) po pomste. Védéti tedy 
treba, Ze obojim se chovanim chybu- 
jeme, bud zutivé a poSsetile proti tém, 
kte¥i nas rozhnévali, tiestice, anebo 
Istné a oSemetné na vinniky sve utok 
cinice; obého se varujme. 

7. Jak tedy mozna bude, abys se 
rozhorlenosti k nizadné _ neslusnosti 
uchvatiti nedal? Jak? — Kdyz se vy- 
cvidis v pokote, jizto Pan islovem piri- 
kazal, i skutkem dokazal, tutka: , Ado 
chee mezi vamd byti prunim, budiz ze 
vsech nejposlednéjsim;* (Mar. 9, 34.) 
potom pak sam tise a statné trpé ¢lo- 
véka, an Jej bil. (Jan 18, 22. 34.) Ne- 
bot On jsa Panem nebes 1 zemé, je- 
muz se veskery nadsmysiny i smyslny 
tvor klani, On ,,nesa vsecko slovem moci 
své“ (Zid. 1, 3.)neuvrhl bezboznika onoho 
za ziva do pekelné propasti, aniz kaze 
zemi aby se mu oteviela a jej pohltila, 
nybrz napomina jej a ponaucuje: , Wlu- 
vi-li jsem zle, svédectt vydej o zlém, 
pakli dobre, proc mne byes ?* (Jan 18, 
23.) Uvyknes-li poslednim byti ze vsech 
dle prikazu Pane, jak se budes mrzeti, 
jako bys mimo zaslouzeni byl-urazen? 
Kdyz té dité pohani, ucinis si posméch 
z hany jeho; kdyz pak ti nemocny 
v zimni¢nem rozpalu hanlivymi slovy 
nadava, vice ho politovani, nez viny 
hodnym byti uznavas. Nejsout to tedy 
vlastné slova, co k hnévu nas popouzi, 
nybrz nase pycha, a jednoho kazdého 
-vysokomyslnost. Odstranis-li tedy obé 
z duse své, nejsou slova leé prazdny 
zvuk marné se odrazejici. , Prestan 
od hnévu a zanech prehlivosti,® (Zalm. 
36, 8.) abys usel onomu hnévu, jenz 
se zjevi 8s nebes prott kazdé bezboz- 
nosti a nespravedinosti lidéi.« (Rim. 
1, 18.) Nebot odstranis-li trpky koren 
prehlivosti rozumnym piedlozenim, vy- 
vratis spolu gs nim i zdrodek mno- 
hych nepravosti. Nebot z ného po- 


*) Hnév hndti, tim jsem ponékud hiledél i hru 
v slovich, jenz se vieckém nachazi, vyznatiti, dle 
smyslu by bylo arci lépe a ostieji: ,,jakoby cela 
duke *ijela po pomsté.* Svaty otec se tu oka- 
zuje dobrym mluvozpytcem, uvadé hlavni slovo 
Coy na sloveso ooyaw. — 


chazeji Istivost a podeztivost a ne- 
vérnost a zlovolnost a potmésilost a 
drzost a veskeré hejno jinych nefesti. 
Neuvadéjme v srdce sva sami takove 
zlé, jenz jest chorobou duse, zaslepe- 
nosti mysle,” odvracenim od Boha, od- 
cizenim se od pratel, ptivodem valek, 
vrchem veskerého nestésti, zlym da- 
belstvim, do dusi nasich se vtirajicim, 
a co néjaky nestydaty obyvatel nitro 
nase opanujicim a Duchu Svatému pti- 
stup zamezujicim. Nebot kde jsou ne- 
pratelstvi, vady, hnévy, svarové, rozepre, 
neustale boure dusevni ptsobujici, — 
tam Duch tichosti neptebyva. Poslech- 
nouce tedy napomenuti sv. Pavla_,,vse- 
liky hnév ¢ rozlobent set kiik odstranme 
od sebe se vst zlosté“ (Ef. 4, 31.) a budme 
jedni k druhym mirni a milosrdni, o¢e- 
kavajice blazenou nadéji zaslibenou du- 
Sem tichym — v Kristu Jewsi, Panu 
nasem, Jemuz slava a mocnost na veky. 
Amen. 


Prvni ucitelské exercicie. 

. L 

V predeslém Cisle oznamili jsme, Ze 
se do 25, srpna pfrihlasilo k éeskym du- 
chovnim cviéenim 300 uéitelii z arcidiecése 
Prazské. Zprava ta vzbudila podiveni. 
Vsak poslednim dnem vzrostl poéet na 450. 
Nastala nesnaz velika o ubytovani uéast- 
niki. WVozy jezdily po Praze, svadzZejice 
véci k prenocovani potrebné. Aé JEmin. 
nejdtist. p. kardinal poslal lizka pro 10 
uéastnikti, pp. kanovnici vrchovaty viz pe- 
tin a pokryvek, klaster Strahovsky véci 
pro 10 noclehari, Milosrdné sestry pro 20, 
pedagogium pro 40, tak Ze i dvou poslu- 
charen theologickych proménéno vy loZnice, aé 
klaster ktizovnicky sedmi pp. uéitelim pro- 
ptijéil mista k prenocovani a Prazskym pp. 
uéiteltim dano bylo povoleni, aby na noc 
vychazeli domi, ukazalo se predce, Ze to 
vsecko malo jest a Ze ubytovani véech pti- 
hlasivSich se jest holou nemoZnosti. Nejd. 
arcib. konsistor uéinila v této nesnadzi to 
opatreni, aby éeské exercicie utitelské ko- 
nany byly ve dvou oddélenich. V patek 
odpoledne spéchali rychli poslové do nej- 
blizSich vikariatnich Uradii se zpravou, Ze 
se prisluSni pp. uditelové dostaviti maji 
k exerciciim v oddéleni druhém (od 3—7? 
t. m.). Mezi tim shledalo se, ze v domdaci 
kapli semindtské (oratorium alumnorum) 


— 395 — 


jest mista jenom pro 120—150 posluchatti 
a .proto otevren jest zataraseny prichod 
z jidelny arcib. semind¥e do kaple zrca- 
dlové, naleZejici c. kr. gymnasiu Starého 
mésta. Jako véely tied destém do oultt 
se hrnou, tak pyichazeli pak v nedéli od- 
poledne a v pondéli (28. srpna) téastnici 
-exercicii do k. arcib. semindaie. 
odpoledne bylo v kapli-slavné vzyvani Du- 
cha sv. pisni Paid o Duse presvaty“ 
z Skolniho kancionalku, jeho% 100 vytiskt 
vd. p. kan. Bradaé k exerciciim daroval. 
K zpévu_ poudZito ,téz 20 velkych kancionalt 
semindaiskych. Uvodni a zdvéreéni tet mél 
vd. p: mistodozorce ndrodnich Skol v arci- 
diecési, kanovnik Karel Fr. Prucha. Roz- 
jimani a veGerni promluvy G¢inil redaktor 
t. lista; uvahy o povinnostech stavu konal 
vp. Josef Louzecky, uéitel ndboZenstvi na 
c. kr. éeské vy8si realni Skole PraZské; 
ranni a yeterni modlitby, rizenec s vy- 
kladem a kyizovou cestu modlil se p. dr. 
Klem. Borovy, uéitel cirk. prava a prefekt 
konviktu; vecerni poZehnani mél vd. p. 
riditel arcib. semindre Ed. Tersch, jemuzZ 
étyri alumnové piYisluhovali. M&i sv. v po- 
sledni den slouZil a exercitantim Télo Pané 
ae J. M. svétici p. biskup Petr Krejéi. 

povédniki, knézi svétskych i freholnich 
z mésta, bylo 14. 

Dojemny byl pohled na shromdzdéné 
uéitelstvo, kteri k hlasu vrehniho pastyte 
svého povstali témér jako jeden muz a ne- 
dbajice obtizi se-dostavili, kamz jich byl 
povolal. Velebny byl zpév shromazdénych; 
tak ze k vtli nému pfrichazeli do kaple 
mnozi knézi, jmenovité pp. kanovnici Plau- 
zar, Prucha, Kiiffer, a p. kanclit Hron a j. 
Na ulici stali lidé, poslouchajice milou 
pisen, kterou rozniceni pp. utitelové zpi- 
vali, z vlastniho popudu po dvakrate kona- 
jice u obrazi po chodbé semindte krizo- 
vou cestu. Byl to veliky zpévacky spolek, 
nejvétsi bratrstvo literativ. Exerciciemi 


utvrzeno védomi, Ze Skola jest deera Cir- 


kve; jimi dan slavny protest proti snahdm 
' téch, kedor by radi odtrhli Skolu od Cirkve, 
dceru od matky; jimi ukdzdno, kde v nou- 
zi pritele hledati sluSi, a Ze ucitel jest prv- 
_nim pomocnikem knéze na vinici Pané. 
O obsahu pfredndések mluviti ndm nepri- 
sluSi, ani o tom, Ze Buih sv. dilu Zehnal. 
Na pamdtku klademe pod éaru*) denni 


*) Poradek duchovnich cviteni pro 
éeské uféitelstvo narodnich skol 
v arcidiecési Prazské konanych 
1. P. 1865 v kniz. arcibiskupském 
seminari ve dvou oddélenich. 

Oddéleni II. od 3. do 7. zari. 
V nedéli. V 6 hodin odpoledne odeberou se shro- 
mazdéni utitelové jidelnou arcib. seminare do 


V 6 hodin , 


poradek svatych cviteni v oddéleni dru- 
hém, kteryZto se od potddku v oddéleni 
prvnim malo ligi, 

Vytrznost nestala se Zidnd, leé Ze je- 
den od delSiho Gasu churayv jsa i zde chu- 


kaple zrcadlove, kdez bude vzyvdni Ducha sy. 
pisni ,Prijd o Duse presvaty“ (Skolni kancion4- 
lek str. 38.), po té vystavi.se nejsv. Svatost a _ 
po zpévu ,,Zvéstuj Téla vzneseného“ (Skol. kanc. 
str. 39.) udéli se pozehnani. Nasledovati bude 
reé uvodni. — V 7 a Y/,8. vecere. — V Y/,9. mo- 
‘dlitba vecerni, pisen ,,Pod vecer tva celadka“ 

(Skol. kane. str. 89.), promluva o poradku zitrej- 
siho dne. (Po této vecerni modlitbé budiz se- 
treno mlceni az po ukonéeném sv. prijimani.) 

V pondélt. V 6 hod. v_ kapli zrcadlové’ pisen 
»Minula noéni hodina“ (Skol. kane. str. 87.), 
ranni modlitba, pisen ,,Poprosmez Ducha sv.“ 
(Skol. kane. str. 58.) Rozjimani L.; mie _ svata 
(bez zpévu), pak v jidelné snidani. — V 1/,10. 
tamtdz pisen ,,Pamatuj Clovéée,“ (Sk. kane. str. 91.) 
Rozjimani Ul. — V 1%. rizenec radostny. — V 12 
a 1. obéd; soukromaé navstéva nejsv. Svatosti na 
kiru kostela. — V ¥43. pisen ,Otée nas mily 
Pane.“ (Skol. kane. str. 57.) Uvaha o povinnostech 
stavu. — V Y,5. krizova cesta v I. poschodi 
semindte. — V 6 hod. v kapli pisen ,Pro¢ tak 
svét zapasi“ (Skol, kanc. str. 93.) Rozjimani III. 
— V 7a }/,8. vedere. — V ¥,9. v kapli pisen 
»Slunce za horu zapada“ (Skol. kanc. str. 90.) ; mo- 
dlitba veéerni, litanie o Panu Jezisi, pisen ,,Svaty, 
syaty“ (Skol. kanc. str.44.), pozehnani, promluva 
o poradku na zejtri. ; 

V utery. V 6 hod. pisen ,Ve jmenu Otce i 
Syna“ (Skol. kanc. str. 88.); ranni modlitba, pisen 
»Loprosmez Ducha sv.“ (str. 58.) Rozjimani L., 
mie sv. (bez zpévu), snidani. — V 1/10. pisen 
»Z hlubokosti svych tézkosti (Skol. kane. str, 97.) 
Rozjimani II, — V 11. ruzenec zalostny. — V 12 
av 1, obéd; soukromd navstéva nejsv. Svatosti. 
— V Y,3. piseti ,,Otce nas mily Pane“ (str. 57.). 
Uvaha o povinnostech stavu. — Od ¥/,4.—6. hod. 
éas k zpovédim celozivotnim. -- V 6 hod. pisen 
»4Z brany nebes prisel“ (Skol. kanc. str. 8.) Roz- 
jimani III. — V 7 a ¥48 vetere. — V 1/9. 
v kapli pisen ,,Chvalte Hospodina vsickni“ (Skol. 
kane. str. 90.), modlitba vecerni, litanie o Vsech 
Svatych, pisen ,,Svaty, svaty“ (str. 44.), pozehnani, 
promluva. 

Ve stvedu. V 6 hod. pisei ,Muj mily clovéce* 
(Skol. kane. str. 88.), ranni modlitba, pisen ,,Po- 
prosmez Ducha sv.“ (str. 58.) Rozjimani I., “m&e 
sv: (bez zpévu), snidani. — V 4/10. pisen ,,O 
muj drahy Jezu Kriste* (Skol. kanc. str. 25.) 
Rozjimani II,, po ném sv. zpovéd. — V 11. rv- 
zenec vitézoslavny. — V 12 avl. obéd; navstéva 
nejsv. Svdtosti. — V ¥/,3. pisen ,Otce nas mily 
Pane.“ Uvaha o povinnostech stavu. — Od Y/,4. 
do 6. zpovéd. — V 6 hod. pisen ,,Podle krize 
pina zele“ (Skol. kanc, str. 26.) Rozjimani III. 
— V7a V8. veéere, navstéva nejsv. Svatosti. — 
V Y,9. v kapli pisen ,Andéle Bozi“ (str. 66.), 
modlitba veéerni; litanie Loretanska, pisen ,,Svaty, 
svaty“ (str. 44.), pozehndni, promluva. 

Ve cturtek.. V 6 hod. pisen ,,Pojdte, chvalte 
v pokloné“ (Skol. kane. str. 43.) ranni modlitba, 
pisen ,,Poprosmez Ducha sv.“ Rozjimani posledni. 
V kostele sy. Salvatora mSe sv.; zpiva se ,,Cirkev 
Padné“ (str. 98.) a ,Chval Sione Spasitele.“ (Skol. 
kanc. str. 40.) Mezi msi sv. prijimani nejsv. 
Svatosti. Po mii svaté zpiva se na podékovani 
Boze, vroucné velebi.“ (Skol. kanc. str. 86.) 
V kapli teé zayéreéna. Pri rozchodu pisen ,,Ho- 
spodine ulituj nas.“ V jidelné snidani. 


— 396 — 


ravél, Parno prvniho dune ochladilo se 
hroznou bouri v ndsledujici noci.*) 

V patek (1. t. m.) réno dokonano jest 
sv. dilo sv. prijimanim. Na konci zavéreéné 
¥eti ohlasil vdist. p. kanovnik Prucha na- 
sledujici telegrafickou zpravu, ktéeraZ ho 
u veéer pred tim byla doigla: ,, Ucttelstuu 
k veliké radostt mé vu tak hojném poctu 
k ewerciciim shromazdénému vzkazujr nej- 
vrelejs pozdravent a vrchnopastyiské po- 
Zehndni. Bediich, kardinal a arcibiskup.“ 
Uéastnici duchovnich cviéeni chtéli dati 
odpovéd timto telegramem: _ ,,friderico, 
Cardinali et Archiepiscopo Bohemiae — 
salutem et gratias — ex eo momento fe- 
lices, ex quo nominasti, redemisti et exer- 
cuisti praeceptores, fratres sacerdotum.“ 
Vsak latinskou tuto zpradvu_telegraficky 
trad nepyijal, odeslana tedy v prekladu 
némeckém. Na pamatku obdrZeli uéastnici 
exercicii ocelorytinu predstavujici Pana Je- 
zise co pritele mlddeZe s ndpisem: ,Upo- 
minka na prvni uéitelské exercicie, ko- 
nané v Praze |. P. 1865“ as priti8ténym 
textem posledni feti ,Sliby své Hospodinu 
splnim prede vsim lidem jeho; — vy sinich 
domu Hospodinova, u prostted tebe Jeru- 
saléme“ (Zalm. 115.); 20 vytiska ,,Blaho- 
vésta® (10 zr. 1863 a 10 zr. 1864) od 
red. t. listu, a tiS8tény denni porddek. 


V jidelné uéinil pak fiditel vzorni. 


hlayni Skoly éeské, dr. Karel Amerling, 
obstoupen friditeli Rehakem, Heinrichem a 
v Gele vSech uéastniki exercicii v oddé- 
leni I., jich% bylo 244, tuto podékovaci feé, 
0 jejiz uverejnéni bylo Zadano. 


Veledistojni duchovni otcové naai! Ulozeno 


nam, abychom ye jménu ostatnich vSech pp. 
uciteli naSe vSeobecné yrouci diky VaSnostem 
yzdali. 

Dékovali jsme jizZ sice v srdcich svych 
Bohu vSemohoucimu, Kristu Panu i Duchu sya- 
tému za ty viecky nevyslovitelné dary, poudceni 
i poyznaseni ducha i Ziyota naseho; dékovali 
jsme Syatému Otci za jeho vSsecky veliké sta- 
rosti a utrpeni y tomto nynéjiim rozervaném 
syété ; dékovali jsme i cisati panu za jeho 
vsecky dary nynéjsi svobody a moudré fizeni 
narodi; dékovali jsme Jeho Eminenci za ta 
premnoha dobrodini, jimiz nds pod jedno kiidlo 
tuto syolati radi, — I kdozby nedékoyal to- 
muto nasemu Otci, Ze nas opusténce, abychom 
tak se vyjadrili, vykoupiti radi] z neblahého 
poddanstvi ¢asu, Ze nas bratry knézZi nazyati 
racil, bratry pracovniki na vinici Pané, Ze nas 
do mistnosti posyatnych shromazdil, do budoy 
velebnych, do budoy pro samy knéze ustano- 
venych, Ze nam seznamoyati se vespolek i sto- 


*) Krupobitim roztluéeno mnoho oken; ave dvore 
pod kagstanem nasbiréno 52 ubitych vrabcu. 


lovati i s Kristem samym veéeriti popral co 
apostolim Pané na zakladu Kristovu, Ze .nas 
éastoval co syny své, abychom okusili slasti i 
pokoje téch, jenZ z viru a sramotu svéta to- 
hoto sem do téchto tichych a soukromnych zdi 
radi se utikavaji, Ze nam popYal velebného po- 
uéoyanf a vsech prostiedki viry, nadéje a lasky 
kiestanské; tam, tam vsudy jiz slozili jsme 
své diky. 

Nez i Vam, mudi osviceni! muZi Bohem 
nadSen{! musime vroucné podékovati se za Vasi 
praci a pédi, zvlasté pak naSemu pyelaskavému 
pAnu vice-scholastikovi Karlu Pruchovi, jenzZ nas 
zde tak vlidné a otcovsky pfijal, nas spolu na- 
pominal a pougoval a mnoha jina dobrodini na 
mistech vySiich vymahal; musime i Vam se po- 
dékoyati, distojny pane rektore, Vam pane vice- 
rektore, pane praefekte a katecheto za Vase -po- 
ugovani. Nikdy nezapomeneme na ty blahé, 
pieblahé doby zde ztravené, na ta srdcejatna 
napominani k prayému pokornému i vitéznému 
Zivotu naSemu; na ta ostromyslna poudoyani o 
povinnostech stavu uéitelského, na ty cesty, 
kterymiz pravou zboZnost vy mladezi nasi roz- 
Sitovati dluzno i moZno; i slibujeme z celé duSe, 
ze odchazime a odejdeme posilnéni na dusi i 
na téle co pravt Boéi bojovnict, abychom 
hlasali vsi nasi mladezi po sirych vlastech, ySem 
rodiéim a lidem, co jsme vidéli a o éem jsme 
se presvédéili. Jsmet Bozi bojouvnict a spise 
nerozejdeme se, dokud jsme se i my yespolek 
rukou tisknutim a usty nezlibali jeden druhého, 
vsudy nesouce Vaie heslo, a pozdraveni Matky 
Cirkye. Mizet se tato sméle spolehati na nas 
v kazdé dobé nebezpecenstvi syého a doufame, 
ze do rukou nasich na cestu tu tak dalekou 
radite nam poklad fedi. a pouceni na vécnou 
pamatku i tiskem podati, abychom nejen nyni 
ale i pozdéji ditati v nich, raditi se vy nich, o 
mnohém, éemu jsme snad jesté dosti nepo- 
‘rozuméli, z novu rozjimati a je koneéné na 
pamatku nam i.nasim potomkim y naiich &sko- 
lach verejné na vsecky éasy co drahou upo- 
mwinku postaviti si mohli. Vdééné tedy volame: 
Budte zdravi a pamatujte na nas, jako my 

na Vas. 

Po ukonéenych exerciciich, veliké této 
poradé s Bohem a svédomim o blahu vlastnim 
a o zdaru &kol, byla v jidelné are. semi- 
nare porada o otdzce: Ceho Ze jest ku 
zdaru Skol pottebi? Z odpovédi vyjimame: 
Potrebi jest: 1. uditelskych exercicii, 2. 
svorneho ptsobeni uditelstva s duchoven- 
stvem k jednomu cili; 3. vzdélanych 
utiteli (mluveno o éteni dobrych knih a 
éasopist); 4. vselikych uéebnich pomicek ; 
5. lepsiho hmotného postaveni uéitelstva. 

Nastalo louéeni a téSeni se na pri&ti 
exercicie utitelské. — Protivnikim kre- 
stanskych Skol byl pry zdar exercicii k ve- 
likému: pohorseni! 


— 397 — 


Na Strazi. 
Obrazy ze Zivota od Fr. Pravdy. 
Il. 


Neodkladej s ni¢im, co dobrého chces 
vykonati, nebof nevi$, jak dlouho t& Pan 
Bth zde na svété jeSté ponechd. Mnohy 
letos Zije a budouciho roku se nedotka, 
mnohy je dnes a zytra jiz nebude. 

Stary Rokyta neodklddal se skutkem, 
k némuZ se by! odhodlal a véru dobie udé- 
lal, Ze si pospi8il. Stonal pred tim v zimé 
a potom v zimé stonal zase a byla to ne- 
moc jeho posledni. Umiel v Panu smiten 
s Bohem a s lidmi a musime vyznati, Ze 
kriz na StraZi ho téSil, povabuzoval, uté- 
chou naplioval, az ducha vypustil. 

Prdtelé milého déda naystévovali, do- 
kud ho jesté méli a neprichdzeli s prazd- 
nou starajice se, aby mu nikdy nevysly 
pochoutky. Nezakladal si na nich, ba ne- 
mohl jich ani poZivati, jsa Ziv takorka 
samymi polivkami. Oni mu nosili masa, 
buchty a koldée, ano i pivo a vino. Dal 
to domacim a hostim, co’ prisli s novymi 
zasobami, 

Nejlépe se mél Kubiéek, dédetkiv ma- 
zanek, jemuzZ vadycky nejvice zbylo a se 
udélilo. Sedél u dédetka, at tu nékdo byl 
nebo ne, slouzil mu, mluvil s nim a po- 
slouchal, kdyZ se modlil. 

Pratelé se divili, ze jim Rokyta nevy- 
dava svého bohatstvi a nespouStéli se na- 
déje, Ze po ném budou déditi. Coz to nechd 
aZ na koneéné okamZeni? Jesté se pred 
nikym nevyslovil, co komu odkaze? Nedal 
napsati posledni vili? 

Nevyédéli to ani domaci a jeden se ne- 
chtél tazati druhého, aby svych myslenek 
a Zadosti nevyzradil. Mélo se zdati, Ze 
jim na dédetkové poztstalosti pranic ne- 
zalezi a Ze mu pozornost a pédi svou vé- 
nuji_jen z lasky. 

Ze ho milovali, bylo zajisté pravda a 
sméle bychom mohli tvrditi, zeby mu byli 
Ginili co nyni, i kdyby jim bylo byvalo 
znémo, Ze nema Zddného jméni. Véak kdyZ 
jméni mél, musil je tu nechati a kazdému 
prigel vhod podil na ném. 

Vyjevil jim teprv pred smrti, Ze po 
ném nic nezbude a oni mu predce ztstali 
vérni, jak jsme to od nich jiz napred oée- 
kavali. 

Poslal pro velebného pana, aby ho za- 
opatril svatymi svatostmi a pribuzni slysice 
o tom vhojném poétu se shromazdili ujeho 
postele. Postarav se o duii, udélal i Gas- 
nou poradnost a rozdal co mél: modlitby, 
raizence, obrazy, knihy, ndfadi a Saty, aby 
po ném vsickni méli pamatky. Penéz nema, 


leé co na pohieb potiebuje a ty pojistén 
jsou u syna hospodafe, has zajisté dostoji 
Svym povinnostem, Malou jistinu, co mél 
na hotovosti, obétoval na kriz a ten jim 
odkazuje vsem, atkoliy vlastné bude Ku- 
bitktv, aby mél svého zylaStniho ochrance 
a hayitele. 

Kubiéek je maly a kiiz je novy; az 
Kubiéek bude velky, bude u Rokytt bez- 
pochyby hospoddrem a ktiz mu bude pa- 
thiti, jsa na jeho ptdé. Proto mu ho ode- 
vzdal a odporuéil, aby o néj mél péti, az 
8 nim sestarne, a oni si ho budou vazit, 
k nému se hlasit, ze je spoleéné dédictvi 
po jejich predkovi. 

Arcit kazdy svaty kriz jiz sam v sobé 
ma cenu, vyobrazujic ndm umuéceni a smrt 
Pané, ale kriz, jenz byl postaven na umysl 
jistého rodu, nevSedni uctu musi podivati 
od vsech tdi jeho. 

Tézce nemocny otec si pral, aby jeho 
potomei nynéjsi i budouci svatému krizi 
vubec zachovali oddanost a vérnost a ne- 
spustili se Jezise Krista, od NéhoZ na ném 
byli vykoupeni. Museji Ho milovat a né- 
sledovat, museji plnit Jeho uéeni, Ziti dle 
Jeho prikazi, Giniti dobré, co odménuje, 
varovati se zlého, co tresce. Pak prijdou 
k Nému do nebe ashledaji se tam véickni, 
jestli zde na svété uprimné Mu slouzili. 

Pratelé jiz nebazili, aby jim Rokyta 
zanechal penéz, nybrz zastydéli se v duchu, 
ze jich byli Zddostivi a hledéli mu doka- 
zati prizen neziStnou. Navstévovali ho jako 
diive prinaSejice mu dary a kdyz brzy na 
to Pan Bih ho povolal k sobé, truchlili o 
néj a plakali dékujice mu za vsecka do- 
brodini, co jim byl jiz dtive prokazal. 

Vnuk Jakob truchlil a plakal také, 
atkoliv ztraty dédovy jesté neumél posou- 
diti jako oni, ale mél ho rad, byl na néj, 
zvykly a bolest jeho vychazela ze srdce. 

Rokyta byl pochovan s velkym téa- 
stenstvim ecelé obce 1 osady a kriz na Strazi 
za nejlepsi poztstalost jeho se povazuje. 

Jsou kiize ve vesnicich a bliz vesnic 
a stoji ve velké uctivosti u vsech poboz- 
nych kresfant. Kdo okolo jde nebo jede, 
odkryva hlavu, Zehna se, Casto také kriz 
svaty polibi, pred nim na kolena se spousti, 
kratkou. modlitbu vykonava. Vsak malo 
kdy tu byva sim a kdyby byl, je ho vi- 
déti se vsech stran a svédkové posuzuji 
jeho jednani. 

Na Strazi kolikrate neni ani Clovicka, 
enue tam ticho, jen na stromech Sumi 
isti, Stébetaji ptaci a z lesa se ozyva Sra- 
mot a dSustot. Vede-li té tudy cesta, jsi 
jako na pousti a slysis jen své viastni kroky. 
Zde vylitlo, tam vyskotilo zvite a skoro 
té polekalo. Nékdo zahulakal neb zahvizd- 


— 199g = 


nul a té opravdu obeSla hriza, atkoliv je 
od tebe daleko. Mas potkati ¢lovéka, divis 
se, kde se tu vzal, prohlizi8 si ho, neni-li 
podezrely a poznal-h si v ném znamého, 
jsi potéSen a domnivas se byti bezpeénéjsi. 
Obyéejné se tu ale nikdo s tebou nesejde 
a ty hada’, Ze jsi sam, a Ze muzeS délati, 
cokoliv se ti nahodi, aniZ by to kdo zvé- 
dél a zpozoroval. 

Najednou se pred tebou objevi kriz. 
Pozdvihl jsi o¢i a pattis na Spasitele na 
ném. Obmyélel-li jsi néco zlého, désis se 
a eh eet dale, jakoby jsi pred Nim 
mohl utéci se svym tajemstvim. Vsak On 
té stiha, dokud jsi Mu nezmizel s o¢i a to 
trva dlouho, sestupujes-li do doliny. Kdy- 
koliv se obrati8, vidis Ho, pni tam naho‘e, 
diva se za tebou, hrozi ti, rmoutise, umira 
za tebe. 

,Coz Mu ujdu, kdyzZ se pred Nim scho- 
vam ?“ napadlo ti. ,Neni On vSudy, i tam, 
kde se Jeho obrazt a krizi nenaleza ?“ 

»Ba arcit,“ dosvédéujeS si a Zije+li v 
tobé vira a bazeti Bozi, odtekneS se zlého, 
ponévadz je znd a bude souditi vSevédouci 
Pan JezZis. 

Nepotieboval jsi leé pobidku a vystrahu, 
tu ti poskytl kriz stojici o samoté a blaze 
tobé, Ze ti prispél k ochrané a spaseni. 

Na StrazZi se stavaji takovéto pripady 
a zajisté jimi na zasluhach ziské neboztik 
Rokyta. Hned po jeho smrti ukdzala se 
moc krize na ¢lovéku,:jen% s nim bydlel 
v jednom domé. Nebyl sice idem rodiny, 
nybra byl toliko Geledinem a jiz dlouho 
u Rokytt slouzil. Jmenoval se Vit a hned 
v mladi si zvykl zloreciti a kliti pri kazdé 
prilezitosti. Nauéil se tomu od vlastniho 


otce, jenZ v rozbroji Zil i s matkou a’ 


kazdy den s ni se hasteril. ZvlaSt, kdyz 
se napil, byval zlostny a prudky a kazda 
maliékost ho popudila, ze nesetril zeny 
ani déti. Nebylo na tom dost, ze jim ubli- 
Zoval hiisnymi slovy, on je také bil a po 
nich hazel vsim, co mu do ruky padlo. 
Casto roztloukl i nddobi kuchytiské, lamal 
ve svétnici nafadi a podinal si zurivé. 

_ Déti se baly ukrutného otce skryva- 
jice se pred nim a syn Vit, byl-li nékdy 
zastihnut jeho hnévem a dostal-li od ného 
vyprask, jak rikame, mstil se napotom na 
bratrich- a sestrdch, ano i na zviratech, 


pronadsleduje husy a slepice, psy a koéky. | 


Klel pri tom zrovna tak jako otec a kdyz 
povyrostl a pan uéitel ho ve kole proto 
trestal, nepomohlo to, Ze ho doma ustaviéné 
kazil Spatny priklad. 

Vit by rida do sluzby, pasl dobytek 
a ohavyného zvyku se jiz nezbavil. Uboha 
hovadka mnoho od ného zkusila, tyral je 
nejen bitem, nybrzZ i kamenim a klacky 


a hromoval a lal, Ze a% vlasy vstavaly. 
Zidny hospodat ho nemohl napraviti, vy- 
hanéli ho jeden po druhém a kdy% dospél 
za pacholka, prisel koneéné k Rokytovum. 

U Rokyti Vitovu surovost a hrubost 
ovSem také netrpéli, ale zachdzeli s nim 
jindé, aby ji z ného vypudili. Nejvétési 
praci si s nim bral vyminkaér, bdél nad 
nim jako nad synem, pouégoval, karal, na- 
pominal ho, hledél dokazati laskou, co se 
jinym nepovedlo, prisnosti. 

Vit si déda Rokyty v skutku vazil 
a mél se na pozoru, aby mu nedélal zadnych 
mrzutosti. Kdykoliv tryznil a proklinal do- 
bytek a kdykoliv v zlosti vypustil z ust 
néjaké rouhdni, dostalo se mu za to ditky 
a trebas to stary Rokyta nevidél ani ne- 
slySel, predce mu to neztistalo nezndmo, 
styskali si a zalovali na néj, co to vidéli 
a slySeli. Brdnil se a zapiral, ale Rokyta 
ho jednou piekonal svédky, ze Ize a od 
té doby nevéril nikomu boje se prozrazeni. 


Nikde nebyl jist doma ani na poli a jeda 


cestou vSudy potkdval lidi, jimz nedtvé- 
roval, Zaklel-li nékdy z nenadani, _ohlidl 
se, jestli tu nikoho neni a uhodil-li ne- 
vinne dobytée, Ze to mél, takorka, v prstech, 
jiz ocekaval a se pripravoval, Ze mu Se- 
divy kmet domluvi, az se vrati. 

Nékdy se to stalo a nékdy mu to 
proslo. Budto nebyl nikdo pfitomen anebo 
nechtél donaSeti, kdo tu pravé byl. Mno- 
hym to byla malitkost, jen% nestoji za ted, 
kleli a zlorecili také a jinym v tom ne- 
prekazeli. 

Vit predce nevédél, kdy smi a kdy 
nesmi a proto radéji mléel, neprenahlil-li 
se proti vali. Bylo mu to dost tézké, ve 
svétnici, v chlivé, v stodole, na ‘dvofe, 
venku na cestach, polich a lukach, viude 
se musil drzeti na uzdé a véru si Cinil 
nasili. Divil se sdm, proé to déla. Co 
pak je mu po starém Rokytovi? 

Nemohl si pomoci a musil na néj dbati, 
aékoliv chyby své je&té neuzndval, ji ne- 
litoval a nezavrhoval. Kdy% byl nékde 
stranou a nikoho nemél na blizku, vyna- 
hradil si, co si byl po dlouhy éas odpiral 
a vyklel se dle libosti. 

To se mu nejlépe darilo na Straézi. Tam 
na nikoho nepotieboval braéti ohledu a pra- 
coval.li tam s dobytkem, hre&il ustavitné. 

Stary hospodat zemrel a Vitovi se 
ulehéilo, Ze pro kleni jiz tak nebyl stihdn. 
Radoval se z toho, ale smrt Rokyty ho 
predce zarmoutila, nebot si netajil, Ze mu 
prokazoval mnoha dobrodini. Myslil to s nim 
uprimné a Ze chtél, aby nechal kleni, to 
mu snadno odpusti. Snad by nechybil, 
kdyby to uéinil, ale nemiZe, ponouka, nuti 
ho to, musi se vyboutit. Slova jsou slova, 


. == 39) — 


co pak na nich zdlezi a dobytek je doby- 
tek, kdo pak ho bude Xetrit! 

Vit si z trdpeni dobytka a kleni ne- 
délal nic a voze na Stra% mrvu Yadil tam 
hit neZ kdy jindy. VSecka Zlué, co v ném 
byla, musila ven. Jezdil okolo ktize, sme- 
kal a Zehnal se a mezi tim ublizoval do- 
bytku a zlofetil a% hanba. Jekté nikdy 
vaZnym zrakem nepohledl k Panu Jedisi 
a nepustil se do rozjimani, kdo je a tim 
mu prospél. Dnes by se to také nebylo 
stalo, kdyby ho k tomu nebyla pfivedla 
zvlastni nahoda. 

Vitovi se utrhl bié a odlitl zrovna ke 
k¥izi. Sel ho hledat kleje, a% se to v lese 
rozléhalo, chodil sem a tam a biée na zemi 
nikde nenalezl. Nemoha se ho dopiditi 
durdil a hnéval se jeSt8 vic a p¥ichdzel 
do takového vzteku, Ze sebe, dobytek, viz 
i bié proklinal. Kam se podél? Musi zde 
byti. V trdvé nikde neleZi. U kamene 
a na kameni také neni. Na stromé nevisi. 

Vit se vratil, jestli nezistal u vozu 
nebo na voze. V&ak nikoliv, letél ke krizi, 
vadyt to vidél na vlastni o¢i, bude a musi 
Z nova po ném patrat. 

I pozdvihl hlayu a hledél na kwizZ. 
Hle, bié je tu. — otoéen okolo krize a 
konce zasahuji doli. Lapdé po ném, chce 
zakliti, Ze je, kde ho nehledal a spatril 
Pana Jezise. Pni na kYrizi, diva se na néj, 
ukazuje mu obliéej Zalostny a smutny. Lekl 
se a rouhavé slovo mu uvazlo v_ hrdle. 
Odepina bié a ruka se mu t¥ese. Zase 
na Krista JeziSe uprel zrak. Je mu uzko, 
sotva dycha, rad by jiz byl pryé. Bié 

ustil a on s nim odchazi zdlouhavé a 
ojacné. 

Upeynil bié na bicikté a jiz pri tom 
neklel. Jede dale a neotvird ust svych. 
Néco ho mrzi, hnéte, dél4 mu nepokoj. 

Kam se ten bié jeho dostal? Tloukl, 

$vihal dobytek, klel pri tom a bié mritil 
na kriz. _Neni to osudna ndhoda? Ne tresta 
ho jiZ B&h? Nebude ho trestat? Béda, zda 
se mu, jakoby Spasitele svého byl — bi- 
éoval! 
Vit m4 strach, nemfiZe té myélenky 
vypuditi z blavy a dobytka-se biéem jiz 
ani nedotyka. Je také od Boha stvoten, 
ma cit; podléha bolesti jako Glovék. Ne- 
prohreSoval se proti Bohu, kdyz ho tryz- 
nival? Nehnéval Boha, kdyz klel a zlo- 
reéil 2 ; 
O ano, vytyké mu to svédomi, neda 
se to zapriti! = . 

Co udéla a jak si pomtze? 

Nevi to, ale ma velikou tiZ na srdci 
a rad by ji se sebe svrhl. Je zkormoucen 
a jeda zase okolo kiize sundal Gepici a 
jako pokradmo hodil okem po Panu Jedisi. 


Zlobi se, odpusti mu? Boji se. Ho, 
byl umuéen, uktizovén, umfel, vidi to pted 
sebou v obraze. Tose stalo také pro ného. 
Jak si to zaslouzi? 

Jezdil sem.a tam, pozdrayoval Spasi- 
tele svého a koneéné nechal viz stati, pri- 
blizil se a svaty kyYiz polibil. 

Jekté na tom nebylo dosti, on prigel 
zase a pred krizem poklekl. Musi se modlit 
a maou se a kdy% ani to ho neupokojilo, 
slibuje, Ze bude jiny, Ze se polepSi. 

To plati pro budoucnost a aby na- 
pravil minulost, sel k zpovédi a o€istil se 
od svych hiicht. ; 

NavStivil ktiz zase a jiZ citi v dui 
radost, Ze ho Pan Jezis také vykoupil. 
Jiz nebude klit, zloretit, ani se rouhat. 
Bth je viude, nejen ,na Strazi,“ vidi a 
slySi ho a proto vSude na Néj bude dbati. 

Uéinil tak a véru dobre pochodil. 

(Pokraéovani.) 


Skolskym vybortm co prislusi 
a co neprislusi? 
Na tuto otdzku dal ,Skolnik* v é 15. ndsledujici 
odpovéed: 

Zakonem 13. zari 1864 dostal se mnohy 
Skolni patronat z rukou vrehnostenskych 
v samosprayu obci. 

Kde obec samojedina svou &kolu ma, 
stard se o ni predstavenstvo této obce; 
prindlezi-li vsak k jedné obecni (ndrodni) 
$kole vice obci anebo Gast druhé obce 
(a byt to jedno dislo domové bylo), vyko- 
nava zvlaéStui vybor Skolni patronat. 

 Vykdzany jsou ale meze, v nichZ se 
jak obecnimu predstavenstvu, tak i 8kol- 
nimu vyboru, ve vécech obecni skoly po- 
hybovati slusi: meze tyto ustanovuji zrejmé 
8§. 11., 12., 15. a 19. vyse uvedencho 
zakona. 

Dle téchto prislust skolni obct (obec- 
nimu predstavenstvu, Skolnimu vyboru): 

1. pravo podaci (presentaéni), kterymz 
smi voliti uéitele pro svou Skolu, zdkonné 
uprazdnénou ; 

2. usneSeni a rozpoéet ndkladu na vy- 
stavéni, vydrzovdni, najimdani, ndbytek a 
vytdpéni Skoly, i na stavéni, udrzovani a 
najimdni bytiv uditelim ndleZejicich ; 

3. postaveni predchoziho rozpoétu utrat 
na cely rok a vyfizeni vyroénich uétiv. 

To jest vsecko, co do ptisobnosti vyboru 
obecntho — a potahmo do pusobnosti skol- 
ntho vyboru patii; viecka ostatni zadkonem 
vydand narizent zachovajt se v platnosti. 
Do téchto na¥izeni nesmi se michati ani . 
vybor obecni ani Skolni, a véelikA jeho 
usneXeni ve vécech jemu neprinaleZejicich 
jsou naprosto neplatna. 


— 400 — “ 


Vzhledem podactho prdva nesmi vybor 
roptjéiti Skolu utiteli zakonné nezptso- 
ilému, t. j. Fadné nezkouSenému a za uéi- 
tele pro skoly obecné neopravnénému, mrayné 
kleslému a ze Skol vylouéenému, jazyka, 
kterymz v té Skole se vyuéuje, neznalému, 
a spojeno-li se Skolni sluZbou obstaravani 
chramové hudby, pottrebné zptsobilosti ne- 
majicimu. 

Presentace, osobém takto zavadnym 
proptjéené, nemusi vrchni trad skolsky 
prijmouti, ani ustanovovaci dekret vydati. 
Podobné zavrhne vrehni titad Skolsky kazdou 
presentaci, v niZ patronance uklada zvole- 
nému utiteli protizikonné povinnosti, u pr. 
ze tyZ utitel spokojiti se md se skolnim 
platem nizSim, neZ jak zdkonem vyméreno, 
s méné diivim na vytdpéni Skoly, nebo 
s jakymkoli skracenim pray, s touZ% skolni 
sluzbou fassovné spojenych. 

Dokud uéitel zije, a — byt pro stati 
a slabost téla i ducha sluzbu svou vyko- 
ndyvati nemohl — této pisemné se nevada, 
nemiize a nesmi patronance skolu za uprazd- 
nénou povazovati, konkurs- na proptijéeni 
jeji jinému vypisovati, ani nového voliti. 
Dle §. 292. pol. zi. 8k. povinna jest obec, 
pro zastupitele starému uciteli daného slusnou 
kongruu vyjednati a pojistiti. Chce-li, aby 
stary utitel sluzby své uplné se vzdal (re- 
signoval), mtize je} k tomu nakloniti vy- 
mérenim a pojisténim vysluzného z obec- 
nich prijmtii; na prijmy skolni k ujmé néd- 
stupcové sahati nesmi. Presentace s ta- 


‘kovou vyminkou nebyla by pfijata. 


Neni-li patronance obecni se svym uti- 
telem z jakékoli pri¢iny verejné nebo sou- 
kromé spokojena, libovolné propustiti je} 
nesmi; zde chrani jej §. 273. polit. zr. sk. 
Proéez radny, své povinnosti vérny a za- 
chovaly ucitel nemusi se bati, Zeby obecni 
patronance z nepodstatnych dtvodti tak 
zhola mu. vyhost dati mohla; nebo musi 
prvé svou stiznost u okresniho Skoldozorce 
prednesti, vySettovdni vyékati, a vinen-li 
skuteéné Zalovany utitel, mize teprv s pri- 
volenim konsistore a vysoké vlady zemské 
ucitele takto zavrZeného propustiti, a na 
jeho misto nového zyvoliti. 

‘Vypisovani konkursu na uprazdnénd 
mista uéitelska neni treba, zvlasté méa-li 
patronance jiZ v umyslu, jistému utiteli 
to misto proptjéiti. V takovém ptipadu 
éinila by se uchazeétim, o to misto se pak 
hlasicim, krivda s kolkovymi a_poktov- 
skymi utratami. Nema-li vsak patronance 
nékoho na mysli j1% uréitého, necht vypise 
konkurs ve verejnych listech (Skolnik ta- 
kové konkursy prijima zdarma), nebo je- 
nom v nejbliz8im okoli; ale af pamatuje 
na §. 148. pol. 8k. ai., kterymz vymérena 


a 


nedéle. 
Kdyby presentujici vybor tuto tty PLO . 
meskal, prodlou#i mu ji okresni &koldo- 
zorce na 14 dni, a kdyzby po uplynuti 
této jeSté nendsledovala presentace, ma 
okresni $koldozorce pravo, kteréhokoli uéi- 
tele pro tu uprdzdnénou Skolu uéadné kon- 
sistori ponavrhnouti, aby bez dalsiho do- 
tazovani za utitele ustanoven byl. 

Poduéitelska mista obsazuje pravidelné 
sdm okresni Skoldozorce beze vieho pridi- 
néni Skolni obce nebo patronance. Vyjmuta 
jsou toliko mista poduéitelska na Skoldch 
hlavnich. Taze-li se okresni Skoldozorce 
pri Skoldch ostatnich (méstskych, farnich, 
obecnich) pfedstavenstva obce nebo Skol- 
niho vyboru, koho by si za podutitele 
prali, jest to dobrd toliko vile jeho, an 
nemize k témuzZ dotazu nucen byti. Vy- 
pisovani konkursu tedy na_podutitelska 
mista pri Skoldch ,,trivialnich“ se strany 
obecni patronance jest nemistné, leéby okres- 
ni Skoldozorce vyslovné k tomu byl svolil. 

Provisory Skolni ustanovuje okresni 8kol- 
dozorce s privolenim konsistore; na jich 
ustanoveni nema Skolui vybor nebo obec 
prazadného vlivu, méze ale tomu predejiti, 
kdyz hned po uprazdnéni Skoly bez mes- 
kani zakonnym zptsobem nového uéitele 
zvoli a za jeho koneéné ustanoveni Zddd. 
Tento rychly zptisob obsazovdni jest nej- 
prospéSnéjsi, protoze kaZdé provisorium vice 
méné zavadné byva a provisorim, s prazdnou 
odstupujicim, jen zbytetné mrzutosti zpi- 
sobuje. 

Vyjednavani vyboru presentujiciho s 
uchazeti o $kolu, kdoby z nich hotov byl, 
za lacinéjSi peniz, neZ fasse Skoly této vy- 
kazuje, slouziti, jest nedistojné, protiza- 
konné, ano trestu hodné. Slusi doufati, 
ze malo ktera obec tak daleko se zapo- 
mene, aby vyjednavala s uéitelem, jako s 
pastuchou., 

Poznamendni. Od té doby, co za pro- 
pujéeni Skolni sluzby poplatek se vymé- 
ruje, neni treba kolkti na presentace pri- 
lepovati, coz kdyby se bylo prec, stalo, 
uéitel za odtazeni uzitého kolku od vymé- 
reného poplatku Zadati mize. 

Vizme dale, co vybor &kolni nebo 
obecni vzhledem Skoly Giniti nesmi.. —. Co 
prislusi mistnimu skolnimu dohliziteh, tadné 
ustanovenému, nedomnive} se &kolni vybor, 
jakoby oven syého prava byl pozbyl. 

Skolni doblizitel jest zikonem ustano- - 
veny pozoroyvatel (strazce) Skoly a uéitele, 
ano i obou zastupitelem u oukadu a v obci. 
On bdi nad spravnosti $kolniho pribytku, 
Skolni svétnice, Skolniho ndbytku a skol- 
nich knih pro chudé Zdctyo darovanych; 
on bdi, aby zachovany byly .Skolni hodiny 


jest lhfita presentovani na iy 
t 


— 401 — 


a vyuéovano predmétim, jak predpisuje 
radny rozvrh téch hodin; on bdi, aby uéitel 
dobre zachazel s détmi a tyto aby mrayné 
a poslukné se chovaly, a Skolu a chram 
Pané pilné navktévovaly; on bdi, zdali 
ucitel poctivé Zije a nalezit® vy obci se 
chova, a dostdva-li fFadné a neskracend, 
co mu fassovné patti; on spolu ptisobi pri 
spisovani ditek Skolou povinnych a chu- 
dobnych, je% od Skolného osvobozeny byti 
maji. 

To v&e pfislusi Skolnimu dobliziteli, 
a do téchto prav nesmi mu vybor Skolni 
sahati, jelikoZ mu nepfindleZeji.” Statetny 
a svého povolini uvédomély 8kolni dohli- 
zitel nebude také nikde ZAdného podob- 
ného prehmatu trpéti, a bude zajisté se 
braniti u prislusnécho c. kr. okresniho tiradu, 
kdy% by nékterému Skolnimu vyboru na- 
padlo, t&ad dohlizitelsky vykonavati. 

Zakonem (§. 1. polit. zi. 8k.) svéFena 
jest prima dohlidka na ka%dou obecni Skolu 
mistnimu sprayci duchovnimu (fardri), an 
jest prvnim, bezprosttednym predstavenym 
vsech Skol obecnich ve své osadé. Ne- 
sluSi tedy Skolnimu vyboru nebo obecnimu 

fedstavenstvu co patronanci $kolni, do- 
lidku takovou vykondvati a prava du- 
choyniho spravce skracovati. 

Vyssi dohlidka svérena jest okresnim 
Skoldozorctim, kterym% pfrisluSi: nad du- 
chovnim spravcem a uéitelem bditi, aby 
své povinnosti radné konali; prihlizeti k po- 
vinnosti obce, aby pravidelné posilala déti 
do Skoly a fadné odvadéla uéiteli, co mu 
fassovné patti; kontrolovati politicky urad, 
aby provadél, co zakonem a obecnym fa- 
dem vzhledem Skoly ustanoveno; posléz 
dohlizeti na pribytek Skolni, aby byl do- 
stateény pro uéel svtj. Toho vseho nesmi 
sobé dovolovati vybor Skolni nebo obeeni; 
ale pozoruje-li jakou nespravnost ve Skole, 
ma, ji ommamiti prvé duchoynimu spravci 
av pripadu potreby okresnimu Skoldozorci 
s prosbou za dalSi opatreni. 

Tyto meze vidélo se nam, 8kolskym 
vyborim a obcim vytknouti, aby do prav 
cizich nesdhali a zbyteénou starosti a hor- 
livosti sebe a jinych nesuZovyali. 


Dopisy. 
° . V Oustt nad Orlict 28. srpna 1865. 
[Novy chram vy Poliéce. Slova rouhava.] 

V Blahovéstu byla jiZ zminka.o_ po- 
svéceni sliéného chramu Pané vy Poliéce. 
Vkak svatyné tato prevelebnd zasluhuje 
Sirsi zpravy V listu tomto, vénovaném hlavné 
zajmim nabozenskym. Chram tento — nova 
to ozdoba nasi viasti — jest zbudovan 
v slohu gotickém ze samych étverhrannych 


_krasné gotické ozdob 


kamenti tizenim vyteéncho mistra stavitel- 
ského z Chrudimi pana Schmoranza, m4 
nad hlavnim portélem mezi vizkami gotic- 
kymi vysokou Stihlou véz, plechem pobitou 
s étyrmi mensimi vizkami kolem okrouhlé 
hlayni strechy, jest dost prostranny, tak 
Ze se do ného 5000 lidi vesnati mize, je- 
liko% po obou stranach hlayni lodé nad po- 
strannimi lodémi nalezaji se galerie, do 
kterych se téZ velmi mnoho ‘lids vejde. 
Je-li jiZ zeynéjSek tohoto domu BoZiho pro 
velebny, 6 coZ% tu 
zasne oko nad nadherou a_ skvostnosti 
vnitini ipravy tohoto stanku Boziho! Vnitrni 
Uprava jest sice velmi jednoducha, jak se 
na gotické chramy patri, pri tom ale velmi 
umélecka a krasna. Tri oltake, (¢tvrty jest 
kredenéni) mriZ pred hlavnim oltatem, ano 
i lampa pro vééné svétlo, kazatelna, zpo- 
védnice, stolice, varhany na ktru jsou 
velmi umélecké, vSe v gotickém slohu. 
Oltdimi stupné i stoly, kazatelna jako i 
dlazba celého chrému jest z mramoru, 
hlayni oltat, dilo velmi jednoduché ale ve- 
lebné, sahd syymi gotickymi ozdobami az 
k samému stropu; u prostted mezi gotic- 
kym sloupenim skvi se na oltari socha 
sv. Jakuba apoStola, zkararského*mramoru 
od naSeho umélce Levy-ho v Rimé vyteéné 


zhotovena — koruna to vi ozdoby chramu 
Poliéského! — Sv. apo&tol drzi v levé ruce 


otevrené.evangelium s ndpisem latinskym: 
»Hides, si opera non habeat, mortua est,“ 
ukazuje na ona slova pravou rukou, za 
kterou vidéti Ize poutnickou hil, s kterou 
se obyéejné sv. Jakub predstavuje. Obliée} 
jeho jest velmi vazZny, ruce i zahyby rou- 
cha jsou yvyteéné provedené. Pod touto 
uméleckou sochou nalezd se z dubového 
dreva velmi krasné zhotoveny svatostanek, 
nad nim ve zvlaStnim vyklenku stkvi se 
sv. kriz se Spasitelem, po stranach svato- 
stainku vidéti Ize velmi zdarilé obrazy ‘na 
zlaté pudé nakich sy. patront: sv. Vaclava, 
sv. Ludmily, sv. Prokopa a sv. Vojtécha, 
a nad témito svatymi jsou dva andélé vy- 

odobnéni rovné% na zlaté pidé, jak se 
Hietizovanému klanéji. Svieny na_ oltari 
jsou rovnéZ ve slohu gotickém. Vedle ol- 
tate po strané evangelia nalez& se kre- 
denéni oltét s obrazem UktfiZovaného, a 

od ktizem stoji sv. Jan s Matkou Pané, 
kteréZto sochy jsou dilo mistrovské, vtibec 
se nikde neXetrilo nékladu! Lodé ma chram 
tento tti, gotickymi sloupy od sebe oddé- 
lené, v postrannich lodich nalezaji se dva 
oltéte, a sice ten na pravé strané posvécen 
jest_sv. Josefu a na levé Nanebevzeti Panny 
Marie. Obraz sv. Josefa pochazi od naSeho 
Kandlera a Panny Marie od Hellicha, obrazy 
tyto jsou malovany na zlaté pidé, a kazdy 


z nich stal 600 zl. r. & Kolem obrazi na- 


lezaji se na obou oltdrich v gotickych viz- 
kadch sochy rozli¢énych Svatych. A nyni 
prichézim k ozdobé, kter4 Gini chram ten- 
to nad miru velebnym — k oknéim. Sest 


jest jich v presbyteriu, v nich jsou na 


skle Zivymi barvami vypodobnéni sy. Pri- 
buzni Péné, jako Panna Maria, sv. Josef, 
sv. Alzbéta, sv. Jan Kititel, napotom véi- 
ckni sy. apoStolé a evangelisté, sv. Miku- 
las, sv. Vit, sv. Filumena a mnoho jinych 
Svatych. Kazdy Svaty stoji v riznobarey- 
né ozdobé slohu gotického, co% velmi mile 
dojima, jmenovité kdyz slunce sviti. Pro 
tato prekrasnd okna, jakoZ i pro ten umé- 
lecky oltat se miiZe tvrditi, ze dokud nebude 
ukonéena oprava chrdmu sv. Vita v Praze 
a chramu sv. Ducha yv Hradci Kralové, 
jest presbyterium chramu Poliéského nej- 
“skvostnéjsi a nejnddhernéjSi vy Cechach 
i na Moravé. Pod kfizem v_ jednom 
okné jest pkedstaveno z mrtvych vstdni 
Pané a v druhém objeveni se Péna Mag- 
dalené. Ostatni okna v lodich jsou téZ 
vykladand sklem malovanym, rozliéné kvé- 
tiny a jiné ozdoby pkedstavujicim. — Na 
kazatelné dole jsou vypodobnény .z karar- 
ského mramoru odznaky sv. Evangelisti 
a vySe ve vyklencich stoji sochy sv. evan- 
gelistti a nékterych proroka starozakonnich, 
té% z kararského mramoru v Rimé od Le- 
vy-ho zhotovené. Kazatelna stéla 6000 al. r. 
é. a socha sv. Jakuba, jak jsem_slyéel, 
8000 zl. r.é. Monstrance celd sttibrnd v slo- 
hu gotickém stdla pres pil sedma sta zl. 
r. 6, ciborium sttibrné jest téZ% gotické, a 
na ném jakoZ i na slaynostnim kalichu 
sttibrném ‘jsou vypodobnéni sv. apostolové. 
Slavnostni meSni parament s dalmatikami 
a pluvialem ve Vidni objednany stal 1200 zl. 
r. € Z tohoto struéného vypisu poznati 
Ize, Ze méStané PoliéSti, — nebot Poliéska 
obec vedla ndéklad na tento dim Bozi — 
neskrblili, neSetrili ndkladu, aby Hospodinu 
zbudovali distojny stanek, a proto mohou 
sméle tvrditi_o sobé: Hospodine milovali 
jsme okrasu domu Tvého. Co tato velebna 
Svatyné stdéla, neda se ani uréiti, jelikozZ 
privoz kamene, jako i mnohé pradce ruéni 
daly se zdarma, ndklad veSkery padi se asi 
na 250.000 zl. r. é.! Zasluhu hlayni o skvost- 
nou upravu ma& pan méStanosta J. Smola, 
ktery, aby pékné malby na skle chramu 
Poliéskému opatril, mnohé ‘chramy v Né- 
mecku navystivil a cesty jeho nebyly mar- 
né, nebot okna chrdému Poliéského patti 
mezi nejskvostnéjsi toho druhu. — K po- 
svéceni chramu seSlo se asi 15.000 lidi, i po 
cely oktdv byl chram vady plny, sluzby 
Bozi konaly se jako Gasu nedélniho a sva- 
teéniho, na kazdy den v deset hodin bylo 


méhbo. A 


— 402 — 


kazani a potom slavné sluzby Bozi a od- 
poledne poZehnini. — Nemohu na konci 
tohoto vypisu zamléeti prani, aby dobro- 
tivy Béh na primluvu sv. Jakoba obéantim 
Poliéskym hojné Zehnal, a aby modlitby 
jejich k trinu Jeho z chramu tohoto pre- 
skyostného vysilané milostivé slySel! 

A nyni jesté néco. My katoliéti kre- 
stané, a s nami bez Rooney i kresfane 
véech vyzndani, vérime, Ze Jezis Kristus 
co vtéleny Bah ndm predrahou krvi svou 
ziskal vécénow sldvu i véény Zivot, nebot 
milosti téchto kleslému pokoleni lidskému 
vydobyti bylo jediné Bohu mozno! Nase 
ditky ve Skole se uti, ze kdo si pfrivlast- 
Nuje, aneb jinym pfitité tu moe, ktera 
Bohu samému piinaleZi, se tim Bohu rou- 
ha, a takovéto rouhdni se Bohu, etl jsem 
v ,Nar. Listech,“ kde se vyslovné tvrdi, 
ze dva muzové (Hus a Komensky) dali 
naSemu ndrodu véénou slavu a véény Zi 
vot!! My katolici neoéekavame od ZAdného 
Svatého ani od Panny Marie véénou slavu 
a vétny Zivot, nybrz jediné od Boha_ sa- 
proto musi to uraziti kazdého 
kresfana, nerkuli katolika, kdyZ v na- 
Sich listech politickych te tak hrozné rou- 
hdni se Bohu, takovy nesmysl a nad to 
tak makavou leZ, nebot zdali skuteéné ti 
dva neSfastni muzové prinesli narodu na- 
Semu vétnou slavu a vétny Zivot, o tom 
nds pouéuje uditelkyné moudrosti, déjepis. 
J& soudim, Ze muz, jen% byl pivodcem 
toho, Ze se drancovaly a palily knihovny, 
nigily ve slepém .fanatismu pamdtky dra- 
hocenné z poZehnané doby Karlovy, Ze 
se rozrezal rukopis Kralodvorsky na opereni 
Sip, Ze ubohy narod roztrhan v kolikeré 
sekty sam se yvraZdil, a jiné a jiné ohay- 
nosti se daly, neprines! véénou slavu na- 
Semu narodu. Podivno zajisté, nasi novi- 
nati jsou vZdy proti vandalismu a jen ten 
vandalismus prehrozny, kterého se dopou- 
8téli Husité pri pustoseni vlasti naSi, jen 
ten se jim libi a nemohou ho ani dosti 
vynachvaliti. WVsak nyni prekrucovati hi- 
storii, psati les a nerozum sebe vétSi — 
jest médou! Kézby nase listy negpinily se 
podobnymi véemi! —?— 

V Tieboni dne 23. srpna 1865. 
(Zkouska v divéi Skole Milosrdnych sester.) 

Ptisobenim nejdistojnéjSiho pana kar-~ 
‘dinala arcibiskupa Prazského na vzneSenou 
chot bratra svého, knéZnu Eleonoru ze 
Schwarzenbergu, pak vlivem veledist. p. 
dékana a vikdre Trebotiského wu’ zastupi- 
telstva méstského stalo se, Ze odevadany 
jsou divéi &koly Tiebotiské, totiZ 1. a 3. 
thida jako% i Skola industridlni v Treboni 
ctihodné kongregaci Milosrdnych sester sy. 


— 403 — 


Karla Borom. z Prahy, je%to zde knizeci 
nemocnici jizZ od roku 1841 fidi. Nakla- 
dem nad 2000 zl. dal osviceny knize Jan 
Adolf ze Schwarzenbergu lonského -roku 
Gast byvalého klaStera Augustidnsk¢ho spo- 
jenou s onou nemocnici a s bytem cti- 
hodnych sester pro Skolu tu upraviti. — 
Skola prevyborné vedena jsouc ndbo%nymi 
sestrami blahodéjné pfisobi ke cti BoZi ja- 
ko% i k vezdejsimu a k vétnému blahu 
divek. To ji% veSkeré chovani se Zakyii 
v kostele, ve Skole i mimo Skolu dokazuje. 
Sestry jsou pravé matky divek a pozivaji 
vrelé lasky a divéry svych svétenct. Jiz 
ta Gistota, ten pokidek v Skolnich sinich, 
sochy a obrazy Svatych a z déjin_bibli- 
ckych mile prekvapuji vstupujiciho. Ze ale 
touZ Skolou dablu mnoho duSi ujde, vyzval 
on k odporu proti této Skole pomocniky 
své. Lidé, jimZto vSecko, co -zbo%ného a 
kfestanského a ctnostného, jest soli y otich, 
verejné i tajné Skolu tu hanili a tupili. 
Tu bylo patrné vidét, jakou zbranf neprd- 


‘telé naSi bojuji. Nemohouce vystoupiti s 


pravdou, chopili se lZi a pomluvy. — Skola 
jest upIné éeskd, jak 1. tak. 3. trida. V 3. 
tridé neni nic némeckého, nezZ co se ZAda 
od Skol méstskych, aby se totiz néméiné 

riugovalo. A to se stava jako pri zdejsi 
. tridé hlavni Skoly pomoci némecké mluv- 
nice a Citanky pro tu tiidu predepsané. 
Ale strana vSemu ndboznému_ nepfYatel- 
ska litila v_ ,Budivoji* Skolu tu co tplné 
némeckou, kdeZ jen némecky se vyucuji 
divky éeské, némecky deklamuji a zpivaji, 
obrazky s némeckymi modlitbiékami do- 
stavaji, jez z paméti se uciti musi. Mnoho 
vad ze se tam nachazi, pravili dale, Ze ne- 
dovedou uéitelkyné ty vychovati z divek 
dobré manzelky a matky, viibee, Ze odevzdani 
Skoly té jeptiskdm jest krok nazpét k hor- 
simu. — ey jsem se divil, jak mnohé 
Izi do novin se dostavaji; ale od té doby, 
co nase divéi Skola, uplné Geskd, vedend 
uéitelkynémi rodem i smyslenim éeskymi, 
pod dozorstvim éeskych. duchovnich, jenzZ 
uprimné oddani jsou ndrodu svyému, byla 
vyhla’ena za némeckou od Glovéka, jenzZ 
jiz lonského roku o zkousce a i letos kaz- 
dodenné se mohl presvédéciti, ze tomu tak 
neni a Ze Skola Geska: od té doby nedivim 
se vice Zadné 1Zi novindarské. Clanku tomu 
dostateéného vyvrdceni se dostalo v tom 
samém listu‘dopisem trednim veleditst. p. 
dékana a vikatre Trebotiského, kdeZto vke, 
co v ném bylo napsdno, za le%Z a zlomy- 
slnou pomluvu prohlasil..Ale i v mésté 
roztruSovala strana ta, Ze sestry nikdy ne- 
docili ve Skole tolik, co uéitel svétsky, Ze 
nemaji téch védomosti, Ze sejen ve skole 
modli, na uéeni a praci malou kladouce 


vahu. —S dychtivosti v’e éekalo na zkouSku. 
Ta dokézala, co miZe laska a obétavost 
krestanskdé také ve Skole, a vyvratila nej- 
lépe véecky 121 zlomyslné roztrusované. Dne 
11. a 12. odbyvaly se zkouSky ty nejen 
k uplné spokojenosti ale nade vie oéeka- 
yani jak veledist. p. vikdre tak i duchoy- 
nich a svétskych pani hosti. Zvldsté to 
byla ttida 3., kterdz podala obraz vyborné 
tizené Skoly katolické. Oblek divek slusny 
a cudny, chovani jejich nenucené a Zive, 
deklamace a pisné, va%né i Zertovné, veskrz 
byly duchem viry a ctnosti kiesfanské 
ozivené. Mnohd slza radosti a spokoje- 
nosti kanula pritomnym z o¢i. VSak nejen 
tu, ale i v liternim uméni vyznamenaly se 
divky, Ze se prospéchu tomu i pritomni 
pani uditelové zdejsi realné a hlavni skoly 
podivili. Divky éetly veskrz hbité a s dt- 
myslem, zmluvnice probiraly ¢asti tak, Ze 
ve 4, tridé nikde lépe se probirati nemohou, 
potty dovedly nejtéZz8i jak z hlavy tak 
na tabuli. Krasopis byl takovy, Ze by se 
zidnd realka za néj stydét nemusila. Sami 
pp- utitelové vefejné se priznali, Ze tako- 
vého prospéchu dociliti lze jen vytrvalou, 
neunayenou pilnosti. — Kdyby byli od- 
pircové &koly té poctivi, odvolali by nyni, 
co dtive l#ivé hldsali. — My viak dime: 
Diky vSem, jenz slovem i skutkem pfri- 
spivali k tomu, by divéi Skola Trebonska 
do téchto rukou se dostala! : 


—e— 


Kronika. 


Z Prahy. K_ uéitelskym exerciciim 
éeskym seSlo se téastniki: v_ oddéleni 
prunim 244, v oddéleni druhém 160; v tre- 
tim (némeckém, od 11—15. t. m.) bude asi50. 

*_* V sobotu (9. t. m.) rano v 8h. bude 
u sv. Anny skladati 9 Skolnich sester ¥eholni 
sliby v ruce J. M. svéticiho p. biskupa a 3 
noyicky budou obleéeny. ; 

*__* Spolek Arimatejsky pochoval v srpnu 
98 chudych krestani vy Praze. 

*_* Z Vysehradu. Od 23. srpna konala 
se vy zdejsim kolegiatnim chramu Pané poboz- 
nost 40-hodinnd. Téhoz dne rano vy 7 hod. 
slouzil vys: dist. p. probost Vojtéch Ruffer u 
pritomnosti celé kapitoly slavnou pontifikalni msi 
sv., pak veden privod vchramu Pané. V predu 
kraéela %kolni mladeZ a mnoho bile odénych dru- 
zi¢ek, nesoucich horici svyice v rukou, Na oltari 
hofelo 30 syvici setadénych v péknou pyramidu ; 
podal bylo 14 lamp pestrobarevnych ; kolem mon- 
strance byla za¥e z paprslki pozlacenych ; mnoz- 
stvi kvétin vyddvalo yvini libeznou. U_ poboé- 
nich oltatii nezyonilo se pti mSi svaté. Po cely 
den kleéel jeden z pp. kanovnikii a vikaristt 
pred nejsv. Svatosti; ale té% farni osada a sice 
vy tomto poradku: Od 8—9 h. klanéla se mést- 


— 404 — 


ska rada kr. horniho mésta Vysehradu, od 9—10 


muzové, od 10—11 mladenci, od 11—12 skolni 


mladez, od 12—1 bratrstyo nejsvy. Srdce P, Je- 
zise, od 1—2 bratrstvo sy. Cyrilla a Methodéje, 
od 2—3 matky, od 3—4 byly cirkevni hodinky, 
od 4—5 panny, od 5—6 byla spoleéna pobod- 
nost, litanie a pozehnaéni s asistenci u pritom- 
nosti kapitoly. PraZani piichazelo mnoho - na 
Vysehrad, tak Ze prostranny chram naplnén by- 
val zvlasté pak pti zavérku poboZnosti d. 26. 
srpna, Priivod ved] opét vd. p. probost s ka- 
pitolou a piislu’nou asistenci. Cirkey  slavila 
vitézstvi. Dejz Spasitel svéta, ukryty v Svatosti 
oltaini, ctitelim svym po%ehnani, protivnikim 
vsak poznani cesty k pravému pokani! —y. 

S velkou slavou konala se dotéena poboz- 
nost téZ u sy. Bartoloméje v Konviktské ulici 
(u Sed¥ch sester) a u Milosrdnych bratrd. 

Rakousy. Jak se vede uéitelstvu na- 
rodnich Skol ndésledkem patrondtu obcim 
pridéleného, nejlépe vysvita ze Zadosti, kte- 
rouZ 700 ucitelu Hornorakouskych podalo 
vyboru zemskému; Zaédajif, aby §. 11. za- 
kona o Skolnim patrondtu byl zruSen, a 
aby vsecka utitelské mista obsazovdna byla 
c. kyr. mistodrZitelstvim v usrozuméni s 
biskupskou konsistofti a vyborem zemskym. 

Ve Styrském Hradci dne 27. srpna 
v Panu zesnul prosluly obrdcenec, c. kr. 
dvorni rada a historiograf rakouské fie 
Bedfich z Hurteru v stati 78 let. Pohtebni 
privod dne 30. srpna vedl sam knize-biskup 
Ottokar Maria hrabé z Attemsu v éele celé 
kapitoly katedralni. 


V Badenském velkovévodstvi byla.vy-— 


nosem ministerialnim verejné uznana z brusu 
nova sekta tak nazvanych ,,Cogitanté t. j. 
myslitelf. Zalozil ji neddvno jakysi dr. 
Lowenthal v Berliné; on sam di, Ze uéeni 
jeho jest je&té svobodnéjxi neZ sekta Ron- 
giant Gili tai¢katoliké. Tito pry jsou_,tuze 
cirkeyni,“ ale ndboZenstvi Léwenthalovo 
nema docela nic cirkevntho (t. j. ktesfan- 
ského). Na misto cirkevnich svatki po- 
stavili Spee 8 svadteénich dnd za rok; 
a sice padnou svatky tyto pokazdé pravé 
o ¢tvrtletnim terminu, kdyzZ tito ,myslite- 
lové“ slu%né své vybiraji a tedy snadno 
»modry pondélek“ slaviti mohou. 

Ve Francouzsku poystala opét nova 
sekta mezi protestanty ; nazyvajit se uéastnici 
jeji ,Hinsisté« Gi ,Hingidni* dle sletny 
Hinsch, pozdéji provdané Armingaud. Sleéna 
Hinsch-ova pravi se byti prorokyni a pfi- 
pisuje sobé stejné s 12 apokstoly disto- 
jenstvi. Mezi udy své cirkve zavaddi spo- 
~ leéenstvi jméni. Pravi, Ze zlé pochdzt od 
véénosti, Jako Bih sAm3 Duch sv. pry neni 
nic jincho leé bojujici Cirkev na zemi atd. 


Literni oznamovatel. 


*_* | Vénec homilit Jelinkovych. pro cely 
cirkeyni rok.“ Vydavaji Jan Savel, dékan Bu- 
déjovicky.a Jan Rosypal, farai Padiysky. V Bu- 
déjovicich 1865. Nakladem L. E. Hansena. 
Sesit éturty. Obsah: Homilie a kazani od ne- 
déle X. az do nedéle XIX. po sv. Duchu. Se- 


‘Sitem patym bude dilo ukonéeno. 


*_* | Seznam. viech roku 1864 v Ra- 
kousku vydanych knih a éasopisuv v jazycich 
éesko-slovenském, polském, rusinském a srbském.“ 
Sestavil k zAdosti spolku rak. knihkupci ve 
Vidni Frant. Aug. Urbanek. V tomto seznamu 


“uveden jest Blahovést s titulem ,katolicky éa- 


sopis pro Cechy, Morayany, Slezaky a Slovaky.“ 


Osobni véstnik duchovensky. - 
V diecési Litomérické. 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Frant. Schuh, zat. administrator ye Velkém 
Mergenthalu, za kaplana do Algersdorfu ; 

p. Josef Wolf, kapl. v Drikové, za osob. ka- 

plana do Skalska; ‘ 

Jan Christof, kapl. z Libi8ice do UhoStan; 

p. Jan Kucera, kapl. z Bitozevsi do Postoloprt ; 

p. Vac. Ctyroky, kap. z Osonic za koop. do 
Terezina ; 

p. Jan Pelant, kapl. z Drzkoya do Osonic; 

p. Vac. Barta, kapl. z Nimburka do Rejsic; 

p- Karel Rauscher, kapl. z Dittersbachu do 
Libétic ; ‘ / j 

p. Frant. Sendner, kapl. z Chomutova za méstsk. 
kap]. do Litoméfic; ~ 

. Josef Priickner, kapl. z Piiseénice do Udlice ; 

p. Frant. Blazek, neom. za koop. do Nim- 
burku; | 

. Frant. Dvodk, neom. za kapl. do Lysé; 

. Augustin Hnge, neom. za koop. do Ditters- 
bachu; 

. Ant. Henke, neom. za kapl. do Warten- 

_ berku; 

. Ant. Hienek, neom, za kapl. do Radonic; 

. Jan Kostak, n. za kapl. do Vysoké; 

Frant. Matousek, n. za kapl. do Drizkoya; 

. Josef Petschauer, n. za kapl. do Libisice ; 

Josef Rummer, n. za kapl. do Priseénice ; 

. Vaeslay Sorejs, n. za kapl. do Libané; 

. Jindtich Schinke, n. za kapl. do Kravar;. 

Josef Thiersch, n. za koop. do Petrovic; 

. Edmund Tobisch, n. za kapl. do Chomttova; 

. Frant. Lissner méstsky kaplan y Litomé- 
ficich stal se katechetou na méstské vy38i 

-Tealni Skole v Litoméfictch, a 

p. Adolf Schors, kaplan ve Wartenberku stal 
se katechetou na méstské vyS8i Skole realni 
v Ceské Lipé. 


= 


wo) 


rs 


ro 


Dots ut se es 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV, 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Redakce: 

v kniz. arcib. semi- . 
nari cislo 190—I. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II 
Nedoéla ¢isla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. 


V Praze dne 15. 24rf 1865. 


LAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


8 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


(NINA NN A NISL IOP RII NIN AP NODA NE AA APD NPP ALAA APPA POP SPP POL PL PLP PLP NPP PP PP PPP PPL PLP PLL PP PP LPP PPP 


Cislo 26. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 


knihkupeu 
na rok: 2 tl. SO kr. 
na pilr.: & cl, BO kr. 

Po posté: 
Celorocné: B® zl. — kr. 


pilrocné; @ al. eo kr. 


aa 


neprodayaji. 


»Spravedinost zvySsuje narod, ale hfich bidné Gini narody.“ (Prisl. XIV, 34.) 


Krestanské pozdraveni. 


Kyestané uvykli pozdravovati se na 
potkani slovy ,Pochvalen bud Jezis 
Kristus.“ A dobfe tak Gini; nebo co 
platno prati, ¢eho Clovék dati nemiize 
a snad ani nechce? Co platno nabizeti 
neustale uctu a sluzbu, nechovas-li ucty 
k bliznimu v srdci svém, zdrahas-li se 
sluzby jemu prokazati? Lépe zajiste 
jest, vSecko, cokoli cinime v slovu neb 
skutku, ciniti ve jménu Pana naseho 
Jezise Krista, Jemu vzdavati chvalu, 
skrze Néhoz jsme, co jsme, hybame se 


a trvame, bez Néhoz nic nejsme, hy- | 


neme a umirame. Budiz tedy pochva- 
leno Jméno Pané a ne jméno nase. 
Pozdravujmez se slovy: Pochvalen bud 
Jezis Kristus! 

__K ojfiveni tohoto kiestanského po- 
zdraveni vydan byl pred rokem v Rimé 
dekret, kteryz k potéSeni ¢tenaiti na- 
Sich v prekladu tuto uvadime: 

»Ponévadz neni jiného jména dano 
pod nebem, v némz bychom mohli spa- 
seni byti, mimo jméno Jezis, v Nemz 
vSechen nas Zivot, naSe spasa a z mrt- 
vych vzkiiseni spotiva, skrze Néhoz 
jsme vykoupeni a vysvobozeni, povolil 
papez Sixtus V.. blahé’ paméti dne 11. 
éervence 1587 bullou , Reddituri* od- 

ustky padesati dnu vsem véricim, kte- 
iz se v kteremkoli jazyku’ pozdravuji 
slovy: ,Pochvalen bud Jezis Kristus“ 
aneb na to pozdraveni odpovidaji ,Na 

*véky“ neb ,Amen* aneb , Nyni a vzdy- 

cky;“ dale plnomocné odpustky v ho- 


| 


diné smrti vsem tém, kdoz tento chva- 
litebny obyéej méli, jestlize usty aneb 
v srdci (nemohou-li to usty ciniti) jméno 
Jezis. vzyvaji.“ 

,Kdyz v nékterych krajinach veslo 
v obyéej, pri vzajemnem pozdravovani 
k jménu Jezis pripojovati jméno Maria, 
povolil papez Klement XIII. k pros- 
bam generala tehole Karmelittiv de- 
kretem danym 30. listopadu 1762 roy- 
néz odpustky padesati dnu Karmelitim, 
kolikratkoli by se pozdravili slovy: Po- 
chvalen bud Jezis a Maria.“ 

»Aby vSak vérici spasitelnych u¢cinkd 
obou jmen Jezise i Marie vic a vice 
uéastnymi se stavali a je co nejéastéji 
na jazyku i v srdei méli, rozsitil nas 
svaty Otec Pius [X., pohnut jsa pros- 
bami kterychsi biskupt, povoleni toto 
na vsecky pravovérici, tak aby vsickni, 
kdoz se v kterémkoli jazyku vzajemné 
pozdravuji timto spisobem:_ ,,Pochva- 
len bud Jezis a Maria,“ aneb k tomu 
odpovidajt slovy: ,Nyni i vzdycky“ 
aneb slovy podobnymi, dosici mohli 
vsech téch odpustka, které v retené 
bulle zejmena se uvadéji. Dano v Rimé, 
dne 26. zari 1864.“ 

Protoz chvalte Pana vsickni naro- 
dové, chvalte Ho vsickni lide, tikajice: 
,Pochvalen bud Jezis Kristus“ a od- 
povidajice ,.Na veky; amen;“ nebo ,kdo 
mne vyzna pred lidmi — di Pan — 
toho vyznam i ja pred Otcem svym, 
jenz jest v nebesich.“ — , Pozdravujtez 
vsech svatych v Kristu Jeétsi!“ napo- 
mina sy. ap. Pavel v listu k Filip. IV, 21. 

26 


4406.0 


Kardinal Mikolas Wiseman, 
arcibiskup Westminstersky. 
(Zivotopisny nastin od kn. Romdna VortSka.) 


I. Piwod jeho rodu ; mlddi astudie v Anglit 
av Rimé; stal se knézem, doktorem a pro- 
fesorem v Rimé. 


Kazdaé dilezité, béh déjin svétovych 
rozhodné ménici doba, byva prozitetelnosti 
Bozskou obmyslena vyte¢nymi muZi, pro 
takovou dobu jako stvorenymi. S podob- 
nou wlohou pyisel i Mikol48 Wiseman (éti 
Veismen) na syét, pravy to ate Angli- 
cka v 19. stoleti.a druhy sv. Patricius téZe 
zemé. — 

Kolébka Mik. Wisemana stala nad uté- 
Senymi brehy Guadalquiviru v staroslavné 
Seville, v Spanélské Andalusii, kdez 2. srpna 
1802 svétlo svéta spatril. Posel z katolicke 
irské rodiny, kterd% dlouhy ¢as na pyre- 
nejském poloostrové Zila. Rodem byl tedy 
Spanél, pivodem vSak Iréan, potomek ne- 
bohého Irska, za lepsich, ddvnych éast 
zvaného: ,Hrin, zeleny, smaragdovy ostrov 
svétctiv.“ Podivna to zajisté protiva! Kdezto 
novorozené jemny, wi duch katolické 
viry v ciziné ovival, upély neStastné Iry, 

tvodni vlast jeho, pod natisky zpupného 

ohna Bulla, nachdzejice se v povlovném, 
avsak vydatném odnarodiiujicim pochodu, 
jenZ spolu i na Cirkvi katolické v Irdch 
jako upir ssl. Jsa obyvan keltickoirskym 
plemenem zakouSel nebohy Erin véelijak 
nepratelstvi a prikori anglo-saské éeledi, 
kterazZ Zeleny ostrov polypovymi rameny 
objimala, uéinivsi z ného Anglické Polsko 
a davsi détem jeho ndrodni prezdivku 
yPaddy“ (skracenina slova Patrik ¢i — Pa- 
tricius). 

V utlé mliadosti dostal se Mik. Wise- 
man do Anglicka, kde% v katolické koleji 
sv. Cuthberta v Ushav-é, blize mésta Dur- 
hhamu (éti Dérrem), v hrabstvi Durhamském 
vychovan jest, vynikaje tu jiz v 18. roce 
véku svého co spisovatel latinského dila o 
vychodnich (semitickych) jazycich, a byv 
vyznamenan zlatym penizem, r. 1820. 

Napotom odevzdan jest, k dalkimu vy- 
chovani anglické koleji v Rimé (collegium 
anglicanum). Toto proslulé collegium po- 
vstalo za papeZe Rehotke XIII. (1572— 1585), 
spoluptisobenim vypovézeného anglického 
kanovnika dra. Viléma Allena, -potomniho 
kardindla od r. 1587; téelem jeho bylo, 
slouZiti za semeni&té vérovéstiv Anglicka. 
Poéet chovanety byl ptitvodné na 50 vymé- 
ren, vyucovani a sprava byly Jesuitim své- 
reny. Sy. Filip Nee ({ 1595) pozdravoval 
na potkdni chovance tého% ustavu slovy: 

_,Salvete flores martyrum!“ (Zdrdévi budted, 


kvétové muéenikiv!) a to dobre, nebot az 
do r. 1647 utrpélo uz 47 téchto odchovan- 
civ mutenickou smrt v Anglii. Z ustayu 
toho vychdzeli pozdéji apoStol&ti namést- 
kové (vicarii apostolici) v Anglicku. 

V tém% udiligti dokonéil bystry Miko- 
148 Wiseman s neobyéejnym vyznamendnim 
studia sva4.. Zatim byl na knéZstvi posvé- 
cen a za doktora v_ bohoslovi povyéSen. 
Neopustil ihned vééné mésto, nybr2z Zil za 
nékolik let v Rimé, stav se profesorem na 
Sapienze (vysokych Skolach Yimskych), 
kdez% s velikym. prospéchem syrskou, he- 
brejskou a enc a feé predndgel. Take 
jmenovan jest fiditelem anglické koleje. 
Do té doby padd té% blahodéjna Ginnost 
jeho spisovatelsk4, jakoZ i zasluha o zfi- 
zeni katolické knihovny pro Angliéany, 


‘prichdzejici do Rima. 


II. Poslant Wisemana do Anglicka, 18385; 

pisobent jeho; zaklddd éasopisy a spolky; 

sném, cirkev. 1838; Bih zehnd prdcr, cesta 

do Rima 1840; stal se biskupem in part. 

a koadjutorem, *iditelem v Oscotté a koad- 
jutorem v Londyné. 


_ AZ do svého 33. roku poby!l Wiseman 
v Rimé, naéezZ posldn jest r. 1835 do An- 
glie, kdeZ ho Bah také uZil k opétnému 
uvedeni viry a zvelebeni Cirkve katolicke. 
Pisobisté jeho bylo hlavné v Londyné. Jsa 
vymluynym treénikem, obratnym spisovate- 
lem, dikladnym profesorem oddal se s ve- 
likou horlivosti. na rozSitovani viry a pt- 
sobil v SirSi vlasti své co kazatel a. spiso- 
vatel s patrnym poZehndnim. Za takovym 
ere usilim potéaly véci utlaéované ka- 
tolické viry i Cirkve v Anglii znenahla do- 
cela jinou tvdimost na se brati a zatné se 
zvelebovati. Wiseman, horlivy to sluha 
Pané, zbudil novy, nebyvaly ruch na roli 
cirkevni. Jeho pri¢inénim zalozeny jsou 
u% r. 1836 tii nové katolické éasopisy: The 
Dublin Review, Catholic Magazine a Lon- 
dynsky Tablet; obzvlaSté na slovo vzaty 
The Dublin Review vydobyl si yzneSeného 
védeckého vyznamu, byv ptivodné redigo- 
van stateénymi muZi: O’ Connellem, Wise- 
manem a dr. Michaelem, kteriz v Gaso- 
pisu svém uéeni katolikiv vyborné vykla- 
dali, a zdroveti vSeho se dotykali, co s po- 
krokem élovéka a s jeho ndboZenskymi, 
spolecenskymi a politickymi poméry spo- 
jeno jest. 

Kromé toho byl dr. Mikola’ Wiseman 
také spoluzakladatelem ,,metropolitni jed- 
noty k vyddvani menSich spisk&“ (Metro- 
politan Tract. Society), zaraZené vy Londyné, 
ktera% za prvych 6 let svého trvani 162.000 
vytiski brozttrek rozdala. 

V tu dobu konal se 4. kvétna 1838 


= on 


cirkevni sném étyr apoStolskych néméstktiv 
anglickych, jeho% usneXeni prohlagena jsou 
co zdvaznd pro vSecky katolické knéze 
v misiich Gtvera okresi anglickych. 
Ovoce takového usili ukdzalo se zdhy. 
1'/, milionu katolikiv, Zijicich za krale 
Jitiho IV. (1820—1830) v kralovstvi An- 
glickém, knizectvi Walesském a y krdloy- 
stvi Skotském, vzrostlo do konce r. 1845 
aZ na 3,380.000 du&i katolickych; vysta 
veno jest asi 600 kapli a chrami, povstal 
valny poéet Skol pro obeeny lid a mnoho 
nemocnic. Duksi vSeho toho byl Wiseman. 
_Po péti letech odebral se (1840) poznovu 
do Rima, a zvéstoval papeZi Rehorovi XVL., 
kterak nejosvicenéjSi muZi Anglitti z pred- 
sudk& svych o katolické Cirkyi napotdd se 


vyzouvaji. Navistéva svatého mésta méla 
dtilezité nasledky. Rehok XVI. sdélil s Wi- 


semanem zdméry své, éelici k rozSireni ka- 
tolické svatovlady v kralovstvi Anglickém 
a uZil véhlasné rady jeho. Zarovet jme- 
noval jej sv. Otec biskupem v_ konéindch 
nevéretiv (in partibus) a ustanovil jej za 
coadjutora anglického biskupa Walshe. 
Hned na to posvécen jest Wiseman v Rimé 
na biskupa in part. dne 8. ¢ervna 1840 kar- 
dinalem dicthes: Filipem Frangoni-m z Ja- 
nova, jenZ byl kardindlem od r. 1826 a ze- 
mrel 1856. 

Navrativ se do Anglie jmenovan jest 
Wiseman predstavenym kat. koleje Panny 
Marie v Oscottu, vesnici to blize Windsoru, 
r. 1840. 

Na ten éas jmin jest dr. Wiseman uz 
za nejvaznéjsiho a nejzkuSenéjsiho muze 
své cirkve. Zatim uprazdnilo se misto apo- 
Stolského ndméstka v Londyné a svéreno 
jest od sv. Stolice dru. Miulshco’vis jemuzZ 
po boku ustanoven jest dr. Wiseman za 
coadjutora v Londyné. 


UI. Reho* XVI. rozmnodil hierarchii. v An- 

glicku; Wiseman uéinén apostolskym vika- 

rem Londynskym; snahy knézstva anglického 

0 znovuzrizent svatovlddy,v Anglii; Wise- 
man jde do Rima. 


Hledé k znaénému pfirfiistku tehdejii 
kat. Cirkve v krdal. anglickém (vzrostla 
totiz za 10 let z 600.000 na 2,000.000 duéi) 
zdvojnasobnil papeZ Rehor XVI, poradiv se 
prvé s biskupem dr. Wisemanem ,_ poéet 
apostolskych vikaridti v kral. anglickém 
listem danym dne 11. kvétna 1840. Tim 
utvoril na prostore 23921) mil na misté by- 
valych 4 nyni 8 apo&tolskych naméstnictvi, 
nebot biskupstvimi je pro zdvadné zdkony 
anglické nazvati nesmél. Bylat pak tato 
naméstnictvi: 

Ctvero starobylych obvoda, najmé: Za- 
padni Anglicko se sidlem vy Bathu, Vy- 


chodni Anglicko se sidlem v Norwichu, 
Severni Anglicko se sidlem v South Shields, 
Stredni Anglicko se sidlem ve Wolver- 
hamptonu, a potomné 4 nové utvorené 
apostolské obvody (apostolska naméstnictvi) : 
Lancastersky s sidlem v Liverpoolu, Lon- 
dynsky , Walessky a Yorksky. Cirkevni 
viddu nad témito apoktolskymi obvody 
(vlastné diecésemi) svéril pape% biskuptim 
in partibus, kteriz ale za pritinou angli- 
ekych protikatolickych zakoni nesméli_ bi- 
skupy, nybr% jen apoStolskymi ndméstky 
se jmenovati. 

Po tomto roziiteni katol. svatovlaidy 
v Anglii neztstal Wiseman dlouho coad- 
jutorem v Londyné; apostolsky naméstek 
Londynskeého obvodu biskup Walsh zemiel, 
a coadjutor jeho posavadni, M. Wiseman, 
stal se po ném, dne 18. tinora 1849 sku- 
teénym apoStolskym ndméstkem obvodu 
Londynského. 

Na stolici sv. Petra sedél uZ nynéjsi 
sv. Otec Pius IX. Zivéji a Zivéji ozyvalo 
se prani anglickych katolikiv, aby na misto 
svrchu fFetéené poéasné spravy cirkevnich 


- zdlezitosti anglickych skrze apoStolské na- 


méstky nastoupila obyéejnd v Cirkvi kat. 
sprava skrze rddné biskupy diecésni, Gili 
yadna cirkevni svatovldda. K témuZ véeli 
vznekeny jsou prosby k sy. Stolici, a sice 
prvni jiz r. 1843. Brzo na to 1847 usnesli 
se v Londyné shromaZdéni apostol8ti na- 
méstkové na tom, Ze vypravi dva posly ze 
sttedu svého do Rima, kterizby nalehavé 
za toto davno Zelané dobrodini prosili. Bi- 
skup dr. Wiseman byl jednim z téch posltv, 
on také sepsal Zddost k sv. Stolici. Pius 
IX. prijav laskavé vzneSenou k nému prosbu, 
predlozil ji sv. sboru pro roz’itovani viry 
(s. congregatio de propaganda fide.) Véc 
se vSestranné uvazovala, naéezZ pYislibeno 
splnéni té Zadosti. Dr. Wiseman umluvil 
tehdaZ s papeZem tplné znovuzfizeni kat. 
svatovlidy v Anglii. V priéiné té vyzvani 
jsou apoétolsti ndméstkové angliéti, by na- 
gnatili nejvhodnéjsi rozdéleni novych die- 
cési a nejslusnéj&i mista k titulim (sidlim 
biskuptiv). Stalo se. Pisemné vyrizeni z 
Rima bylo udéleno, ano bylo i vytisknuto. 
Piredce ale vznikly jesté nékteré téZkosti 
a uverejnént tého% vyrizeni_bylo odlozeno. 
R. 1848 vypraven jest do Rima k odstra- 
néni ténesndze jiny biskup, dr. Ullathorne, 
potomni biskup v Bristolu; opét stalo se 
nové opatreni stran znovuzrizeni zamySlené 
svatovlady — ale vybuch vla&skych pre 
vratii zdrzel provedeni té véci zase za 
del&i &as. 

Koneéné nastala rozhodna doba k pro- 
vedeni ddvno oéekavaného znovuztizeni 
kat. svatovlddy v Anglii, o které% Wise- 

26" 


— 408 — 


man tak usiloyné se byl zasazoyal. Jestit 
gnimo, Ze reformace v Anglicku v zaSti 
svém tak daleko zabéhla, Ze anglické vladé 
véeliké vyjednavani a spojeni s papeZem 
zakazala. Naméstek Kristiv, byv zatim 
od mnoZicich se katolikti anglickych poza- 
dan, aby jmenoval fadné biskupy v Anglii, 
nemusil se tedy v té pri¢iné pustiti v ZAdné 
vyjedndvani s vlddou anglickou a mohl tu- 
diz pouze o své ujmé a dle vlastniho ne- 
zménitelného prava jednati, a timsko-kato- 
lickou cirkeyni vlddu v Anglii slavné za- 
riditi, Nic méné neopominul Pius IX. umysl 
svij diive (1848) zjeviti mimoradnému an- 
glickému vyslanci v Italii, lordu Mintovi, 
ukdzav mu listiny tykajici se ¢asto zmi- 
néného znovuuvedeni rimsko-katolické sva- 
tovlddy v Anglicku, naéeZ lord Minto dal 
papezi znati, Ze vlida anglicka nebude od- 
poroyati uskute¢néni zaméru takového, 

Cel& zdlezZitost nachdzela se v Rimé 
v plném chodu. Slovutny biskup Wiseman 
povoldn jest jesté jednou do Rima v roce 
1849, aby zasedal v poslednich poradach 
v té véci drZanych a radou svou napoma: 
hal, an predobre znal lid Anglicky 1 jeho 
povahu. Tou mérou byly potrebné a obe- 
zrelé propravy k Yadnému provedeni té 
véci ukonéeny. 


LIV. Znovuzrizent kat. svatovlddy v Anglit; 

Wiseman jmenovan arcibiskupem Westmin- 

sterskym, metropolitou Anglickym 1%. kardi- 

nilem; piehled cirkeunich déjin v» Anglii od 

reformace az do r. 1850; jména novych 
13 biskupstvi. 


Na odménu za vytetné zadsluhy jeho 
jmenoval Pius IX. dne 29. zdri 1850 bi- 
skupa Wisemana arcibiskupem Westmin- 
sterskym a primasem Anglicka s tou vy- 
minkou, aby prozatim v Rimé prebyval 
(a Gehoz ale pozdéji seSlo) a nazejtri po- 
vysil je} za kardinala knéze titulu sv. Pu- 
dentiany. V den, v_ktery% jmenoydni jeho 
za arcibiskupa v Rimé prohldaSeno_ bylo, 
osvétlil anglicky konsul v Rimé skvéle dim 
svij. Tehda% nalezal se Wiseman pravé 
v 49. roce véku svého. 

Kardinal dr. Wiseman byl desdtym 
z anglickych kardindliv, jez papezové od 
anglické reformace a po tmrti kardindla 
Tomase Wolsey-e (} 29. list. 1530), kato- 
lického arcibiskupa Yorkského a kancléte 
anglického, — v Anglii jmenovali. Mezi 
témi byl prosluly John Fischer, bisku 
Rochestersky, jmenovadn kardindlem r. 1535 
(odprayen 22. Gervna 1535); Reginald Pole, 
arcibiskup Canterbursky kardindlem 1536 
(+ 18. list. 1558); Peyto r- 1557; a ka- 
novnik Dr. Wilém Allen. r. 1587. Potom 
nastaly okolnosti, které% teprv 1653 volbu 


Hovarda umognily. Pak ndsledovala opét 
mezidoba 150-leta, kteréZ jmenovanim Er- 
skine-a, Yorka a Wilda r. 1803 se skonéila. 
Actori obdrZel koneéné 1842 purpur a po 
ném 1850 Wiseman. = 

Brzo po povySeni Wisemanové méli ka- 
toliéti Angligané, v Rimé se nachdzejici, 
slySeni u Pia IX., dékujice mu za povy- 
Seni roddka svého, a Ze mu povolil nazpét 
do vlasti své se navrdtiti, aé je) z pocatku 
v Rimé& pobaviti hodlal. Pri té prileZitosti 
osvédéil sy. Otec, Ze ovSem chtél nového 
kardindla zadrZeti u sebe v Rimé, Ze viak 
za dobré uznal uskuteéniti zAmér svij, t. j. 
z¥iditi stolice biskupské v Anglicku. Na- 
déjit se“, vece, ,%e se ndm neni éeho bati. 
Mluvil jsem jiz pred tim s panem Mintem, 
i porozumél jsem z jeho odpovédi, Ze se ~ 
vlida Anglick& nebude na odpor stavéti 
provedeni ziméru mého. Posilaje kardinala 
za tou pricinou nazpét do Anglie, vyzyvam 
vas, modlete se ustaviéné, aby Pan odstra- 
nil vSeliké prekazky a vSecky krajany vase 
aZ do posledniho zpét uved! do lina Cirkve.“ 

Prvé ne% k svétodéjnému kroku_pa- 
peze Pia IX., totiz k vypisu znovuzrizeni 
katolické svatovlady v Anglii prikro¢ime, 
jest pilnou potrebou ohlednouti se zpét do 
cirkevynich déjin anglickych, bychom dile- 
Zitost a dosah kroku Piova nalezité oceniti 
dovedli a poznali, na jak nebezpeénou pidu 
papezZ se pustil. 

Celé kralovstvi Anglické bylo az na 
krale Jindricha VIII. (1509—1547) zemi 
katolickou, z niZ premnoho svétctiv vyélo. 
Kral tento provedl vsak 1534 rychle refor- 
maci a zniéil Cirkev katolickou v Anglii 
jen proto, by neztizenym chtiéim svym 
snaze hovéti mohl. Anglikanstvi jeho jest 
podivnou nestvtirnou smig$eninou z hierarchie 
episkopalné, z bludtiv kalvinskych a z po- 
dani katolickych, nebot zachovalo. mnohé 
staré formy a obyéeje Cirkve katolické. 
Zakladatel anglikanstvi a prvd hlava jeho, 
skropil novou cirkev svyou krvi 2 krdloven, 
2 kardindltiv, 2 arcibiskupiv, 1 kancléfe, 
16 biskuptiv, 13 opativ, 50 prevoriv, 38 
doktortiv, 12 kniZat a hrabat, 164. panty, 
124 méSténintiv, 110 Zenskych a jiného 
znamenitého poétu lidu obeeného. V hnévu 
svém nikoho neuSetiil. S prvni manzZelkou 
svou Katerinou Aragonskou dal se rozvésti, 
a pojal sobé. dvotanku Annu Boleyn-ovu, 
jiz dal pozdéji stiti; po treti se o%enil s Jo- 
hanou Seymour-oyou, kterdz bray zemiela, 
naéeZ% po Ctvrté se oZenil s kné%nou Annou 
z Cleve, jizto od sebe zapudil; pak pojal 
patou zenu Katerinu Howardovou, jiz ka- 
zal podobné stiti a posléze pojal Sestou 
chot Katerinu Parr-ovu, kterdzZ je} pretkala. 

S Rimem bylo za ného véeliké spojeni 


— 409 — 


a smlouvani dokonce pretr%eno; chudi jsou 
oloupeni a jméni jich — poddvano podlym 
jeho lichotniktm. O sptsobu, jakovym re- 
formaci uvedl a provedl, smi se s dobrym 
svédomim tvrditi, Ze byl skrz na skrz. hii- 
Sny a ohayny, jak v pohnutkdch, tak ve 
vyvoji svém — jeho cizolozné choutky a 
lakotnost  tvorily podnéty, a nasilnictvi, 
ukrutenstvi a nejhroznéj&i utlaéovani Cirkve 
byly cestami, jakymiz se ohavna reformace 
ubirala. Anglickd cirkev nedosdhla nikte- 
rak% reformaci duSevni. syobody, nybri 
octla se v nejsurovéjSim otroctvi. 


Za jeho nastupetv, Edvarda VI. (1547 


—1553), Johanny Grey-ovy (1553) a za’ 


Marie (1953—1558) se stay véci nikterak 
nezlepSil. 

Roku 1558 poéala vladnouti povéstna 
Alzbéta. Co deera Anny Boleyny bylaby 
se musila povazovati co nemanZelské, ano 
z cizolozstvi zplozené dité, nemajici tudiz 
ni nejmensiho prava na_ stolec anglicky, 
kdyby se tddéni kr. Jindticha VIIL Febble 
za opraynéné prohlasilo, Chtéla-li zistati 
kraloynou anglickou, bylo ji setrvati v za- 
poéatém utlaéovani Cirkve katolické. Utla- 
covani to zdlezelo ale v tom, Ze 
anglicky na misto papeZe nastoup beze 
vseho prava, beze vsi k tomu zptsobilosti. 
Ukrutna a svévolna Alzbéta dokonala tedy 
dilo otce svého. Katoliky zpééujici se uznati 
jeji cirkevni vladu, davala naporad upalo- 
vati. V poslednich 20 letech jejiho panova- 
ni polozilo 142 kat. knézi Zivot svij za 
viru, 90 knézi i lidi svétskych zemrelo ve 
vézeni, 105 bylo vyhndno navzdy ze zemé, 
62 znamenitych svétskych osob skonalo 
smrti muéenickou. 

Dilo reformace dozralo; — wmrtim bi- 
skupa Lincolnského, Tomase Watsona, dne 
27. aati 1584 vyhasla byvald svatovlada 
katolicka vy Anglii a od téhoZ roku nebylo 
v celé zemi ani jednoho kat. biskupa vice, 
aé zbyval jesté nepatrny poéet katolikty. 

Aékoli cely svét o jejich zamilovanych 
pletichach védél, ba katolici i 0 jejich dé- 
tech si poSeptavali, stala Alzbéta nicméné na 
tom, Ze jest Gistou pannou. Sir Christopher 
Hatton byl jejim mistokomorim, lordem 
kancléfem a spolu-jednim z éetnych milo- 
vnikiv ,panenské kralovny,“ a vice mez 
pouhym platonskym milovnikem. Na smr- 
telné posteli chtél anglikansky arcibiskup 
Canterbursky krdlovnu témito slovy tésiti: 
»ze mtze od Bozského milosrdenstvi vseho 
se naditi, ponévadz s takovou poboZnosti a 
horlivosti reformaci sptisobila.“ Alzbéta obra- 
tila se na posteli a odpovédéla tésiteli: 
»Pane mij! koruna, kterouZ jsem po tolik 
let nosila, udélala mne- dosti marnou za Zi- 
vobyti mého; prosim vas, nerozmnoZujte tu 


anovnik 


marnost jeSté, kdezto smrti blizka jsem.“ 
Ta byla posledni slova AlZbétina; nastal 
smrtelny zapas, jenz po 18 hodin trval, na- 
éeZ vypustila ducha dne 3. dubna 1603. 

Po Alzbété uvdzal se ve vlddu angli- 
ckou kral Jakob I. (1603-1625). Ptibuzny 
kraliv, Karel prince Walessky, hodlal po- 
jmouti za manzelku sestru Spanélského 
krale Filipa IV., v GemZ mu ale prekdzela 
rozdilnost nabozenstvi. Vypraven jest tudiz 
anglicky jednatel do Rima o prominuti pre- 
kazky. Rehor XV. (1621—1623) vyminil si 
za to jisté svobody pro kat, Cirkey vy An- 
glii a Jakob I. k nim svolil 1622. Tou mé- 
rou dostalo se Anglii 4. éervna 1623 na 
misté zaniklé kat. svatovlidy aspoti zase 
apoStolského ndméstka, nebot od 1584 az 
do 1623, tedy uplnych 38 let, byla Anglie 
bez kat. biskupa. Povolen jest vsak jenom 
jeden ndméstek, jenz vedl duchovni spravu 
vsech anglickych katoliktiv; bylé biskupem 
in partibus, jejZ vZdy papez volil a jemu 
co naméstku ¢i vyslanci svému pravomoc- 
nost udilel. 

Jiz ale r. 1685 rozdélil papez Innocence 
XI. (1676—1689) s privolenim angl. kr. 
Jakoba I. (1683-- 1689) kralovstvi anglické 
na 4 apostolské obvody pod spravou rov- 
nézZ tolika apostolskych vikdértiv. Obvody 
ty byly Londynsky, stredoanglicky (Mi- 
dlandsky) s sidlem ve Wolwerhamptonu, 
severoanglicky s sidlem v Liverpoolu, a 
zapadoanglicky s sidlem v Bathu. 

Od r. 1685 potrvaly tyto 4 obvody az 
do 1840, tedy opét celych 154 let. Roku 
vsak 1840, 11. kvétna pridal papez Rehor 
XVI. (jakoz v odstavei HI.  polozeno) 
k oném starsim + obvodtiim jesté 4 nové, 
tak ze Anglie Gitala 8 apostolskych obvo- 
di. Sy. sbor k rozSitovani viry spravoval 
z Rima cirkev anglickou. 

Neobyéejny rozkvét kat. Cirkve v An- 
glicku a Gastéjsi prosby tamnich katolikiv 
primély posléze slavné panujiciho papeze | 
Pia IX., aby pomyslil na znovuzrizeni 
davno zaniklé kat. svatovlady anglické, 
Gili aby dosddil na posavadni sidla apo- 
Stolskych naméstktv radné biskupy, jichz 
tam od 1584, tedy plnych 266 let nebyvalo 
a dle zakona angl. byti nesmélo. Krok to | 
rozhodny a vzhledem na povahu anglické 
vlady zajisté odvdzny. Pius IX. podinal si 
v tom s viSelikou opatrnosti, uzivaje vé- 
hlasné rady biskupa dr. Wisemana, jenZ 
védél sice, Ze za takovym opatrenim kruté 
boure se strhne, avSak v kratce, jako 
kazda jind, zase prejde. 

V ten den, kdyZ jmenoval biskupa 
Wisemana primasem Anglickym, obnovil 
Pius IX. slavné -apo&stolskym listem (bullou) 
svatovladu biskuptiv v Anglii, kteriz pristé 


— 410 — 


jména sv4 miti méli po sidlech jim vyka- 
zanych, co% od doby anglického rozkolu 
nesmélo byti na pidé anglické. Apostolska 
bulla dana v té pridiné 29. zari 1850, po- 
éind slovy: 

»Universalis ecclesiae regendae pote- 
stas.“ PapeZ zmifuje se v ni hlavné 40 ne- 
ustalé pédi, jakovouzZ sv. Stolice povady — 
i kdy% v 16. stoleti neblaha roztrZka na- 
stala — Anglicku vénovala; najmé méli 
Rehor XV., Urban VIIL, Innocenc XL. a 
Benedikt XIV. znamenité zasluhy o kat. 
cirkev angl. Pius IX. tedy — uvadZiv stale 
varistajici uspéchy kat. naboZenstvi a mno- 
Zici se naporad poéet jeho vyznavaciv, 
vzyvav Ducha sy. a potazav se kardinaliv, 
tvoricich sbor pro roz8iteni viry, vedle 
prani kat. ndméstkiv anglickych a mno- 
hych tamnich vaznych duchovnich i svét- 
skych osob — usnesl se obnoviti v Anglii 
svatovlddu kat. biskupav, kteriz méli jmé- 
na sv4 miti od stolic, timto apostolskym 
listem ztizenych.“ Tim sptisobem rozdélena 
jest kat. hierarchie v Anglii na 13 diecési 
s metropolitou v éele, které% distojenstvi 
védy zastava arcibiskup Westminstersky. 

Trindctero diecési Piem IX. znovuzti- 
zenych jest: 

1. Byvaly obvod Londynsky rozdélen 


jest na dvé biskupstvi, totizZ na nové z¥i- 


zené arcibiskupstvi Westminsterské, jemuzZ 
vsecka ostatni jako podbiskupstvi (suffra- 
ganstvi) podiizena jsou, a na 

2. Southwarské biskupstvi. 

3. Stary obvod severni zistal biskup- 
stvim, nazvanym po méstu Hagulsted. 

4. Obvod Yorksky zistal té% biskupstvim 
se sidlem v Beverley. 

5. Nékdej&i obvod Lancastersky roz- 
padl se na dvé stolice, na Liverpoolské a na 

6. Salfordské biskupstvi. 

7. Obvod Walessky obdrzel dvé bi- 
skupska sidla: Shropské a 

8. Spojené stolice Menerithskou a New- 
portskou. r 

9. V obvodu zdpadnim z¥izena jsou 
dvé sidla: Cliftonské a 

10. Plymonthské. 

11. Obvod  stredoanglicky . (Midland) 
obdrZel dvé stolige: Mottinghamskou a 

12. Birminghamskou. 

13. V obyodu vychodnim ztizeno jest 
jedno biskupstvi, Northamptonske. 

Tak po 266-letém utlaku rozvinula Cir- 
kev poznoyu silu a slavu svou v Anglii. 
Patrno, Ze Pius IX, osmero ndméstnictvi 
Rehote XVI. na 13  biskupstyi proménil 
Ss jmény Gdsteéné zménénymi. Rimska Cir- 
kev yv Anglii, a% potud jen apoStolskymi 
vikati spravovand, méla na pristi asy doma 
usedlou svatovladou se riditi. Rim prohlasil 


timto ustanovenim kralovstvi Anglické (mini 

se tim vyrazem védy jen sama Anglie) za 

cirkevni iizemi (provincii) a postaral se o 

biskupy pro znovuzrizené stolice. 
(Pokraéovani.) 


Na Strazi. 
Obrazy ze zivota od Fr. Pravdy. 


pA 


Hospodat Srpek s hospodatem Roky- 
tou pro nepatrnou vée se nepohodli. Byli, 
jak jiZ vime, sousedé ve vsi i na StrazZi a 


‘vady upfimné a pratelsky se srovndvali. 


Zylast kdyz stary Rokyta byl Ziv, docha- 
zel éasto k Srpkovim, Ze tam nemél da- 
leko a Kubitka braval s sebou, aby si hral 
s malym Pettikem. Byvali tam na téékach, 
jak tikali, a Srpkovi zase prichazeli k nim, — 
jsouce tu také jako doma. Petrikovi Ro- 
kytova davala pomazanku jako Kubitkovi 
a Kubiéek ji u Srpké s Petrikem také do- 
staval. Jidavali spolu mliko z jedné misy, 
chodili na vdolky alivance a kdy% tu nebo 
tam zabijeli, med vybirali, ovoce trhali a 
tfasli, byly déti pri tom a ptijaly své po- 
dily.. Rodiéim se poslaly domi a tito ma- 
jice v nééem nedostatek vyptjéovali si to 
u souseda beze v&i ostychavosti. Jednou 
zkdzali o chléb, po druhé o krupici neb 
mouku. Mudi chtéli opalky a fitice a Za- 
davali i o jivé ndtadi a nadobi. Zimniho 
éasu prichazely Zenské na prasky, povidaly 
si, zpivaly, smaly se a Zertovaly a stary 
Rokyta jim vypravoval pohadky. Hospo- 
dyné spolu mluvily Gasto pres plot, to éi- 
nili i hospodari a déti k sobé pres plot 
lezly chtice si usporiti zachazku po cesté. 

Stalo se, Ze se Srpkovim ztratilo kuie. 
Petrik je hledal a prisel také k Rokytovim, 
jestli tam neni. V skutku vidél kure, jenz 
bylo jako jejich, a honil a chytal jes aby 
se zachoval mamince. Kure béhalo a li- 
talo po dvore, Kubiéek slySel, ze je nékdo 
pronasleduje a vyskoéil ze svétnice, aby 
se tomu protivil. 

Co se to déje? 

Je tu Srpktiv Petr. 

Proé nenecha jejich slepic na pokoji? 

I ptal se ho, co tu déla. 

Odpovédél, Ze tu maji kuke. 

Které je jejich? 

Tamhle to. 

yNeni pravda, to je nase kufe,“ pra- 
vil Kubiéek. 

nJe nage,“ tekl Petrik, ,ja je dobre 

znam. 

yJa je zndm také,“ zastaval Kubiéek, 
yma obojek okolo krku, je kropenaté bile 
a Gerné a nohy mu obrubuji rousky.“ 


— 411 — 


yAno, takové je,“ volal Pettik, ,my | 


Jsme je sami vychovali, vysedéla je nase 
Gerna slepice.“ ; 

»Byla to naSe bila, co je vysedéla,“ 
hadal se s nim Jakob a dokazoval mu, Ze 
od té doby, co se vylihlo, si je pamatuje. 

yJa je rozezndm mezi vsemi kuiaty 
ve vsi,“ chlubil se Petr. 

Jakob se zaduSoval, Ze on je také 
rozezna a tvrdil, Ze se Petr myli. 

Nikoliv, Jakob se myli. 

Jakob toho nedopustil a branil Petrovi, 
kdy% si kute chtél vziti. Poéali si nadavat 
a poéali s sebou strkat, a% vy&la ven Ro- 
kytova. 

Co pak to spolu maji? 

Kubiéek Zaloval, Ze jim Petitik odci- 
zuje kuke. ,Srpkovim se kufe ztratilo,“ 
pravil a Pettik mysli, Ze je to naXe kro- 
penaté jejich.“ 

Maminka se na né podivala a také 
tekla, Ze to kure Srpkovo neni. 

Petr musil odejiti bez kutete, nebyl 
ale presvédéen, zeby jim nepattilo, nybrz 
ashe ta o ném matce a chtél, aby ona Ro- 

ytoviim je vzala. 

Vi dojista, Ze je jejich? 

Vi a vsadil by se trebas o deset po- 
hlavka. 

Matka mu predce nevérila a poslala 
k Rokytovim starsi dceru na vyzvédy, aby 
se v nicéem neprendahblily. Dcera se na dvir 
divala skrze vrata, kure tu hrabalo mezi 
druhymi slepicemi a ona v duchu hned za 
vlastni je prohlasila. Volala na né ,puty, 
puty“ a kure pry se ohlidlo, jak dobre 
zpozorovala. Za ni neslo, ze mu Rokytova 
nahazela hodné zrni, aby neuteklo. 

Co nyni udélaji? 

PoSlou tam dévetku a zkazou, Ze chtéji 
své kure. 

Dévecka to vyridila a Rokytova kurete 
nevydala rkouc, zeby byla blazen, aby jim 
dala své kufe. Sla Gerstvé a kurata za- 
vrela, coz déveéka ozndamila doma jistic, 
Ze to kure v skutku a v pravdé je jejich. 
Proto musilo do kurniku. Vratilo by se 
k nim, kdyby mohlo. Rokytova je schvalné 
zadrzZuje. 

Potkaly az do rdna a veéer Zeny vy- 
pravovaly muZim, co je potkalo za souZeni. 

Rokyta i Srpek radili, aby se varovaly 
mrzutosti. Kure za to nestoji. Mély by 
je radéji obétovat. 

Své kufe obétovat nechtéla ta ani ona. 
Zahanbila by se, sousedka by myslila, Ze 
si je privlastiiovala bezpravné a jeSté by se 
ji vysmala 

MuZi se jim tedy do toho nemichali a 
rano se Srpkiv Petrik Rokytovim vkradl 
do domu, aby se zmocnil ztraceného kufrete. 


Chtél je vyhnati ven, aby je matka sama 
vidéla, ale spattila ho Rokytova, vzala na 
néj koSté a prondsledovala ho a% k plotu, 
co délil jejich sady. 

Nastojte, tu se na ni vyfitila Srpkova 
a chlapce se zastala, Ze neéinil nic zlého 
bera si, co je jejich. 

Nic tu neni jejich, branila se protiv- 
nice, Zidnd nepovolila a neZ se rozedly, 
hodné se povadily. 

Kure ztistalo u Rokyth a kdyZ Srp- 
kova vyhroZovala, Ze je chyti, jak mile 
z domu vykroéi a kdy% opravdu na né 
cihaly a Petrik po ném hazel kamenim, 
aby pry je radéji usmrtil, nez aby jim je 
nechal, Rokytova se rozlobila a kure za- 
pichla, aby tém utoktim a rejdim pojednou 
uéinila konec. 

OvSem se to hned dovédéli Srpkovi. 


| Dévetky to povédély dévetkam a Kubiéek 


to zvéstoval Pettikovi. Rekl, Ze on s ta- 
tinkem kure snédli a strouhal mu mrkviéku, 
éemuzZ se Petiik protivil nadavaje mu 
zlodéja. 

ubiéek to nechtél trpéti a tak pofrad 
byli v boji hanice se a iblisuitee si. Jiz 
na sebe také sahali a konetné se pustili 
do pratky, z niz oba vyéli s pokrvacenym 
obliéejem. 

Nad tim se matky jesté vice pohorsily 
a nyni i muzove se poéali durditi strojice 
se, Ze si hodné vycinkaji, aZ se sejdou. 

Stalo se to v hospodé. Srpek dotiral 
na Rokytu, spi¢kuje a popichuje ho. Je 
pry pan, ji kurata, ale ciz4, takovym pa- 
nem by mohl tedy také byti. 

Rokyta napred mléel, ale véelo to v ném, 
ze byl zlosti cely bez sebe. Nebyl sice 
pijak, ale pil, ze se tomu sam hospodsky 
divil, mraéil se, skitipal zubami a sviral 
pésté. 

Srpek si toho nevsimal, nybrz mél ra- 
dost, Ze to Rokytovi jde do Zivého a draz- 
dil ho dale. 

Toho Rokyta jiz nesnesl a kdyz Srpek 
rekl: ,,Pojdme si chytit kure, abychom 
méli peéeni jako —,“ vyskodil a volal: 
,»Dopovéz, sice tito slovo z huby vyrazim!“ 

Srpek pravil: ,Jako — Rokyta. Chtél 
jsi, abych dopovédél. Ja to uéinil. Nyni 
nepotrebujes nic z huby vyrazet, leda —“ 

»lo leda?* zuril Rokyta. 

» Leda, jestli to chceS miti ve své hubé.“ 

Rokyta zdvihl pést a uderil do stolu, 
Ze sklenice litaly a skakaly na vsecky 
strany. Nékolik se jich prevratilo. Dvé 
spadly a na sta kust se roztloukly. On 
nedba na nic a je v takovém vateku, Zeby 
zelezo lamal a zd& se mu, Ze musi Srpka 
poraziti a rozdrtiti. 

V skutku na néj dordzi a Srpek se. 


— 412 — 


mu neyyhyba aniz se ho neboji. 
zacit, maze. On mu nic neztistane 
Véru neztistane. Je silny dost, 
neji — kurat. 

Rokyta se chopil Zidle, aby ji po ném 
hodil, ale priskoéili sousedé a zadrzeli mu 
ruku, sice by to bylo prislo ke skuteéné 
pranici. Ta se sice zabranila, ale hadkam 
a ktikim se nemohlo predejiti, ze odptrci 
tuze byli rozkaceni. Vymluvili si, Ze ne- 
bylo Ize to poslouchati, tupili a plisnili se 
a jeSté nékolikrate se chtéli popadnouti do 
ktizku poskakujice naproti sobé jako ko- 
houti. Sousedé je po kazdé roztrhli a roz- 
vedli, ale udobriti a smiriti je nebylo mogznd. 
Odesli s hnévem v srdci a od té doby pre- 
stalo vSecko pratelstvi mezi nimi. 

Srpkovi a Rokytovi se jiZ nenavété- 
vovali, ani déti nesmély k sobé dochazeti 
a kdyz bylo treba néco si vyptjtit, zajisté 
se pro to Slo jinam do vsi. Na cesté se 
nepozdravili muZ&ti ani Zenské, na poli se 
u sebe nezastavili, nybrz vidouce se Ginili 
radéji zachazky, nez aby se k sobé byli 
priblizili. Zabéhl-li nékam jejich dobytek 
do S8kody, musil za to trpéti vic neZ kazdy 
jiny, dribeZ na sadé nesméla preskotiti a 
prelitnouti ani pres plot, sice bylo hromo- 
biti hotové a i holuby prondsledovali, jestli 
se odvazili na sousedovu ptidu. 

Petrik a Kubiéek byli rozhodni nepra- 
telé. Drive ve Skole sedéli vedle sebe, 
nyni sli kaZdy do jixé stolice. Drive venku 
jen spolu si hravali, nyni kdo si hrdl, hrati 
prestal, kdyZ se k tomu nahodil druhy. 
Na hané a potupé mezi nimi néachizele 
nikdy a davali se do sebe, kdykoliv se 
potkali. 

Rodiée viny nenechali na svych, nybrz 
potvrzovali je v odporu a zaé8ti a tak ne- 
chuf a neprizen mezi nimi den ode dne rostla. 

Otcové se také pordd vic a vice nené- 
vidéli a kdyby se jeden druhému starost- 
livé nebyl vyhybal, byli by se spolu jekté 
éasto pohasterili. Sli — anebo jeli-li okolo 
sebe, Ze nemohli jinak, minuli se mléky a 
vzdy tim prichazeli do nového je&té hor&i- 
ho rozéileni. 

Tak to trvalo skoro dyé leta a kdo vi, 
jestli by si kdy byli ruce podali, kdyby 
Jich_ k tomu nebyl pohnul — svaty kiiz 
na Strazi. 

Na jedné strané ma pole Rokyta a na 
druhé Srpek. Prihodilo se, %e tam oba orali 
a kdyZ Srpek spatril Rokytu, mayslil si 
v duchu: ,,Tebe sem rohaty kozel prinesl !* 

I mumlal a vadil se napolo nahlas a 
ze jiz nemohl prchnouti, uminil si, Ze si 
Rokyty pranic nebude vésimat. Délal tedy, 
Jakoby ho tu nebylo a Rokyta si poéinal 
zrovna tak jako on. Napfed si také chtél 


dluzen.- 
atékoliv 


Chce-li | j‘nde hledati praci, ale napadlo mu: ,On 


se mi vysméje, Ze mu ustupuji a Ze pred 
nim utikam“ a proto tu s pluhem a dobyt- 
kem zistal. Chtél ukdzati, Ze mu Srpek 
neprekazi v dobrém rozmaru a spokojenosti 
a hvizdal si vesele kraée za svym potahem. 

Srpek zpival a kdyz se do zpévu dal 
také Rokyta, dal on se zase do hvizdani. 

Nejhir jim bylo, kdyZ se u kfize sjeli 
obracujice pluhy, tu zpév a hvizdot jejich 
opravdu znél nucené, ackoliv se dost pre- 
mahali. Kazdy védél, Ze on toho jest pri- 
éinou, ano nezapiral si, Ze druhy v mySlen- 
kach svych jen s nim se zabyva a vée- 
mozné se priginil, aby své vlastni pohnuti 
zakryl. Svihali bitem a praskali, pokiiko- 
vali na dobytek a mluyili s nim, pak zase 
musilo vypomoci hvizdéni a zpivani, Ze 
mléeni za zkormoucenost a truchlivost by 
se bylo mélo. 

Ovkem si prali, aby jizZ bylo po dile. 
Po druhé nepojedou sem sami, nybrZ po- 
slou anebo s sebou vezmou éeledina. Dnes 
museji vytrvati, aby si nic nezadali. 

e patek. Ve tii hodiny odpoledne 
z vesni¢éky v udoli dorazil na Stréz hlahol 
zvonku, pravé kdyz Srpek a Rokyta ku 
k¥izi se byli priblizili. Jiz nebylo lze obra- 
titi_a odejeti, bylo by to vypadalo jako 
zbabélost a choulostivost. Zvonek vyzyval 
k modlitbé a odloziti ji se nesluselo. 

Smekli tedy Gepice a kazdy s jedné 
strany hledél ke krizi, jak to vzdycky G- 
nime, kdyz kriz mame pred sebou, modlice 
se. Prvni Otéenas odrikali nic si pri tom 
nemyslice a pri druhém pozastavil se Ro- 
kyta pri slovech: ,Odpusf ndm nage viny, 
jakoZ i my odpoustime naSim vinnikim.“ 

Srpek se zpamatoval teprv pri tretim 
a a nic jiného jim neznélo v uSich, nele- 
zelo v hlavé, neozyvalo se v srdci. neZ: 
»Odpust nam nase viny, jakoZ i my od- 
poustime nasim vinnikiim.“ 

Ostatni vSecko v tom okamZeni nemélo 
pro.né vyznamu. Nemohbli si pomoci. Ctvrty 
a paty OtéendsS je jeSté vice pohnul a 
rozéilil. . 

Nebylo by se to stalo, kdyby pred 
sebou nebyli méli kiiz a ukiizovaného Spa- 
sitele na ném, jenZ% jim vytykal jejich viny. 
Trvaji v nepratelstvi, chovaji proti sobé 
zasti, nendvidi se, preji si zlého, jednaji 
ie uéeni a proti prikladu Pana JeZise. 

fodlitba jim neprospiva, kdyZ ji odporuji 
skutky, Bozské vykoupeni je na nich ztra- 
ceno, nesméji nejsvétéjsiho Boba déle urd- 
zeti. Stoji v pismé: ,Obétujes-li dar sv6j 
na oltat a tu se rozpomenes, Ze bratr tvfj 
ma néco proti tobé: nechej tu daru svého | 
pred oltarem a jdi prvé a smif se 5 bra- 
trem svym a potom pfrijda obétovati budes 


— 413 — 


dar svij.“ Oni obétuji, slouzi Bohu s hné- 
vem v srdci, proto jim to neni k uditku a 
Zivot jim utika bez zdsluhy. Ano pribyva 
jim vin a treba smifiti se, chtéji-li v milo- 
sti Bozi Ziti. 

Rokyta i Srpek rozjimali tak mezi 
modlitbou, mySlénky tyto je znepokojovaly 
a Rokyta kdyz se domodlil a udélal ktiZ, 
vnitrnim puzenim donucen eae »Pochva- 
len bud Pén JeZis Kristus!“ 

Srpek rychle odpovédél: ,,AZ na véky. 
Amen.“ 

Vic nerekl ten ani onen, nybrz mléky 
navratili se zase k praci, ale jiZ nezpivali 
ani nehvyizdali, jiz ani dobytek nechtéli ho- 
nit a pobizet Sieodans a kriklavymi slovy 
a bié jejich se také neozyval. Byli dojati, 
Ze jim v prsou az srdce tlouklo. Sli za 
pluhem a orali, ale at byla brdzda rovna 
nebo krivd, jim to bylo jedno, sotva si 
toho véimli. 

Kdykoliy ptijeli ku kt¥izi, rozmnodili 
se jejich rozpaky. Radi by byli na néj 
nehledéli, ale oko chtic nechtic bloudilo 
k nému a zastavovalo se u Spasitele na 
ném. Visi tu, umird, modli se za katany 
své, aby jim Otec nebesky odpustil a vy- 
mlouva je, Ze nevédi, co Gini. I stydéli se 
pias Nim a bali se Ho, nemohouce se vy- 

nouti Jeho zraku. , 

Na druhém konci pole byli sice od 
krize vzdaleni, ale Pan Jezis tu ptedce byl 
jsa Bah vé&evédouci a vSudy pritomny. 
Nikde tedy Glovék se nemtze skryti, ano 
Bih mu vidi i do duse a znd viecky jeho 
tajnosti. 

Coz Ho neurazi jejich hnév a pomsta? 

Urazi, zajisté urazi a béda jim, jestli 
budou vahat se smiriti! 

Smirili by se, ale jak? Kdo ma zacit? 

Kazdy to zada od -druhého, domnivaje 
se, Ze on md vinu a nechce se zahanbit a 
poddat. 

JizZ je veéer. Srpek na vlaciby polozil 
pluh a jede domi, Rokyta uéinil to samé 
a jede za nim. Minuli krizZ a skoro se té- 
sili, ze ho maji za sebou, doufajice, Ze 
nyni své trampoty se sebe svrhnou. 

Rokyta déla4, jakoby Srpka nechtél 
dohonit, Srpek ujizdi, jakoby Rokyty ne- 
chtél vyékat. Predce se k sobé priblizuji, 
%e je jim lito opustiti se bez vselikého do- 
rozuméni a pred vsi Rokyta vida Srpka 
spravovati néco na vlatihach si pospisil, 
aby mu pomohl, bude-li treba, Ano, na- 
bidne se mu k tomu, af to prijme, jak 
chce, promluvi s nim slovitéko a pak se 
ukaze, je-li volny podati mu ruku. 

Srpek na Rokytu schvdlné éekal, ale 
ne% k nému dorazil, byl se svou spravou 
hotov a jel zrovna pred nim. JizZ se zata- 


éeli do vsi a Rokyta u svého staveni pra- 
vil k Srpkovi: ,,Dej ti Panbih dobrou noe, 
Srpku !“ 

Srpek odpovédél: ,,Tobé také, Rokyto,“ 
zastavil a poposel k nému drobet do zadu. 
noe,“ mel se, ,jestli pak mi odpustis ?“ 

Rokyta frekl: ,,Také jsem té chtél o 
to pozadat.“ 

»Budme tedy zase dobri,“ navrhl Srpek 
a Rokyta. pristoupil, aby ho vrele obejmul 
a polibil. 

Stalo se a oba si slibili, Ze na vSecko 
zapomenou, co je rozdvojilo, 

»KrZ na Strazi mi poskytl to vnu- 
knuti,“ vyznal Rokyta a Srpek nezapiral, 
Ze i na néj tak pdsobil. 

Navstivili se jeSté toho veéera, man- 
zelky si raéno ruce podaly pres plot, déti 
také vSecken hnév pustily mimo sebe, Ku- 
biéek s Petrikem si zase hrali a obé rodi- 
ny navratily se k staré svornosti a lasce. 

(Pokraéovani). 


Dopisy. 


Od Kostelce nad Labem, 1. zd¥t 1865. 
(Poboznost. Dar. Navrat vojiniv. Pisen za dést. Exercicie.) 
Plnych osm dni po vyroéni slaynosti 
Nanebevzeti Panny Marie rano i u veéer 
konal vel. p. administrator v Treboraticich 
za valného téastenstvi vroucich ctiteli Ro- 
ditky Bozi zvla8tni bohumilou poboznost 
Marianskou na zptisob poboZnosti majové. 
Lid naS se rAd modli k Matce Bozi, rad 
pozdravuje ji pisnémi, obzvlasté vidi-li v éele 
pobognosti knéze svého. Simé bohumilé 
zbognosti na osadé vydava ovoce. Daro- 
valaf jedna naboZna hospodyné 100 al. r. é. 
co aie do dédictvi svato-Janského, aby 
knihy,. timto dédictvim vydavané,’ stavaly 
se DU tigen Skoly Treboratické. Zaki 
pak povinnosti jest za darkyni k Panu Bohu 
se modliti. -- Pred nékolika tydny vracel 
se vyslouzily vojin z naSeho okoli jak se 
rika, zvojny domt. Prijda do Prahy, pri- 
jal tu svdtost pokani a nejsy. Svatost oltdini, 
by obohacen milosti Bozi, co zdarny syn 
zboznych rodiéti navratil se do domu otcov- 
ského. — Mezi pisnémi, jakéz se z kancio- 
nalu svato-Janského v Treboraticich, v Slu- 
hach a jinde zpivaji, avldé8tni pozornosti 
zasluhuje pisen ,za dést“ cis. 632 dilu I. 
Hluboky dojem éini na lid tato slova: 
»léz tebe prosime, Bozi Rodicko, 
vypros nam ochranu na obilitko, 
aby kroupy nepotloukly, 
nybrz jesté 
piisly na oseni z Boha pozehnani 
tiché desté.“ 
Dokladam, Ze leto’niho roku okoli zdejsi 
od zhoubného krupobiti ochranéno zistalo. 


— 414 — 


Hojné téastenstvi pp. uditeli na evi- 
éenich duchovnich utéSenym jest dikazem, 
ze nabogny duch uéiteli katolickych na Sko- 
lich nérodnich pri tom mmo%stvi ttokt 
hnusnych a ve vlasti se zmahajicich ne- 
vércii —- nejmenSiho nevzal poruseni; ano 
navétévou touto osvédéilo slavné uéitelstvo 
nage, Ze vérné a s vytrvalosti neoblomnou 
stati chee u vite a Cirkvi svaté a bojovati 
slovem i skutkem za pravdu nezvratnou, 
hlasanou jiz po 18 véki. Abychom viak 
v povazlivych dobach nynéjsich i na dale 
ku zdaru sy. Cirkve zdroveri s naSimi kné- 
zimi chvalnym uspéchem ku predu se brali, 
jest nutné pottebi, abychom zblizivée se sil 
svych spojili. A jak miZeme spojeni sil svych 
skvéleji osvédéiti, ne-li Gtenim a dopisova- 
nim do éasopisi kat. uditeliim vénovanych. 
Budeme-li v&8ickni étendri ,,Blahovésta“ a 
»okolnika,“ budeme-li peéovati o jich roz- 
Sireni na osadach nasich, pak zajisté strana 
nage sesili, a my tvoriti budeme proti chav- 
nému nevérectvi hraz nerozbornou. 

A, D., uéitel. 


Od Flor Kutniych, 9. zdré 1865. 

(Profesi a slaynost jubilejni v klastete Vorsulinskem.) 

Dne 14. srpna sloZzily dvé teholni panny 
ctib. sestra M. Teresia a M. Aloisie do 
rukou v. dist. p. Dr. J. Marka, profesora 
bohoslovi, slavné feholni sliby. Pan Dr. 
Marek fidi jiz po Sest rok v zdejsim kla- 
Stere duchovni cviéeni. — Dnové 27., 28. 
a 29. srpna ztstanou dlouho, dlouho u cti- 
hodné rodiny feholni v_ blahé pamatce, 
nebof se v téch dnech udaly slavnosti ve- 
levzdcné, pamatné! Byla to slavnost troji. 
Nejprvé sjavila vysoce zaslouzila velebna 
matka Marie Augustina 50, rok obleéeni 
roucha reholniho. Reholni panny podaly 
své milované predstavené krasné ovénéenou 
berlu, vyznam to padesatileté pouti; dale 
ozdobenou stribrnou korunku na znameni 
_ velikych zasluh, jakychZ sobé o mlddez 
8kolni, 0 dim sobé svéreny, a tudiz o cir- 
kev i vlast nashromdZdila; v deskach pre- 
bohaté zdobenych a vkusné vazanych na 
bilém atlase éernym hedvabim pékné vy3i- 
vanou od jedné ctih. tehol. panny sloZenou 
basen, a krasné vySivanou sesli. — Dru- 
hého dne prispél k oslaveni tiché domaci 
slavnosti zpévacky spolek Kutnohorsky 
uslechtilym zpévem svym. Pak hrdly ku 
vseobecné spokojenosti domaci stravnice di- 
vadlo, daval se: ,,Babiéin svatek,“ — jejz 
ctih. M. Eleonora dle povidky vzaté ze 
»4laté Knihy“ v hru divadelni pteménila. 

Tretiho dne, o slavnosti jmenin veleza- 
slouzilé predstavené, odbyvala se volba nové 
predstavené klasterni za predsednictvi v. 
dist. p. kanovnika A, Kuk , vrchniho Sko- 


lodozorce, p. Dr. Marka, a p. vika¥e mist- 
niho v. dist. p. arcidékana J. Periy. Jak 
se dalo otekavati , byla opét souhlasné 
zvolena Mater M. Augustina. V 9 h. byla 
slouzZena zpivand mie svatd, jiZ pri Cetné 
asistenci konal veled. p. vikat J. Leden. 
Zpévacky spolek ,Tyl* piednesl libezny 
choral Horakfiv. Hudebni sbor ostrostrelct 
dovréil slavnostni den tento prednesenim 
nékolika vybornych kust v zahradé. Tak 
ukonéena byla slavnost pro dim klaSterni 
velepamatna! Buh siliz a zachovej% jesté 
dlouho zaslouzilou predstavenou klaStera 
zdejsiho ! ; Vere 


Ze Zadbore, 9. z2d¥t 1865. 
(Obnova fil. chramu sy. Kateriny.) 

Filidlni na8 kostel u sv. Katetiny byl 
délkou Gasu uvnitr jiz velmi sesly; kazdy 
kout povzbuzoval k utrpnosti! Byvse pred 
dvéma roky nékterymi z osadniki poza- 
dani, abychom pout jmenovité na den sv. 
Kateriny vy taméjSim chrdmu P4né slavili, 
privolili jsme tomu ochotné, a to tim spise, 
jeSto se osadnici v ten den visi sluzebné 
Poe zdrzeti uvolili. Olonské pouti byl chram 

. takirka preplnény a té prilezitosti pouzi- 
vaje, povzbudil jsem pritomnych ku sbirce 
na vnitini obnovu chramu Pané. Nasledkem 
vsak nesmirného sucha byla uroda v kra- 
jiné zdejsi letos Spatnd; jaky tedy div, Ze 
i sbirka slabé dopadla! Kostel potreboval 
vybileni, kazatelna novych schodé a obno- 
veni, hlavni oltar téz dikladné obnovy, ka- 
lich mél vyzlacen byti at. d. Dostavse od 
p- patronatniho komisara pYiznivé ujisténi, 
ze opravy nutné potrebné z kasy zdduSni 
budou zapraveny, pustili jsme se hned do 
prace. Kostel byl slusné vybilen, oltdtni 
obraz obnoven a vésecky ostatni obrazy 
dobre vycidény, kalich vyzlacen, truhlar 
natrel a opravil, co kde bylo treba a tak 
byl v péti nedélich kostel opraven, a nyni 
to uvnitir vesele a slusné vyhlizi. Den 8. 
zai, Narozeni Panny Marie, zistane u sy. 
aa) pamatnym, konalyt se zde opét 
sluzby Bozi pri nesmirném uéastenstvi lidu 
a spolu dvoustoleté pamatka vysvéceni a 
poloZeni oltdimiho kamene, jeho% ndpis 
svédéi, ze r. 1665 posvécen a _posvatné 
ostatky do ného vlozeny jsou od Daniela 
Vita Nastoupila z Siffenbergu, biskupa 
Kostnického, jenz byl suffragdnem a ge- 
neralnim vikarem arcibiskupa Prazského, 
kardinala z Harrachu. V slavnostnim pro- 
cesi jsme se ubirali ze Zabore k sy. Ka- 
teriné, druziéky nesly soSku Roditky Bo- 
zi, od kaplana zdejSiho darovanou. Pii- 
blizivSe se ku kostelu byli jsme sttelbou 
z hmozditi uvitini. V kdézani podékoval 
jsem v8em dobrodingim za Jaskavou po- 


— 415 — 


moc a milé darky, a v dal&i Feti jsem na | muéenika a knizete &eského. 


zAkladé Zalmu 25, 8: ,Miloval jsem Pane 
okrasu domu Tyého a misto ptebyvani 
slavy Tvé“ povzbuzoval milych osadniké 
k dal’i podpote pri ozdobovani chramu 
Pané. Zpivanou m&i sv., za vsecky dobro+ 
dince ob&tovanou, ukonéivée slavnost, po- 
téSeni vraceli jsme se domi s tim pra- 
nim, aby se i farni chrém bray ndlezité 
opravy dotkal! Vii Ve 


Z Malina od Hor Kutnijch, 29. srpna 1865. 
(Pout do Stare Boleslavi.) 

V sobotu pred Bozim hodem svatodué- 
nim putoval jsem do Staré Boleslavi. Slunce 
vanaSelo se velebné na blankytu, stiibrné 
oblatky vesele se prohdnély, a za nimi usmi- 
valo se jasnomodré nebe, co milostné ne- 
vinné pachole. Zpév nebeského ptactva 
naplioval vzduch. Liby vétrik roznasel 


vini kvitki a bylin, provival sady i haje, 
a tajemny tento Sum jakoby aebyls tohoto 


svéta, dotykal se hloubi nitra mého, pro- 
buzuje v ném tajemnou bazei i sladkou 
utéchu. NeséisIné krépéje rosy ménily se 
na paprscich sluneénich, a koupajici se 
v nich slunce tvorilo more téch nejkras- 
néjsich barev. Slovem vie tu v tplném 
souzvuku velebilo Tvirce a vybizelo k di- 
‘kim Stvofriteli nebes i zemé. Aé jsem Sel 
sim a sdm, prede mné cesta ubihala tak 


vives 


slové moji, aby pochopili to, co citila tehdaz 
_duSe ma, Stoue v kaZzdé hvézdé nejsladsi 
Jména: Jezis, Maria. V okamziku tomto 
ozivovala se ve mné otdzka: Kdo mite 
fici, Ze miluje Syna Boziho, nevyznava-li 
Jeho bl. Matku? Rano prochdzeje se po 
ndmésti, rozjimal jsem, Ze se dotykaly nohy 
mé zemé zasvécené kroky sv. Vacslava, 


Pirede mnou 
vypinal se k nebi chram, to jest ono misto, 
kde skonal vérny uéenik JeZiSe Krista, sv. 
Vacslav, ktery vroucné miloval té% Matku 
Pané. Snad kudy ja jdu, byl bych jej 
potkal, ubirajiciho se posledné k chramu 
— snad zde odpoéivaval jsa umdlen — 
spéchaje uleviti neSfastnym. Predstavil jsem 
si neséislIné mnoZstvi téch, jen% v Bohu a 
v Marii nasli zde utéchu a pomoc; v Staré 
Boleslavi jestif kazZda pid zemé drahocenna. 
Nelze vypsati rozkoSe, jiz jsem o BoZim 
hodé zakusil. Jsa s Bohem smifen, slovy 
vel. knéze posilnén, chlebem andélskym na- 
sycen, byl jsem na Sesti mSech sv. a dvo- 
“jim kazani, té% jsem navitivil misto, kdez 
umuéen byl sv. Vacslay. Po skonéenych 
sluzbach Bozich byl jsem utvrzen v_ pre- 
svédéeni, Ze nikde jinde neZ v katolické 
Cirkvi pravé utéchy dojiti nelze, posilnén 
proti utoktim, kterymi za nasich dni peklo 
skrze své ndhonéi, zvlasté v bezbozné lite- 
rature na katolickou Cirkev dorazi. Ci lhu? 
Jiz by Labe vystoupiti musilo z hrehti svych, 
kdyZ by obejmouti mélo vSecky ty spisy, 
které na upirani Boha, zlehéeni Jeho sv. 
Cirkve, na potupu sv. Otce v Rimé i du- 
chovenstva vibec, a na vyvraceni katoli- 

‘cismu tiskem vysly. A ovoce této litera- 
tury? Samovrazdy jsou hrdinstvim, ktiva 
ptisaha, souloZnictvi, mrzkost, klam, pod- 
vod, kradez a j. jsou na dennim poradku 
u ctitelai literatury této. — ,,Po ovoci po- 
znate je.“ — Béda, tiikrat béda tém, kdoz 
ji strhnouti se daji do viru a propasti. Bofi, 
kdezto chce stavéti, usmrcuje, kde chce 
lééiti, podvraci pokoj, klid a blahobyt v ro 
dinach i v zemich, kdeZto slibuje spasu. 
Slibujic spasu visi silou odvraci stoupence 
své od Toho, jen% spasil svét na dievé sy. 
ktize, pred NimZ Zaduy nebyl, aniz po Ném 
vice prijde, jenZ by roven Jemu smrti svou 
zpeéetil spasu lidstva a polozil k véénému 
i éasnému blahu zaklad v lasce k Bohu a 
bliznimu. Fr. W., domkar. 


Z Daéic na Moravé, 28. srpna 1865. 
[Jeneralni visitace. Obnova kaple a chramu. | 

Po delSim mléeni musim milémwu Bla- 
hovéstu podati z naSeho mésta opét nékteré 
zpravy o udalostech na poli cirkevnim zbéh- 
lych, jichZto jsme béhem letoSnibo roku 
svédkové byli. Dne 10. kvétna uvitali jsme 
v mésté nasem J. Exc. nejdist. p. biskupa, 
ktery doprovdzen jsa dist. pp. kanovniky 
Karlem. Néttigem a Augustinem Kiovskym, 
spolu té% tajemnikem v. p. Karlem Beran- 
kem v dekandtu Jemnickém, Dactickém, 
Teléském a Jarométickém svatosti sv. bit- 
movani prisluhoval. K pocté J. Exe. p. bi- 
skupa byly dvé slavnostné brany posta- 


— 416 — 


veny, jedna v sv. Antoninské ulici a druha 
pred kostelem farnim, a celé mésto v slav- 
nostné roucho v pravem slova smyslu jsouc 
odéné s vr¥elou touhou éekalo.vrchniho pa- 
styre, ktery nadreteného dne okolo 5. hod. 
odp. k nam pribyl. Po kratkém odpo¢inku 
na fate ubiral se veleknéz v privodu sla- 
vném do chrému, kde od hlavniho oltdre 
hojné shromaZdéné vérici Feti Geskou oslo- 
vil a po vykonanych obyéejnych modlitbach 
lidu pozehnani s nejsv. Svatosti udélil. Po 
névratu do fary vzdalo nejd. p. biskupu 
uctu svoji zdejSi duchovenstvo, c. k, okresni 
tirednictvo a méstské predstavenstvo. Dru- 
hého dne, 11. kvétna slouzil nejd. p. biskup 
pri hojné asistenci vy 7 hod. m&i sv., na- 
ée% byl pritomen zkouSce Skolni. mladeZe 
z farnosti Daéické, Volfirovské, Vyderské 
a Lipolecké a po zkouSce této udilel nej- 
rvé $kolni mlddezi z jmenovanych farno- 
sti v kostele a ostatnim mimo kostel na 
byvalém hrbitové, v celku 1300, svdtost sv. 
bitmovani. Odpoledne okolo h. 4, opustil 
p- biskup mésto nase odebrav se do Stu- 
dené, by tam opét v apostolském dile svém 
pokragoval. 

Dne 23. éervence byla posvécena kaple 
ss. 14. Pomocnikit blize Datic na: silnici 
k Teléi, kterouZ obyvatelé zdejSi na misté 
staré, pred vice lety zcela zaslé byli zmovu 
zbudovali. Ve 2 hod, odp. vedl mistni fa- 
rat v. p. Jan Samohrd s asistenci vv. OO. 
frantiskani privod k nadzminéné kapli. 
Nejdtive vykonal cirkevni obitad posvéceni, 
pak nasledovalo kazani o wucté Svatych 
jednajici a po modlitbé za dobrodince ve- 
den jest neprehledny dav véricich opét do 
chramu farniho, kde tato slavnost zpévem 
Ambrosianskym: ,,Té Boha chvalime“ a 
sv. pozehndnim ukonéena byla. 

Pri této prileZitosti slu8no téz% chvalnou 
zminku o zdejsim frantiskanském klastere 
uéiniti. — V milém Blahovéstu naSem do- 
citame se Casto 0 opravach chramt, 0 po- 
staveni sv. ktizi a podobnych srdci kre- 
stanskému milych udalostech; a v ohledu 
tomto neztistava nas velebny konvent fran- 
tiskansky v pozadi za jinymi. Nebo nedavno 
postavil na hrbitové reholnim vedle kostela 
klaSterniho krasny Zelezny k¥iz s ndpisem: 
»Habitatio eorum sit in sancta Sion. Re- 
quiescant in pace“ — aby ti, jen% sluzbé 
Spasitele ukiriZovaného Zivot svt) zasvétili, 
téZ v stinu sv. kiize odpotivali. Dale byly 
tézZ varhany od Benedikta Lacla, varhanare 
Znojemského, ndkladem konyentu 400 al. 
obnoveny. Varhany tyto v roce 1720 od 
zbo%nych dobrodinetit byvée postaveny, pa- 
tri dle Volného (topografie II, 267) k nej- 
lepSim na Moravé, a frantiskansky konvent 
uznavaje velikou cenu jejich, peéoval po- 


vidy o to, by dobré povésti nikdy nepo- 
zbyly; dal je po ttikrat a to r. 1761., 1791., 
1826. a nyni po étvrté opraviti. Posléz do- 
stalo se kla8ternimu chramu 9 oltart Cita- 
jicimu znaéné ozdoby tim, Ze p. kvardian 
Valentin Fridrich dal velky oltar ¢dsteéné 
a dva poboéné zcela od pozlacovaée A. 
Bezecného z Jind. Hradce velmi vkusné 
opraviti a je opatéil novymi obrazy pfed- 
stavujicimi sv. Josefa, péstouna Pané a sv. 
Jana Nepomuckého; obrazy ty byly od 
Jana Herzoga, akademick. malite v Plzni, 
mistrné vyvedeny. Za tuto ozdobu chramo- 
vou ZehnejZ Hospodin vsem, kteri jakym- 
koli zpisobem k ni pfrispivali. ; 

Dne 2. Gervna v 10 hod. veéer uderil 
blesk do farniho kostela v Lipolci, blizké 
to vesnici, a tak jej porouchal, Ze musi 
znovu vystaven byti.. F. S. mé8tan. 


Z Dacic na Moravé, 3. zd¥t 1865. 

(Chram Montseratsky posvécen. Krizova cesta. Prvotiny knézské.) 

KdyZ jsem na poédtku minulého roku 
o stavbé poutnického chramu_ na Montseratu 
v blizké osadé Cizkrajovské milému Bla- 
hovéstu v ¢. 4. a 5. obsirnou zpravu po- 
dal, zapoéal jsem dopis. svij slovy: ,Stavme 
Hospodinu chram!“ a hle! co tenkrate jen 
touhou bylo, jest nyni jiz skutkem! Chrém. 
na Montseratu, distojny to stanek Hospo- 
dintiv jest dostaven, jest opatren hlaynim 
oltarem, kazatelnou, ktizovou cestou, var- 
hanami, ano vSemi k bohosluzbé potéeb- 
nymi vécmi a tak upraven, Ze socha Ma- 
rianska, ktera po zruSeni kostela poutniho 
na Montseratu (r. 1785) ve farnim chrdmu 
Cizkrajovském ttulek svij nalezla, tam 
v den Navitiveni jejiho (2. Gervence) pre- 
nesena byti mohla. 

Preneseni sochy této kondno se slavou 
neoéekavanou. Hned v predveter byla ve- 
lika a Getnd okna chramova hojné osvétlena, 
coZ ovsem mnohé misto, kamz zprava o 
osvétleni tomto diive nedoSla, polekalo, je- 
likoz se mnozi domnivali, Ze to, co s tako- 
vymi obétmi dokonano bylo, zhoubnym po- 
zavem opét za své bere. Druhého dne pii- 
byvalo kazZdou hodinou zboznych k Mont- 
seratu putujicich zastupti tak, Ze konetné 
odpoledne as z 15 osad ku 10000 lidu se 
shromazdilo, aékoliv povétrnost prizniva 
nebyla. Procesi z farniho kostela Cizkra- 
jovského vedené bylo pri takovém mnoz- 
stvi lidu ovsem slavne. Napred krdaéela 
mladez, za ni jinoSi z farnosti Cizkrajov- 
ské s horicimi voskovicemi, pak mistr a 
tovarysi zedniéti, kteti na stavbé chramu 
pracovali, nesouce korouhev, kterou ze své 
mzdy zjeduavse chramu Montseratskému 
darovali. Pied sochou samou kratelo 28 
bile odénych divek, ka%d4 nesoue v rukou 


- — 417 — 


men&i korouhey z krasnych ldtek hedvab- 
nych. Z chramu Cizkrajovského byla socha 
od knéZi vyneSena, na dalsi cesté ale vZdy 
6 divek stiidavé ji neslo, za sochou pohy- 
boval se neptehledny dav v krdsném_po- 
rddku modle se a zpivaje chydly Marian- 
ské skrze branu, kter4 u mostu yystavena 
byla, ku chrému nové zbudovanému, jen% 
pul hodiny od Cizkrajova vzdalen jest. Pra- 
vod vedl dékan okresu Datického, p- Vavy. 
Marek, fara Slavonicky doprovazen jsa osmi 
knéZimi, po boku maje p. Vine. Penisku, 
fardre Cizkrajoyského. Richa Marianska 
umisténa jest na oltati, ktery jakozZ i ka- 
zatelna ve Vidni zhotoven byl; natez% novy 
chrém p. dékanem, od_nejd.. konsistore 
Brnénské k vykonu tomuto opravnénym 
jest posvécen. Po yvykonanych obradech 
vstoupil na kazatelnu v. p. Emanuel Jirka, 
fardr Staroméstsky (v diecési Budéjovické) 
a vyliéil slovy uchvacujicimi vyznam slay- 
nosti tak radostné. Téz hledél v. p. Josef 
Springer, kaplan Cizkrajovsky tém poslou- 
Ziti, kteri se v poslouchdni slova Boziho 
v kostele ziéastniti nemohli; avSak pri bu- 
racejicim vétru musil kazatel dlouho pri- 
hodného mista hledati, aby ti, ktefi se do 
kostela dostati nemohli, slov jeho zaslechli. 
Koneéné umistil se pod vrehem na okraji 
lesa, ale pri vSem-namahdni nebyl predce 
s to,’ vsem slova Pané Zadostivym zadost- 
uéiniti. Po ukonéeném kazani zavznélo s kié- 
ru zdarile provedené ,Salve Regina.“ Ko- 
neéné byli pritomni k libéni sochy Marian* 
ské pripu&Sténi, pri které prilezitosti pené 
zité darky na oltat kladli, které: 
opét 250 zl. obndSely. 

Druhou neméné dileZitou slaynost ko- 
nali jsme na Montseratu odpoledne dne 15. 
srpna, na den Nanebeyzeti Panny Marie. 
— \V. p. kvardidn klaStera Daéického své- 
til tam s asistenci ¢tyr knézi kriZovou ce- 
stu, kterou jedna pani z Vidné tomuto 
chramu byla Siaxervala. ~O pul 2. hod. od- 

ol. vySlo slavné procesi z kostela Cizkra- 
jovského k Montseratu, v kostele bylo ka- 
zani, napotom svéceni, které zpévem_ ,,Te 
Deum laudamus* se ukonéilo. Preskoda, Ze 
itoho dne povétrnost prizniva nebyla. 

Po pradni milého Blahovésta sdélil jsem 
milerdd dle moznosti vSe, co v téchto dnech 
na Montseratu moravském se bylo udalo; 
udinil jsem to milerdd, nebot doufam, Ze 
udalosti tyto patrnym jsou svédectyim o 
panujicim v krajiné nasi dobrém, kresfan- 
ském duchu. Ku konci musim se jesté o 
jedné slaynosti zminiti. Dne 23. éervence 
slavil ve farnim chramu v. p. J. Kisling, 
rodak Cizkrajovsky a diecesin sv. Hypo- 
litsky své kné%ské prvotiny, pri ¢cemzZ 
vy. p. Jos. Springer, byvaly jeho utitel ka- 


o dne 


zal a Sest knéZi jemu prisluhovalo. — 
O konsekraci chramu Montseratského, kte- 
rou J. Exe. nejdtst. p. biskup dne 17. zati 
vykonati pfislibil, a o druhotindch vd. p. 
Vine. Penisky, které v ten den odbyvati 
obmysli, milému Blahovéstu povim bu- 
doucné. Pese 
Dodatek Red. Prayé se doéitame, Ze sy. 
Otec novéposyécenému chramu Montseratské- 
mu daroval krasny kalich ze zlata umélecky 
zhotoveny, 


Z Uherského Brodu na Moravé, 30. éervence 1865. 
(Opozdéno.) 
(Prvotiny knézské. Bratrstvo.) 

Dne 23. Gervence konala se v Uher. 
Brodé zvlastni slavnost, prvotiny to knéz- 
ské vp. Benedikta Koréiana, z fadu_ sy. 
Benedikta, opatstvi Rajhradského na Mo- 
ravé. Tento novy sluha Pané posvécen jest 
na kné%stvi v oktavé SS. Petra a Pavla 
v Rajhradé nejdist. nunciem papeZskym, 
Mons. Falcinellim, jen% té% jest udem radu 
sv. Benedikta. — Novosvécenci vystrojil pre- 
krasné prvotiny strye jeho, fardt Uhersko- 
Brodsky vp. Frantisek Knapp. Jiz zahy 
z rana. prichdzeli zboZni zastupové osad 
vikolnich, by se zttéastnili této slavnosti. 
Veledist. opat Rajhradsky p. Gunter Kali- 
voda s dvéma knéZimi svého fFadu, jakozZ 
i dva pp. dékanové (vikati) z okoli Brnén- 
ského zavitali jiZ den pted tim do Uher- 
ského Brodu. — K devaté hodiné hnul se 
slavny privod 27 knézi a dvou klerikt 
z ozdobeného domu farniho s novosvécenym 
sluhou Pané do chramu. MladeZ farni hlavni 
Skoly, rozestavena jsouc v polokruhu, tvo- 
rila éestnou strazZ s obou stran od fary a% 
k hlavnimu vchodu chréamu Pané. — Na to 
zapotalo slaynostné kazani, které mél vp. 
farat Pozlovicky Jan Berger, razny to reé- 
nik; mluvil nadSené o faleSnych prorocich 
nagich éasfiv, a poukdzav na encykliku 
papeZskou, vyzyval jak p. primicianta, tak 
i vSech pritomnych duchoynich bratii k sta- 
teénému bojovani proti blud&im novovékym ; 
i napomenul preéetnych posluchativ, by se 
bedlivé vysttihali éteni bohaprazdnych spi- 
sti a novin co zkdézonosného jedu. — Na to, 
obdrzev poZehnani od svého opata, pristou- 
pil primiciant k oltati, by poprvé konal 
Spelstnaiba obét mSe svaté. Dojimavé bylo 
okaméZeni, kdy% novosvécenec udéloval po- 
%ehnani pritomnému duchovenstvu, rodiéim 
i pribuznym a lidu shromaZdénému.  Jiz 
byla jedna hodina po polednach, kdyz se 
slavnost skonéila. 

Na to dne 30. Gervence konala se 
v Pozlovicich, dvé hodiny od Uher, Brodu 
yzdalenych, slavnost jiného druhu. Arci- 
pasty na8 v diecési syé obnovil bratrstvo 


= AG Se 


Nejsvétéjsiho Srdce Pdna Jezi8e a Marie 
Panny, kteréZ jest spojeno s arcibratrstvem 
v Rimé. Toto bratrstvo se utvorilo té% 
v Pozlovicich; za kterouZto pritinou byly 
dva nové oltdte postaveny v taméjSim chra- 
mu ke cti Nejsv. Srdce P. Jezi8e a Panny 
Marie. Pan fardt Pozlovicky obdrzel od 
ApoStolské Stolice vysadu ¢i privilegium na 
tyto dva oltdte, jako%Z i Breve k ziskdni 
plnomoenych odpustki na slavnost sv. Anny 
a sv. Martina biskupa. Listiny tyto v kras- 
nych pozlacenych ramcich skvostné ozdo- 
bené byly neSeny u slavnostném priivodu 
hned u veéer 29. Gervence z farniho domu 
do chramu Pané. Dlouhd tada druziéek 
s hoticimi svicemi provazela zastup. Bylo 
to velebné okamZeni, kdyZ veéer v osvét- 
leném chramu Pané slavnost zapoéala vzy- 
vanim Ducha svatého. Dne 30. prichdzely 
slavné privody se svymi duchoynimi z ce- 


lého vikoli. V 10 hod. mél p. fara Rudicky 


slavnosti primérené kazan{, nateZ slavnou 
m&i sv. slouZil p. dékan a farai Luhadoysky. 
K veéeru toho dne byla slavnost chvalo- 
zpevem: ,,1'é Boze chvdlime“ skonéena, — 
V ozdobovani chramfiv Pané se u nas 
stale pokraéuje. Tak Uhersko-Brodsky farni 
chraém mda letos zcela novy Bozi hrob a 
pred hlavnim oltétem krdsnou novou lam- 
pu, z Prahy objednanou v cené 80 zl. — 
Hradgovicky chrém Paéné, jenz jest jeden 
% nejstarSich v naSem okoli, se prdvé ted 
vnitr i zeynitr opravuje, o téemzZ pozdéji, 
az bude dilo skonéené. V mésici listopadu 
budou Vel. OO. Redemtoristé v-blizkém 
Pittiné misii konati, v prosinci tité% v Po- 
zlovicich, a dé-li Bth, budouci rok u nas 
v Uher. Brodé. Tgnac Bedna¥, kaplan. 


Kronika. 


Z Prahy. JEminence nejd..p. kardinal 
navrati se zitra do Prahy a bude od 18.— 
22. t. m. na exerciciich kné%skych.. 

*_* K tkretimu (némeckému) oddéleni 
exercicii uéitelskych se&lo se 60 téastnikty. 
Rozjimani Ginil vel. knéz Pernica z radu 
OO. Redemtoristii ve Vidni. Dnes i tato 
eviéeni duchovyni mii sv. a obecnym piiji- 
manim jsou ukonéena. BlizSich zprav o UL. 
a Il. oddéleni podame vy é. 27. lista téchto. 

*_* K fondu pro exercicie uéitelské 
daroval veledist. p. kanoynik dr. Frant. 
Plaucar 100 zl. ry. & — Dne 2. za¥i zaslal 
dist. p. dékan v Budyni Jan Karel Rojek 
nejdist. k. arcib. konsistori ndsledujici do- 
Ae »Vysoce distojnd kn. arc. konsistor! 

adost nad vysledkem poZehnanym prvynich 
exercicii uéitelskych — sdélenym mi od 
uéiteliv farnosti mé, kteri pravé oblazeni 
z téchto hodiv duchovnich se navratili, — 


nevim, jakbych jinak vyslovil, leé Ze pro- 
sim, aby vys. dtist. konsistor raéila ode mne 
tijmouti 20 al. r. &. co skrovny p¥ispévek 
k fondu exercicii uditelskych.“ 

*_* VY chramu Pané na Volganech kona 
s@ yyroéni slavnost ,Povyseni sy. krize.“ V ne~ 
déli (17. t. m.) o pouti budou se konati sluzby 
Bo#i v nasledujicim potddku: V 7 hod. rano 
bude mie sy. s vykladem, v 9 hod. zpivana 
ranni mge sy. (matura), y 10 hod. kazani, v 11 
slayna zpivanaé mse Sv. ; odpoledne o 4. hod. 
kAzani, y 5 hod. poZehnani s ,,Te Deum.“ 

* _* Na pomnik Arnosta z Pardubice se- 
Slo se u vyboru v Ouvale do konce Gervence t. 
r. 2463 zl. 161/, kr. Dne 8, t. m, zaslano tam 
z red. ,,Blah.“ 15 zl. r. & a 1-zl. na stfibie. 

*_* V Tyné nad Vitavow sesli se knézi 
pred 40 lety vysvéceni a konali tam 29. a 30. 
srpna pamatku svého posvéceni na _ knézstvi. 


_JEmin. nejdist. p. kardinal propijéil zamek svij 


k ubytovani hosti, k jichZ pocté obéanstvo vy- 
stavélo dyé slaynostni brany s piiméfenymi na- 
pisy. Veter bylo mésto osvétleno a zpévacky. 
spolek zapél tii sbory. Zastupové lidstva z ce- 
lého okoli brali vielé wéastenstvi Vv dojemné slay- 
nosti, Slaynostni kazani mél vdist. p. kanoynik 
VySehradsky, byv. dékan Vitavo-Tynsky, Karel 
Vinaticky, pontifikalni mii sy. s ,Te Deum“ slou- 
Zil vys. dist. generalni vikar Budéjovicky, dr. 
F. Mokry. Rozumi se, Ze uéastnici slavnosti vy- 
konali sy. zpovéd, modlili se spoleéné cirkeyni 
hodinky a na druhy den slouZili mSe sy. za ze- 
mielé spolubratry. Pri spoleéné hostiné u p. dé- 
kana Sejnohy udinéna sbirka pro mistni chudé, — 
Podobnou slavnost konali v Aysperku u p. vi- 
kafe Ant: Buchtela dne 12. a 13. t. m. knéZi 
r. 1826 a 1827 vysvéceni. 

*_* “Minulou nedéli konali jsme slaynost 
Jména Panny Marie, uvedenou po veskeré 
Cirkvi papeZem Innocenciem XI. Na tyden pied 
slaynosti ohla’uje se pti nedélnich sluzbach Bo- 
zich ve vSech chramech, Ze se pristi nedéli ko- 
nati bude slavnost Jména Panny Marie (coz y ka- 
lenda¥ich éervené vytisténo) a doklada se: ,,Po- 
védomo Vam, Ze v ten den proptjéuji se p)no- 
mocné odpustky vSem tém, kdoz z hiichi' syych 
skroudené se vyznavse a nejsy. Télo Pané na- 
bo2né pfijavse, velké (zpivané) msi svaté pit- 
tomni jsou.“ Pro velky naval kajicnikiv k sy. 
zpovédi nebyva v ten slayny den po venkové 
kazani, ale v8ude zpivanaé mSe svata. Tak bylo 
pred nami a bude po nas. — ,,Narodni Listy,“ 
v nich stra8i duch zaslého denniku ,,Hlasu,“ 
prinesly v pondéli po svyatku Jména Panny Marie 
tuto urdZlivou zpravu: ,Odpustky. Kady, kdoz 
chtél dojiti uplného odpusténi hrichi syych, 
nemusil uéiniti vice, negli poslouchati yéera 
v nékterém farnim chramu hrubou mii sy, Tak 
pry alespomi ohlaSovano piedeilé nedéle s kaza- 
telen. — Psala to nevédomost anebo zasti? 
Nebylo by lze ziskati z nékteré kiestanské skoly 


— 419 — 


ho&ika, jenzby podobné zpravy yv rukopise opra- 
voval, aby uhajena byla éest éeské Zurnalistiky ? 

V Ryné Koliné méla kapitola metro- 
politni dne 25. srpna sezeni, v némz sesta- 
vena jest listina kandiddti, majici krali 
Pruskemu byti predlozena k tomu téelu, 
aby arcibiskupsky stolec Kolinsky, po cely 
rok jiZ osiraly, byl koneéné obsazen. Kan- 
diddty jsou: 1. Biskup- Mohuésky svob. 
pan z Ketteleru; 2. Biskup Osnabrucky 
Melchers; 3. prof. ve Wircburku dr, Het- 
tinger; 4. opat dr. Haneberg z Mnichova 
a 5, svétici biskup Kolinsky dr. Baudri. 

Ve Fryburku v Badenském velkové- 
vodstvi 5. zdri v Panu zesnul zaslouzily 
nestor katolickych bohovédeit vy Némecku, 
Jan Kr. Hirscher, dékan kapitoly metropo- 
litni a do r. 1863 prof. moralky. 

“Z Ameriky. Nejdist. p. biskup die- 
cése Cincinat-ské Rosecrans dne 31. éer- 
vence t, r. poloZil zdkladni kamen nového 
chrému katolického ve Vaverly, hlaynim 
mésté vy Pike County; p. biskup mél pfyi 
té prileZitosti kdzani v teti anglické, knéz 
Schreiber v jazyku némeckém. 

Indie. O blahém zdaru misie kato- 

lické v Anamu dotitéme se na rok 1865 
ndsledujicich zprav: V zapadni Cochinchiné 
nalezd se 19 misiondéri, 22 knézi tuzemci, 
25.000 katoliki; ve vychodni Cochinchiné 
5 misionara, 23 knéZi tuzemci, 32.000 ka- 
toliki; v severni Cochinchiné 5 misionart, 
16 knézi tuzemet, 26.000 katoliki. V Ton- 
kinu 6 misionari, 1 kolegium, 44 knézi 
tuzemet, 75.000 katoliki. V zadpadnim 
Tonkinu 9 misiondéri, 81 knéZi tuzemct, 
1 kolegium, 159.000 katoliké. V_ strednim 
Tonkinu 7 misiondéri, 37 knézi tuzemci, 
150.000 katoliki. Ve vychodnim Tonkinu 
6 misionara, 25 knézi tuzemct, 60.000 ka- 
tolika. Souhrnem 57 misiondrt, 248 knézi 
tuzemeti; 507.000 katolikt. 
Jednota pani pod ochranou sv. 
Kateriny k zalozeni svobodné university ka- 
tolické. V kvétnu t. r. vydal vybor pani 
z vysoké i nejvy88i Slechty — v éele svém 
majic arcivévodkyni rakouskou — ku ka- 
tolickym panim a matkdm nadSené provo- 
lani, vyzyvajice k hojnému téastenstvi 
v této jednoté, potvrzené od biskupti Mo- 
huéského a Paderbornského. Nékteré Gasti 
provolani tohoto sem klademe: 

»V zdpéti neblahého poruénictvi, jakéz 
v prededlych stoletich vykondval stat, do- 
staly se Skoly vSecky témér, jak ndrodni 
Skoly tak i university pod sprdvu moci 
stétni, Zdsadou stdtu bylo: do vseho se 
michati; proti zdsadé té zpééovali se nékteri 
velkoduSi vladarové, kteriZ nade vse kladli 
spravedlnost; ale nic nepofidili. Kazdé ba- 
Zeni po autonomii, véeliké hnuti pochaze- 


0 


jici od jednotliveh i ve vlastnich zdlezito- 
stech jejich jmino. za urdzku Veliéenstva. 
I na to doSlo, Ze rodina ktesfanskd se musi 
divati, kterak stat podlé subjektivnich, pro- 
méndm podrobenych nahledi, ano i na zd- 
kladé stranictvi politického ustavy uéebné 
zrizuje a utitely v nich ustanovuje; — di- 
vati se musi, kterak synové jeji péstuji 
védu, ktera% viru jejich hubi; kterak stu- 
duji pravo, jen% nic nechce védéti o vétné 
speed ior Bozi; kterak péstuji filosofii, 
upujici je o viru v Boha osobného, troj- 
jediného, zjeveného; — divati se musi, 
kterak synové jeji, na bludnou cestu byvse 
cuvedeni, bez Boha a bez viry, spustivse 
se ctnosti a mravnosti nohama Slapaji po 
tom, coby s nehasnouci laskou méli ral 
vati. Vse to vidi rodina krestanska, a prece 
nevi si rady ani pomoci,“ 

»Ci tomu tak neni? — Tento jinoch 
studuje lékarstvi; anatomicky rozbira celé 
télo lids: dokazuji mu, Ze se v Zadné 
z téchto Gastek nenalezd duSe, a tudy pry 
élovék duSe nemd. Tam ten oddal se vé- 
dam pYirodnim, silozpytu, luébé; vysvétluji 
jemu, Ze Zddna ze soli a kyselin posud vy- 
nalezenych nepoddva jistoty o jsoucnosti 
Bozi; z Geho% pry vysvita, Ze neni Boha. — 
Mohliby ovSem jinochové ti zkratka odvé- 
titi; Ze to nesmyslné, hledati dusi v nastro- 
jech jejich a Boha hledati v_ retortach. 
BohuZel vSak autorita uéitele mnoho do- 
vede pri lidech mladistvych, védychtivych 
a nezkusenych !“ 

»Neupirdme, Ze ve vSech védach se 
také nalezaji vyminky, Ze nékteri uditelové 
universitni neodiekli se zjevené viry kre- 
stanské, ano Ze naopak viru tuto haji, ale 
takovych jest malo. Duch na universitach 
vubee panujici neni duchem kirestanskym. 
A nemize byti jinak, pokud mista uéitel- 
ska obsazuje stat, jenZ dle novovéké theo- 
rie ma byti bez ndboZenstvi, statem bez- 
kresfanskym. Kdo Stastné odbyl statni zkou- 
&ku, kter4% se pro to ono misto uéitelské 
vyzaduje, bud si Zid nebo pohan, byva za 
schopna prohldSen, aby na université jino- 
chy kresfanské vyuéoval. Ano mnohdy se 
takovému dava prednost pred ucitelem, jenzZ 
pevné se drzi vérouky katolické, a to z té 
pritiny, Ze nebyti kresfanem se povazuje 
za vyk%si stupen vzdélanosti lidské’ a za 
gndmnku skyélého pokroku. Nekrestanstvi 
jest morem, jen% mezi studujici mladezi — 
za prikladem uéitelii jejich — va%dy vice 
se zmaha.“ 

»ProtoZ i umysl zaloZiti samostatnou 
universitu katolickou nic neobyéejného v sobé 
nechoya. Ve véech katolickych zemichrozyva 
se prdni po université katolické, kde% by 
synové nasi byli vychovani dle zdsad z viry 


— 420 — 


katolické vyplyvajicich; musimef ale sami 
to, po tem touzime, provésti, jak to udinilo 
chudé Irsko a mala zemé Belgickd. Sy. 
Otec snemalou radosti pozehnani své udé- 
lil umyslu tomuto; biskupové Némecka pfi- 
slibili pomoc svou; eae se sbor mu- 
Ziv katolickych, pdasobicich v oboru du- 
chovnim i hmotném k téelu tomuto.“ 

»Nuze vy pani, vy matky katolické, 
kteréZ srdcem rodiny jste, kteréZ jste s ne- 
vyslovnou péti a ldskou vychovali syny 
své u vite katolické, — kteréZ s nevyslov- 
nou bazni pohlizite na osudny okamZik, aZ 
synové vasi prijdou na universitu, v jejichz 
posluchérnach Bth a Kristus jim bude ze 
srdce vyrvén a modly do ného viStipeny — 
avy vsickni, kterymz zaleZi na mladezi, — 
vy vsickni, jichZ poéet tisice tisich presa- 
huje, chceteli pri tomto svatém dile ztistati 
necinnymi divaky ?“ 

»Nikoli! Imy chceme pomoci; chceme 
ihned zaciti tim, Ze s Bozi pomoci sbirati 
budeme prosttedky k zaloZeni a udrzZeni 
svobodné university katolické. Nelekejme 
se veliké ulohy této. Vytrvala snaha o Gest 
Bozi a o spdsu bliznich nebude zajisté na 
zmar. Po cela stoleti stavéli ptedkové nasi 
velebné démy katolické, tyto uSlechtilé 
okrasy mést, v nichZ prebyvati mél sdm 
Hospodin ve svatostanku. AvSak co jsou 
vSecky tyto démy u prirovnani k nejchud- 
simu synu matky nejchudsi? Chramové 
tito obrdti se v rum a ssutiny, ale syn 
onen jest chramem Ducha sy. a ma jim 
byti na véky. PomySleni to, Ze tak vzdcnou 
svatyni uchovame véeho znesvéceni, zajisté 
nam doda sily, trpélivosti a vytrvalosti. 
Pani nechat i manZely své tomuto uéelu 
ziskaji. Nesmime sice oGekdvati okamzZitého 
uéinku snahy naki; vZdyt se velka ona 
mySlenka posud podobé doutnajici jiskfe, 
kterouZ% treba roznititi a do vSech vrstev 
lidské spoleénosti roz&ifiti. Kdo z nas s to 
jest mériti budoucnost ? Komu povédomy 
jsou stezky nevystihlé Proz¥etelnosti Boz- 


ské? Dost mo%nd, Ze tizenim Bozim dosti | 


blizké jest ndm_ provedeni tmyslu, jen% se 
nam ee v nedohledné dalce objevuje.“ 

_nbroéeZ neztracejme nyni éasu, a po- 
zdéji netratme trpélivosti. Penézité pro- 
stredky jsou hmotnym zdkladem zamyéle- 
ného dila, mohouce urychliti, ale i zadr- 
zeti provedeni jeho. Viecky-li se podlé sil 
oye vynasnazime, Buh zajisté n&ém po- 
Zehna, jako nam sy. Otec pozehnal.“ 

Ze 46 podpist tohoto provolani kla- 
deme zde nasledujici: Kné%na Louisa z Isen- 
burg - Birsteinu,. rozend arcivévodkyné ra- 
kouskd, % diecése Fuldenské. — Z arcidie- 


cése Fryburské: Donna Adelaida de Bra- 
ganza, roz. knéZna z Liwensteinu; — z die- 
eése Limburské: KnéZna Louisa z Solms-u; 
— z diec. Mohuéské: Hrabénka Ida Hahn- 
Hahnova; — z arcidiec. Mnichovské: Hra- 
bénka Seilern, roz. hrab. Hardegg; — 
z diec.. Paderbornské: Hrabénka Karolina 
ze Stolberg - Stolbergu; — z arcidiec. Praz- 
ské: Hrabénka Clam - Martinicové na Smeé- 
né; hrabénka Raczynska v Hauensteinu ; 
hrabénka Schénbornova v Praze; — z arci- 
diec. Videtské: Hrabénka Julie A pony 
ve Vidni; hrab. Buquoy; hrab. z Thunu, 
kné%na Mathilda z Windi8gratzu ve Vidni; 
— z diec. Wiirzburské: KnéZna z Loéwen- 
steinu; — z diec. Vratislavské: Hrabénka 
Klotilda z Stolberg - Wernigerode ; — z arci- 
diec. Malinské v Belgii: Hrabénka Robiano, 
roz. hrab. ze Stolbergu. 

_Ze stanov jednoty této vyjimame na- 
sledujici: (2.) Jednota stoji pod ochranou 
sy. Kateriny z Alexandrie, patronky uéen- 
civ a spolu pod ochranou sv. Tomase Aquin- 
ského. Dne 25. listop. (sv. Katefiny) a 7. 
brezna (sv. Tomdse) na umysl jednoty pri- 
stoupi udové dle moZnosti k-sv. prijimani, 
jez také k priSti nedéli odloZiti mohou. — 
(3.) Udové jednoty déli se na dvé tidy. 
Udem obyéejnym jest kazdy katolik, jenz 
denné se pomodli Zdravas s prosbou: ,Sy. 
Katerino a sv. Tomasi, orodujte za nas!“ 
a jenz Gtvrtletné zaplati 25 kr. r. ¢. aneb 
roéné 1 zl. r. é& Cinnymi tidy jsou jen pani a 
panny katolické, které%Z mimo dvé svrchu 
uvedené povinnosti prevezmou i treti, Ze 
totizZ ziskaji jednoté 9 udiv a Ze budou 
sbirati jejich ptispévky. I vét8i dary se 
vdétné prijimaji. — (4.) O rozSireni a spra- 
vovani jednoty bude v kaZdé diecési s po- 
volenim biskupskym petovati vybor sesta 
vajici ze tri pani. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské: 
WV Panu zesnuli: 

p. Frant. Wodicka, jub. knéz, byv. farat 
v Kirchenberku, dne 2]. srpna (nar. 12. 
kvétna 1784; knéz od 21. srpna 1808). 

p. Vacslav Veverka, os. dékan y Ratajich, 
dne 30. srpna (nar. 5. tijna 1797; knéz od 
12. srpna 1823.) 

We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Vacslay Jiinger, kaplan v Platianech, za fa- 
rate do Kolodéj; 

p. Vacslav Rothberger, kaplan v Ratajich, za 
administratora tamtéz ; 

p. Ant. Cizek, kaplan, za admin, v Petrovicich. 

Uprazdnéné misto: € 
Fataje, fara patr. p. Jana knizete z Liech- 
tensteinu, od 6. zari. = 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 
kazdého mésice. 
Redakce: 


v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I. 


Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sy. - Vaclavském 
namesti, cis, 786-—I1 
Nedoéla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 

Vv mésici. 
Www 


PAP PIALD LI IPI III See 


i »Spravedinost zvySuje narod, ale hfich biané Gini narody.“ 


V sare dne S nari | 
BLAHOVEST. 
Hlasy katolické. 


SSE + 


Vydavatel a redaktor: kn FRANTISEK SRDINKO. 


eee 


Cislo 27, 


Predplaci se 
v expedici 
iu vSech radnych 
knihkupeu 
na rok: @ tl. SO kr. 
napilr.: @ xl BO kr. 


1865. 


Po posté: 
Celorocné: B zl. — hr. 
pilrocné: @ 2. S& kr. 
Piredplaceni étvrt- 
letni se neprijima 
Jednotliv& éisla se 

neprodavaji. 


PPL PPI LL DP LPI LDP LI I POA) 


(Pris). XIV, 34.) 


ees 


Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a muéenik. *) 


Litevské knizetstvi slouéeno jest 
r. 1568 s polskym kralovstvim. Skla- 
_dalat je viast Litvani v nynéjsim Vi- 
lensku a Grodensku, a dobyta Rus jiho- 
zapadni. Vlastni Litvané, 1. P. 1386 
polskymi blahovésty pokiteni, vyzna- 
vali viru sv. Rimske katolické Cirkve ; 
obyvatele pak Rusi jihozapadni — 
Malorusové (Rusini) a Bélorusove — 
byli rozkolnici neb odstépent protivnici 
katolické Cirkve. Jakozto udové vy- 
‘chodni fecké Cirkve bloudili u_ vire 
v Ducha svatého, upirajice, by, z Boha 
Syna vychazel; a opovrhujice Rimskym 
papezem uznavali patriarchu Caiihrad- 
ského za hlavu Cirkve Kristovy. Du- 
chovenstvo ‘jejich konalo sluzby Boztf 
a prisluhovalo svatostmi dle obiadu 
feckeho a jazykem slovanskym; a po- 
slouchalo Kyevského arcibiskupa co 
metropolitu veskeré Rusi jihozapadni. 
Jak duchovni tak svétsti tito rozkol- 
nici_zakladali si mnoho na svém _,pra- 
voslavi, “ tvrdice, by oni jedine byh 
pravoslavni ¢1 pravovérici. — Tehdaz 
obsahovalo veliké knizetstvi Litevske 
tato vojevodstvi: Kyevské, Volynske, 
Braclavské, Vilenské, Trocké, Brestske, 
Novogorodské, Minské, Mstislavske, 
Vitebské a Livonské. Takové s ko- 
runou polskou jiz dokonale spojené 


*) Vita et Martyrium B. Josaphati K., calamo Jac. 
Susza, episc. Chelm. Edit. Rane 1665. Emend. 
Edit, cura J. Martinov, S, J,, Parisiis 1865. 


knizetstvi bylo jevisté a pusobisté bl. 
Josafata Jana Kuncevite. Pochazel 
z.polského rodu zchudlého, jenz za 
zak Sslechtictvi sveho ruz mél. Otec 
jeho Gabriel Kuncevié, radni Vladimir- 
sky, a matka Marina, byli katolického 
nabozenstvi. Na Volyni v mésté Vla- 
dimiti narodil se jim |. P. 1385 do- 
téeny synaéek, a tamtéz dle obradu 
katolického pokitén jest v kostele sv, 
panny amuéenice Paraskevy. Ze kitu 
svatého slul Jan. Opatrovnou rukou 
bohabojnych rodiéti rozvijelo se pou- 
patko v ruzi rajskou rychle na vysluni 
hojné milosti Boi. 

Jan pacholiéek jevil vaznou povahu 
a cit zbozny; rad uchazel hravé mla- 
dezi do chramu Pané, kdez ho starost- 
livi rodiéové v modlitbach pohfizeného 
nalézali. Lepsiho hocha nebylo po. ce- 
lém Vladimiii; méstané karajice ditek 
svych tikavali: Budte hodny jako Je- 
nik Kuncevié! — Vtipny a pamétlivy 
Jenik dobfe se nautil poéatkim liter- 
nim, zejmena ¢teni a psani v polském 
i v ruskem jazyku; take umeél brzo 
zpivati hodiny duchovni, jez pak od 
trinactého roku sveho véku skoro den 
jak den pobozné pél. Kromé modleni 
a ¢teni spasitelnych knizek nic ho ne- 
tésilo. 

Kdyz zrostl, odebral se Jan Kun- 
cevié do mésta Vilna, druhdy sidla 
Litevskych veleknizat. Zde ho vzal 
kupec bohaé k sobé do kramu. Ctny 
mladenetek obracel prazdné chvile k 
oslavovani Boha a ku spaseni své duse : 

27* 


— 422 — 


obeoval sluzbam Bozim, piijimal sva- 
tosti, zpival hodiny, ¢ital spisy o vie 
a ctnosti kiestanské. Leckdy se do 
éteni zabral, az na vsechen kram za- 
pomnél; tehdy piichazel pan, plisnil 
ho, anebo dal mu pésti dokladaje: Ne- 
vzal jsem té do kramu, bys v knihach 
vézel, ale abys. prodaval! 

Tu dobu stala se v odstépene cirkvi 
na jihozapadni Rusi zména velika. Mi- 
chael Rahoza, metropolita Kyevsky, 
svolav r. 1593 své biskupstvo do Biesté 
Litevského, nabidl mu sjednoceni s Cir- 
kvi katolickou, mimo kterouz spasenu 
byti nelze. Svolil sbor a vypravil r. 1595 
posly k sv. Otci do Rima. Papez Kle- 
ment VIII. predlozil poslim k véreni 
a zdrzeni tyto kusy z obecneho sboru 
r. 1439 ve Florencii slaveného: 

a) Duch Svaty vychazi z Otce 1 
z Syna; 6).pseniény chléb bud kva- 
Seny bud presny — jest sptsobny k po- 
svécovani na obét mse svaté; c¢) duse 
vsech v milosti Bozi zesnulych, kien 
se na tomto svéte nedokali, piichazeji 
do otistce, odkadz jim do nebe poma- 
hati mtizeme obéti mesni, primluvou, 
postem a almuznou; d) Rimsky papez 
jest: predni biskup v kiéestanstvé, hlava 
i spravce Cirkve Kristovy. — Zplno- 
mocnéni poslové piijali, ty élanky, a 
povrhnuvse pravoslavny rozkol, vyznali 
za sebe i za vsecky, od nichz byli po- 
slani, katolickou viru, vse prisahou stvr- 
zujice. Papez pojal jihozapadni Rus 
v jednotu Cirkve, schvalil ji uzivani 
¥eckého obiadu a slovanskeho jazyka 
pri sluzbach Bozich a pi udélovanti 
svatosti; Rahozovi a budoucim metro- 
polittim potvrdil pravo voliti, stvrzovati 
a svétiti biskuptiv, vyhrazujic sobé, aby 
kazdy metropolita povinen byl, zadati 
Stolici apostolskou za potvrzeni sebe 
samého. Sjednoceni to uskuteénéno 


jest t. r, 1595 za panovani polského 


krale Sigmunda III. 

Recko-ruské biskupstvo s latinskou 
Cirkvi sjednocené ihned o to snazné 
dbalo, aby se podiizené mu duchoven- 
stvo sobecnym lidem kté samé choti 
Kristové privinulo; ale odpor tohoto i 


onoho byl tuhy velmi.— V mésté Vil- 
nenském sousedili s katolickymi Lit- 
vany a Poldky pravoslavni Rusové; ti 
jsouce svym mensim duchovenstvem a 
Slechtou rozkolnickou hrazeni, poéali 
sousedy v Jednotu katolickou vcehaze- 
jici z kosteli vyhanéti a nad nimi na- 
silu_ provozovati. , 

Vilensti Sjednoceni Rusové chodili 
na sluzby Bozi do chramu nejsv. ‘Tro- 
jice pi klasteie radu sv. Basilia. V temz 
chramé Ginil Jan Kuncevié vroucneé 
Bohu modlitby za sjednoceni odstépen- 
etiv. Tehdejsi jeho zpovédnici byh z 
Tovarysstva Jezisova: vyteény Valentin 
Kovalsky (Fabricius) a Rehot Gruzev- 
sky. Pedi jejich prospival zbozny ji- 
noch viitihledé u vite, nadéji a lasce; 
srdcem plesaval, kdy mu. dopéano, 
v ktru zalmy zpivati, u oltate knézim 
slouziti, nebo na sluzby Bozi zazvoniti. 
Prahna jen po nebeskem zbozi, ztratil 
chut k vezdejsimu kupectvi. . Nerad 
propoustél je] bohaty pan, jenz ho sy- 
nem a dédicem miti chtél. (Pokragovani.) 


Kardinal Mikolas Wiseman, 
arcibiskup Westminstersky. 
(Pokragovani.) 

V. Dosednuti na stolict arcibiskupskou; pa- 
styrsky list, intronisace; statistika jeho die- 
cése; jakého muze dostalo se v ném cirkvi 
anglické, . 


Opatrenim Piovym nabyla kat, Cirkev 
v Anglii pevné pidy. Nyni, na zimu 1850, 
odebral se jmenovany arcibiskup West- 
minstersky a, prednik anglicky, kardinal 
Wiseman z Rima do vlasti své na vyka- 
zané sidlo arcibiskupské. 

Dosednuv ve Westminsteru na. stolici 
svou, vydal pastyrsky list, jimZ oznamoval 
véricim znovuzrizeni radnych kat. biskupstvi 
v kralovstvi anglickém, Mimo jiné pravil 
v ném: ,,Veliké dilo jest dokondno: stalot 
se, po Gem jste touzili, zaé jste se modli- 
vali. Draha vlast vase dosdhla mista mezi 
cirkvemi, kteréZ jsouce tadné z¥izeny, Gini 
veliké obecenstvo kat.; kat. Anglicku jest 
opét vykdzina cesta k nebi cirkevnimu, 
v néméZ u% predrahné Gast svice jeho shasla. 
Anglicko potind znova pohybovati se pra- 
videlné kolem stiedi8té jednoty, kolem zdroje 
pravé moci, svétla i sily. Jest to pro nds 
den radostného plesdni, den, kterymZ se 
vyplnuji davné nadéje naSe a budoucnost 


— 423 — 


utéSend nam .se pripovida. Svati a své- 
tice vlasti naS8i z asi Fimskych a_brit- 
pei sasickych a normanskych radostné 
pohlizeji z blazenych sidel svych na tento 
novy rozvo) viry i cirkve, uvedsi je do 
vééné slavy. A véickni ti plaboslaaond 
muéenici Gastiv pozdnéjsich, ktetiz bojo- 
vali bo} viry v okolnostech preZalostnych, 
6 jak se ti t8Si s ndémi, qidbave, kterak 
stribrné svazky, spojovavSi za Gast apos- 
tolskych ndméstkiiy “nai vlast se stolici 
Petrovou, v zlaté se proménily !« 

Dne 6. prosince 1850 slavil distojnym 
sptsobem nastoleni (intronisaci) své v Lon- 
dyné s obvyklymi cirkeynimi obfady u 
pritomnosti veSkerého duchovenstva své ar- 
cidiecése. Ze nemél vy tu chvili svého sto- 
liéného chrdmu, slaveno nastoleni y chramu 
sy. Jiti, nejkrdsnéjSim katolickém chramu 
v Londyné a spolu stoli¢ném chraému diecése 

- Southwarkské, na levém brehu Temze. Vy- 
budoval je} ze sbirek po Evropé -konanych 
zbozny kanevnik Tomas Doyle, jen% nechtél 
prijmouti hodnost biskupskou, PYi té slav- 
nosti bylo se obavati potrzky néjaké se 
strany podrazdénych anglikanskych pro- 
testantiv, avSak nestalo se nic pohorslivého. 
Katolici plesajice za pritinou vzneSené této 
slavnosti, pozapomnéli vy chramu na strasti, 
chystanéjim od protivniktiv. Kardinal oslovil 
shromazdény zastup jako vady zptsobem 
distojnym, nedotykaje se ani slovem ani 
sebe men&i narazkou rozliénych nepratel 
syych 1 cirkve. 

Arcidiecése Westminsterska jest velmi 
lidnata. Londyn sdm déli se na dvé biskupské 
osady, reka TemzZe Gini hranice obou. Po 
pravem brehu jest diecése Westminsterska 
a zahrnuje hrabstvi Middlesex, Essex a 
Hertfordshire. R. 1861 Gitala vibec oby- 
vatelstva 2,784.616 dusi, v Londyné samem 

oéité se ptl milionu ano i vice katolikiy. 
o levém brehu TeméZe lezi diecése South- 
warkska, a zaujima hrabstvi Surrey, Berk- 
shire, Hamshire, Kent, Sussex, vyspy Wight, 
Guernesey, Jersey a poblizké ostrivky; t- 


tala r. 1861 veSkerého obyvatelstva 2,674.764 - 


du8i. 

Kardinal nemél hned vlastniho  stolié- 
ného chramu, prozatim slouZil mu zat chram 
St. Marys v Moorfieldsu. Metropolitni ka- 
pitola byla ustanovena 19. Gervna 1852 a 
sestava z 11 kanoynikiv s probostem v éele, 
jimZ byval za Zivobyti Ta euancoe knéz 
Manning, prosluly obracenec. 

Arcibiskup obyval v soukromém domé, 
maje tam jen domaci kapli. Mél dva gene- 
ralni vikate, jednoho pro zdleZitosti du- 
choyni, druhého pro cirkevni dtichody. 

Co dnové syvateéni ustanoveni jsou: 
kazda nedéle, novy rok, slaynost Zjeveni 


Pané (sy. tii kraliiv), Nanebevstoupeni Pané, 
Bozi Télo, sv. Petra a Pavla, Nanebe- 
vzeti Panny Marie a Narozeni Pané. Ptst 
jest toliko v pdtek, v 40 dennim. posté 
trikrate za tyden, v pondéli, ve stredu a 
v patek. Rokem 1863 bylo po celém Lon- 
ya 72 kat. chrami a kapli, arcidiecése 

estminsterska Gitala z nich 48. Jest mezi 
nimi u%Z nékolik spanilych svatyf, avéak 
i nékolik prechatrnych kaplitek, jedva chra- 
metkim podobnych, které mimo to slouzi 
také za $kolu. 

Tak dostali katolici angliéti za nej- 
vyssiho spravce cirkevniho muZe, jenZ spo- 
joval s uéenosti a opatrnosti vytrvalow hor- 
livost a lasku, a s pomoci BoZi kat. Cirkev 
v Anglii tak zvelebil, Ze se stala vzorem 
jinym krajindm. Neunavnou Ginnost jeho, 
s kterou% se vSeho, co v obor apostolsky 
nilezelo, viele ujimal, provazelo patrné 
BoZi pozehnani a hned z poédtku 6 ném 
chovdno nadéje, Ze jméno jeho skviti se 
bude podlé jmen prvnich sy. hlasateliv a 
zalladateliiv kat. Cirkve v Angliéanech. 
Dosazeni kardinalského purpuru a klobouku 
zvysilo distojenstvi jeho a postavilo za- 
sluhy jeho v nejjasnéj8i svétlo. Hned po- 
éatek arcibiskupovani jeho — a ten byl 
trnity a nesnadny — osvédéil dostateéné, 
ze novy cirkeyni knize vzneSenému povo- 
lani, ku kterému obrdn jest byl,  dostoji 
a ke cti slouZiti bude. 


VI. Odpor Anglikanesv proti nové zfizené 
kat. hierarchit; zurict proti nt novinarstvo, 
meetingy, vystupky pohorslivé, dissentert, uzne- 
Senejsi strana proti hierarchit, anglikansti 
duchovnict; boure adres; pracovny lid 2dr- 
Zuje se demonstraci; sami protestanti proti 
vzteklému prondsledovant; hluk se tis. 


- Znovuztizenim katolické svatovlady na 
pide protestantského Anglicka a ustano- 
venim Dr, Wisemana za arcibiskupa West- 
minsterského pichl Pius IX. smélou a pevnou 
rukou do vosiho hnizda; opatieni to potkalo 
se s nejprudsi reakci a hnévem anglického 
Highchurechu (vysoké cirkve, kteraz se téZ _ 
angl’ kénskou neb biskupskou zove), a vzbu- 
dilo na zimu 1850 nad miru bourlivy, proti- 
apeZsky ruch, v ném% netoliko luza angli- 
fe cashed Rb treStivymi viidei, nybrz i 
veskefi anglikdn’ti arcibiskupové a bisku- 
ové se zuéastnili, vyjma ctné biskupy 
Exeterského a St. Dawidsk¢ho. Celé An- 
elicko désilo se néramné nad nové ztize- 
nymi kat. biskupstvimi a zutilo a% hriza. 
Svatému Otei bralo se velmi za zlé, Ze 
vy dobé, v které sAm jen pomoci ciziho 
(francouzského) vojska v Rimé se drii, na 
podmanéni Anglie pomyésli ‘a bullou svou 
nejmocnéjsi TiSi na svété rozdava. Prvni 

27* 


— 424 — 


a posledni pritinou vSech téchto rejdi proti 
kat. cirkvi byli hlavné lidé, kteri méli z 
Cirkve anglikanské prospéch a udZitek; lid 
nizZsich trid nevSimal si toho hrubé, naopak 
vazil si katol. knéZi, ponévad%Z mu dobre 
éinili. 

Vidcem v tomto nectném boji proti 
bezbranné, zdkont zbavené kat. Cirkvi byl 
rede vSim denni tisk, zndmd to mocnad 
paka verejného minéni v Anglicku. Od 
ného vychazelo véeliké rypani, on na sklonku 
r. 1850 nabiral vSecku silu svou, aby se 
rozpalil nérod proti kat. Cirkvi, aby kra- 
loyna donucena byla ztenéiti svobodu, anglic. 
zakony katolikim propijéenou. Spisobem 
nad miru nectnym dordzely noviny na no- 
vého kardindla, ovSem ale vice na papeZe 
a Cirkey. Ano dennik Times hrozil pa- 
peZi pomstou, Ze Angliéané postarati se 
mohou o novou revoluci ve Vlasich. Kazdy 
den podavaly deriniky anglikanské po ko- 
liku velikych sloupci novin o meetingach 
(shromaZdéni lidu), konanych proti nena- 
vidénému ,,papeZenstvi*, vychvalujice hor- 
livost reénikiiv, dordzZejicich na Cirkevy. — 
V novinach hemZilo se ohlaSovanim knéh, 
v kterychZ lem utoky na papeZe a kat. 
viru se Ginily. A hlas novindrtv a duchov- 
nikfv anglikanskych nalezal mocného ohlasu 
obazvlasté vy nejniZsich ttidich obyvatelstva 
méstského. 

Novinami a Stvdci rozjitreni sbirali se 
divoci anglikanci na meetingach, usilujice 
nenavist roznititi proti Cirkvi a vite nasi. 
Tato shromazdéni iida, kteraz se odbyvala 

e méstech, byla rejdistém rozlicenych na- 
aed panujici cirkve protestantské ; vSude 
vice méné podpalovala se vaSei, ohfivaly 
se staré ]Zi a predsudky 0 papezi, navrho- 
valy se petice ku kralovné, kteraZ musila 
osvédéiti, Ze clice v té pritiné ochotné pe- 
tice prijimati, a Zaddno, aby se zastala za- 
hroZené cirkve anglikanské proti vzmdha- 
jicimu se ,papezZenstvi.“ Na nékterych mi- 
stech, jmenovité v Birkenheadu zavdaly 
meetingy pricinu k trenicim mezi katoliky 
a protestanty. V Liverpoolu (kdez jest 


100.000 katolikiv) na valném meetingu. 


zlostné feti, utraky a snahy, éelici proti 
svobodé a praviim Cirkve katolické, zavdaly 
podnét ke krvavym pttkdm mezi rozvadé- 
nymi stranami. Vibec byli by protestanté 
radi vidéli bourlivé nékteré vystupy, aby 
pak snaze uderiti mohli na atolikse 

' Takovym sptsobem ztféeSténé denni- 
karstvo a nepotetné meetingy v Londyné 
i po krajich huldkaly proti ,papeZ%skym 
prehmatiim< (Papal agression). Pokfik: 
»No popery!“ (Zddné papeZenstvi) rozléhal 
se z tisicerych ust se vsech stran; stard 
nenadvist znova se probudila; pallium arci- 


biskupa Wisemana bylo vysokocirkevni 
hierarchii ohavnosti. Cinnost proti kat. Cir- 
kvi byla tudiz nad miru Gila. Lépe pozné- 
me hanebné poéindni angl. protestanttv, 
pohlédneme-li na jednotlivé pouliéné vy- 


’ stupky. Nevole a hnév sobéckého Angliéana 


vybuchovaly obzvlasté v pe en 1850 
véelijakymi prostopasnostmi, prikorim a po- 
smésky, kydanymi na katoliky a jevily se 
zhusta velmi nedistojnymi okazalostmi (de- 
monstracemi). Nosili po ulicich Londyn- 
skych velikou ceduli, v nizZ lid se vyzyval, 
aby u veter v City se shromaZdil, kdez 

odobizna papeZova v obraze spdlena bude. 

en pred tim byl ve Ware-Herts hastros 
v papezském rouchu nejprvé obéSen a pak 
spdlen. Jinde opét obraz papeZe utopili a 
po sprosfacku pohanili; vibee byly tehdaz 
obrazy sv. Otce Pia IX. s vSelikou potu- 
pou na verejnych mistech pdaleny. Osel 
predstavoval pri takovych vytrZnostech kar- . 
dindla Wisemana. Kdyz se vyroéni pamatka 
»Prachového spiknuti,“ tak teéeny ,,den 
Gyu Fawkes-tv“ 5, listop. 1850 slavila, se- 
hnali se zdastupové lidstva k hlaynimu ko- 
stelu kat., povykovali straSlivé cestou i 
pred chrdmem, viSelijak i papeZe i viru 
nasi potupujice a na _ prostranstvi pred 
chrémem v obrazich obésili kardindla Wi- 
semana, vyteéného knéze Newmana a jiné 
knéze i uéence katol. Déjepis bude toto 
zbrklé potinani souditi a potomstvo s ne- 
voli o ném slychati. 

I jnovérci angliéti (dissenters) — ne- 
jsouce jinak v dobré vali s Anglikanci — 
spoléili se s nimi proti papedstvi. 

VznesenéjSi strana anglikanskd ne- 
zuéastnila se sice osobné v pouliénych po- 
trzkach avSak sdilela s luzou zarputilé zasti. 
Pyedni ministr anglické koruny, lord John 
Russel, zapomnél se v dopisu svém k bi- 
skupu Durhamskému v té mite nad tim, 
cim tretiné ndroda, jim ovlddaného, povinen 
jest, Ze bohosluZebné obtady rimskych ka- 
toliktv za povéretné hastroStvi (mumraje) 
prohlasil, a lord velkokancléf rozpalil se 
na hodech u Londynského starosty (lord 
mayor) tak nestdtnicky, Ze se chvastal: 


-yNohama rozlapu velky klobouk kardindla 


Wisemana!“ — A yv lednu 1851 hodlal mi- 
nistr Palmerston za kat. svatovlddu vy An- 
glii pomstiti se tou mérou, %e chtél pro 
Anghéany v Rimé ustanoviti anglikanského 
biskupa. 
zteklou bouri udrZovalo duchoven- 
stvo angl., a bohdéi, jsouce ve spojeni s vel- 
moZi stdtni cirkve, neSetfili ni penéz, ni 
namahani, aby se lid rozjittil. Vabee citili 
duchovni i svét&ti strdzZcové ,,Established 
Churchu“ (ziizené cirkve), kterak jim rana 
k srdei jde a zmitali se dlouho. Kazatelé 


— 425 — 


anglikansti zukili na kazatelndch, neosty- 
chajice se tvrditi o katolicich véci Seredné 
a lzivé, snaZné popouzejice obzvlasté proti 
kat. kné%stvu své posluchate. Tak tvrdil 
na konci r. 1850 jeden kazatel v Liver- 
poolu, Ze pry sluSi smrti trestati kaZdého 
kat. knéze, jenz slySi zpovéd. Panstvo angl. 
let ie ze sluzby sluzebnictvo kat., a 

ozilo horSimi vécmi vSem katoliktim viibec. 

Tato strana zptisobila pravou bouti 
pripist (adres) a zasypala krdlovnu Vikto- 
rii Zddostmi o ztenéeni ndbozenské i cir- 
kevni svobody katoliktv. Na v&ech stra- 
nach shanéli anglikanci a zasilali ku kra- 
loyné petice ais papezi. Tak podalo jesté 
r. 1850 anglikanské duchovenstvo kralovné 
adresu, v niZ svrchovanou nechut proti ka- 
tolictvi, a nejvysttednéjsi aeendhohivort na 
jevo davalo; éte se v tom spise: 

-,My arcibiskupové a Seaspenni bisku- 
pové angliéti blizime se k VaSemu Veli- 
éenstvu s city ucty a zakonnité oddanosti 
v dobé, v niz se stala neomluvnd urdzka 
cirkvi angl. a VaSemu Veliéenstvu, jemu% 
yrchni pravo nad vSemi duchovnimi i svét- 
skymi statky téchto krdlovstvi pfisluSi. 
S touto nasi zemi, jejiz cirkev jest prava 
vétevy sv. k¥esfansko - katolické cirkve, v 
kteréZ Gisté slovo Bozi se hlé¥e a svatosti 
dle narizeni Kristova se udéluji, naklada 
biskup Rimsky, jakoby byla néjakd pohan- 
ska zemé, a preje ji za pricinou znovuzti- 
zeni, které po 300 letech nastalo, &tésti 
k tomu, Ze nyniteprv misto mezi cirkvemi 
krestanstva zaujme. Predpokldda se, Ze 
narod na& opét se navrati k Cirkvi, jejizto 
bludiiv a prevracenostis dobrym rozmyslem 
se byl zirekl.“ 

»Casti oné osobivé domnénky jest 
také, Ze na vzdory zakona _praviciho: 
yZe nizadny cizi prelat neb mocnar jakou- 
koli moc, vaznost, duchovni neb cirkevni 
pravomocnost v tomto kralovstvi sobé oso- 
_ boyati neb vykondvati nesmi,“ Rimsky bi- 
skup na tose tahne, by duchovni nadyladu 
nad ndrodem této fise vykonaval, a Ze, 
jmenovay jisté rimské duchoyni pro zvlastni 
mista a sidla cirkeyni, zjednal také naro- 
kim svym opét platnosti na nadvladi vy An- 
glii a dotekl se neslusné tustavni prednosti 


Vaseho Veliéenstva. Mame za svou Bo 
vinnost, poloziti souhlasné odpor proti tako- 


vému pokusu o opétné podmanéni naroda 
naSeho pod duchoyni tyranstvi, jehoZ skrze 
reformaci osyobozén jest byl, a vznasime 
nejponiZenéjsi Zadost na Vase Veliéenstvo, 
aby yvSemi ustaynimi prostredky prekaziti 
raéilo naroktitm a ndsilnému osobovani rim- 
ské Cirkve, skrze které naboZenské roztrzky 
se podporuji a Ginnosti duchovenstva na- 
Seho v jeho snahdch, roz8izovati svétlo pra- 


vého nabogenstvi mezi lidem, 
svérenym, se prekazi.“ 

Dne 10. prosince 1850 prijala Jeji Ve- 
ligenstvo Velkobritské, krdloyna Viktorie, 
v odpolednich hodindch v z4mku Wind- 
sorském poselstva z City Londynské a z 
Oxfordské a Cambridge-ské university, kte- 
raZ v slayném privodu pfipisy proti do- 
mnélym ,prehmatim papezskym“ poda- 
vala, Obzvlasté poutalo poselstvo Londyn- 
ské City zastaralou obradnosti svou zraky 

ozorovateliy , bylaf to pékna podivand. 

éstskd rada vytasila se se svym co per- 
nik hnédym ‘ko¢édrem, jakéZ pred 200 lety 
v modé byvaly, oblékla se v své ukadni 
roucho, pribrala muZe s hunatou Gepici na 
hlavé, jejiz kroj ze 14. stoleti pochazel, 
drziciho velky meé v ruce, vzala s sebou 
vsecky jiné odznaky obecné rady, a jela 
v tom vystroji ¥ zeleznici do Windsoru, 
aby podala kralovné pfipis proti ,papez- 
skému hastrogstvi,“ tato rada, ktera v ta- 
kovém pfestrojeni byla sama nejsméSnéjSim 
hastroSem. Tehdaz pravil slovutny Cobden 
v shroma%déni v Manchestru o tom privodu 
velmi kousavé: ,,Chcete-li vidéti hastros- 
stvi, jdéte a podivejte se na privod obecné 
rady Londynské.“ 

Odpovéd kralovny znéla moudfe a 
opatrné, kladouc ovSem nejvét8i dtraz na 
zachovani ndbozenské svobody, neudZivajic 
véak ani nejmensiho vyrazu, nad nimz by 
slugné mapeleithl katolik jen ponékud po- 
zastavovat se mohl. 

Po slySeni tihla veskera poselstva po- 
snidat néco na vidli¢ku do Waterlooské 
dvorany, v niZ na jednom konci podobizna 
kardindla Consalviho a na druhém obraz 
papeze Pia VII. na sténé zavéSeny byly. 

Petice, jimiz se dordZelo na kralovnu, 
byly ovSem preéetné, ztstaly ale nejvice 
plain. a nebudou leé pamatnym ditkazem 
nesnaselivosti a zaslepenosti anglikanské. 
AvSak i tu jiz poéateéni horlivost ochabo- 
vala, i kriklouni nabaZili se krik& svych. 

Vyznamné zajisté bylo v tom babel- 
ském fink Ze pracujici tridy v tovarni- 
ckych méstech nemély anizZ braly podilu ni 
Vv Sage ate ni v_ protipuseyském 
ruchu. Naopak, spdéchané na katolicich ha- 
nebnosti a pohorSeni byly jim ohavnosti a 
nenavidili je tak velice, ze nikdo ve vét8im 
veldilném mésté se neopovazil shromazdéni 
aA ot u veéer po skonéené v to- 
varnach praci odbyvati ze strachu, aby 
ho nepfehlasovali. Vibec nemél tovarnicky 
sever ani dost malo co Giniti s premrsténym 
ruchem. 

A nejen to’, i s protestantské. strany 
ozyvaly se vagné hlasy rozumu proti sle- 
pému nesmyslu. Anglikanskd Cirkev Zivila 


spravé jeho 


— 426 — 


sama mmnohého kazatele pravdy, jen ji, 
jakozZ i jeji- bohaté nadanym duchovnikim 
pravdu peprné povédél, a jim ku poznani 
sebe dopomahal. Tak obral si humoristicko- 
satyricky tydennik ,Weckly Dispath“ na- 
bozenstvi za predmét svého rozjimani, a 
pytval anglikanstvi i katolictvi. Dopatral se 
na konec tohoto vyskumu: 

»Dvou toliko stava soustay, dislednych 
a potrvati mohoucich: katolictvi a rozu- 
mafstvi, vSe ostatni jest pouhd poloviéatost 
a zvracenost. Anglikanstvi jest pouhé zpla- 
néni, pitvora katolické viry: kdo chee vé- 
riti, musi se prichytiti viry katolické, kdo 
vsak vériti nechce, nemtze, chceli byti 
dislednym, Zddné jiné stanovisko zaujmouti, 
leé jako my, neni mu treba niéehoZ vériti, 
neb o vite nelze smlouvati; nebot soustava 
viry, neobsahujici veSkeré katolické uéeni, 
jest nesmyslem, a svatovlada bez papeZe 


jest blaznovsivim. Radujme se tedy, siri-lr 


se kat. Cirkev na ujmu jinych odstépkiyv ; 
aZ ty jednou za své vezmou, napotom bu- 
dou strany docela od sebe odlouéeny, pak 
poéne bo) mezi kresfanstvim a_ proti- 
‘ktestanstvim.“ 

»Protestantstvi slo budto prilis daleko, 
anebo neglo dosti daleko: rddo by Bohu 
slouzilo i mamoné; poctivi lidé reptaji na 
jeho. prosttednosti, na jeho povolnost ve 
vécech, v nich% nelze povolovati a tazi se: 
jest také v ndboZenstvi jakéhosi ,pravého 
stredu“ (juste milieu), jako v_ politice? 
Zhusta se povolava na nasi stdtni Cirkey: 
Vim skutky tvé, Ze nejsi ani studeny ani 
horky; 6 bys studeny byl, aneb horky: ale 
ze jsi vlazny, a nejsi ani studeny ani horky, 

oénu té vyvrhovati z ust mych. (Zjey. UI. 

15, 16). Chee se z romanismu vybaviti, 
stanovic pravidlo soukromého usudku a za- 
pira sama to pravidlo samovolnym yykla- 
danim pisma; zavrhuje uctu Mariinu a 
pase sama modlosluzbu bible; posmiva se 
svrchovanosti papeZové a cirkeynich otciv 
avyznava duchovni syrchovanost krdloyny 
a jejich odznaki; zavrhuje, patristickou bo- 
hovédu a porusSuje a neprdvé pyeklada 
pismo syaté, aby uéeni své odivodnila; pro- 
volava svobodu svédomi a_ prondsleduje 
Gorhama a ssazuje Bennetta, Tato polovi- 
éatost jest ted vSem uprimym lidem zitejma 
a nesmi se na dlouho trpéti. Nyni jest 
heslem: ,Kdo ma kralovati? Mluy anebo 
zemri!“ Necht jest rozumdistvi anebo pa- 
pezstvi pravé, tolik jest jisto a patrno, Ze 
pouhé evangelické anglikanstvi dojista jest 
neprave.“ 

Kazda vaset poulevi, kazda boure do- 
burdci! Podobné poulehla z vét¥i Gasti — 
aé ne nadobro — vdSnivad jizlivost novin 
Jjiz na konci prosince 1850; dobouchaly a 


slidily zase po novém, nesttepaném pted- 
métu. Také meetingy nejevily uz také pii- 
tazlivosti jako z prvopoéatku. Rozkvasena 
vasnivost potala ustupovati misto chladné- 
mu rozumu a rozmyslu, a jiZ v prosinci 
1850 i mezi protestanty pozdvihovaly se 
éim dale tim zmuZdZilejsi hlasové proti divo- 
ké agitaci. Lidé, kteriz sobé posavad méné 
vsimali katolikiv, poéali se nyni doptavati 
a shanéti po knihach katolickych, aby po- 
znali uéeni viry a Cirkve, o které se tolik 
mluvi a pise. Angliéti od&tépenci, svarice 
se jindy s Anglikanci, spojili se sice na_ 
ten ¢as s neprately svymi proti papeZi a 
katolikim, neZ i mezi nimi ozyval se hlas, 
ze paper jmenovay biskupy, po svém pravu 
jednal — a nikomu tim neublizil. Ano, i 
v nékterych protestantskych novinach pro- 
hlaSovali se stateéni a svédomiti protestanté 
proti radéni anglikanského knéZstva i pan- 
stva, dordzejice na ministra Russela, Ze 
chtéje se zalibiti lidu jako pokrytec sobé 
potinal. Jisty pravnik Lin-Kolusinsky osvéd- 
Gil se dérazné proti ktivdam a zlostem, 
pachanym na katolicich a vyzyval k tomu, 
aby se poctivi Angliéané shlukli a verejny 
odpor polozili proti nectnému pronasledo- 
vani, jakové rimésti katolici nyni snaSeti mu- 
seji. Sdm obeeny lid nabazil se brzo pose- 
tilych Sibtinek a Sel opét po svém (volu- 
bile vulgus) nevSimaje si nyni toho, proé 
pred chvili nehorazné zahorel. Kdyz se 
rok 1850.s rokem 1851 vysttidal, Sly vlny 
obecného minéni o katolické otazce iz do- 
sti nizko mezi chatrou, jak byl kardinal 
Wiseman predpovédél. . 

Tak za projevovani neukrotitelného za- 
Sti a bezohledného kydani hany na vie, 
coz bylo katolické, zaméstnavala katolicka 
otazka nékolik mésictii anglicky narod, vy- 
luéujic skoro ka%dou jinou politickou zale- 
zZitost. Vichtice strh8i se po ohlaSeni pa- 
pezské bully nabyla Gasu, vyburdceti se 
a% do umdleni v tisicerych a tisicerych 
retich a adresach a — verejné minéni a 
smysl ni nasledkem toho valné se utixilo, — 

(Pokraéovani.) 


Prvni ucitelské exercicie. 
Il. 


Sliéna a skvostnd adressa diké, opa- 
trend podpisy uéiteli Geskych obou oddé- 
leni a Jeho Eminenci, nejdist. p. kardi- 
nalu arcibiskupovi podand, zni takto: - 

Vase Eminenci! 

Nejosvicenejxi, Nejdustojnéjsi Pane! 

Milovany Otée nas! 

NemlZeme opomenouti, co vdééni synové 

Vasi Eminenci nejvielejsi diky vzdati za tak 


— 427 — 


krasné a drahé hody, které dusim naiim ptipra- 
viti radila nevyslovna dobrota Vasi Eminencf. 
‘Sotva se hlas na nejvySe milovaného Arcipastyie 
ozval a svych vidy poslusnych syntiv ku pii- 
pravenym hodiim duchoynim yyzyal, hle jak ve- 
liky jich poéet ziéastnil se na téchto prvnich 
eviéenich duchoynich. Budiz to Vasi Eminenei 
utésenym dikazem, Ze nabozny duch utiteltiv 
katolickych pri tak velikém mnogstvi ttoki ne- 
véreliy nynéjsiho véku ani toho nejmeniiho ne- 
vzal poruseni — Ze &kola co dceera ydééna k své 
matce, svaté Cirkvi, se verejné hlasi, a Ze po 
boku jejim vérné a vytrvale stati chee u vitea 
bojovati stateéné jak slovem tak skutkem za 
praydu nezvratnou, hlasanou jiz po osmnacte 
yékiiv. My vsickni slibujeme, ano my viickni 
ehceme nyni spojenymi silami verejné osvédéiti i 
dale svou poslusnost, oddanost a vérnost Cirkyi 
svaté katolické, aniz by nas moh] kdo odyratiti 
od ni a tak k radosti Vasi Eminenci vie podni- 
kati, co by nas sililo na cesté nagich svatych 
poyinnosti, na cesté ydéénych, poslusnych a vér- 
nych syniv svaté Cirkve katolické, 

V duchu obnoyeni, v srdci posilnéni a'y svaté 
vidy trvajici praydé utyrzeni, yvolame viickni, 
jen% zde v nejhlubsi ponizenosti podepsani jsme: 

Zaplatiz Pan Bih 
Vasi Eminenci!!! 

V Praze, dne J. zari 1865. 

(Podpisy.) 


Na Strazi. 
Obrazy ze zivota od Fr. Pravdy. 
Weg 


V Pomefanech Zil Prokop Vranec, na- 
dennik a vojak vyslouzilec. Nez ho od- 
vedli, slouzil u Rokyti a tak se choval, 
ze s nim byli zcela spokojeni. Kdyz prisel 
z vojny, jiz nechtél slouziti, nybrZ konal 
raci nddennickou. Véak netésila ho mnoho, 
éasto zahdlel a chodil po zabavach. Arcit 
se mu nedostavalo na Zivobyti a nouzi 
snaseti se mu véru nelibilo. Chtél lépe 
jisti neZ jini, pil kotalku a pivo, kouril 
eely den a rad si zahral v -karty. Ze na 
to vSecko nebylo lze vydélati bez vétsiho 
namahani, jemuz on se nechtél podrobiti 
jsa zyykly Giniti si pohodli, poéal mysliti 
na podvody a smejdy a pfivlastnoval si 
cizy statek, kdekolivy se k nému dostal. 
Nic ‘pred nim neobstalo,. kradl obili na 
poli, dtivi v lese, dobyval se i do domi 
a odnasel, co mu do rukou padlo. 

e sém mnoho nedokazal, spoléil se 
Vranec s bohaprazdnymi druhy a pak spo- 
jenymi silami své hanebné femeslo prova- 
déli. Nebyli v&éickni z Pometan, nybrz 
také ze Zeleznice a mezi Zeleznici a Po- 
mefany lezi Stréz uprostted. Ze k ni pri- 


Iéha les, schdzeli se tu, kdyZ se chtéli 
‘shromaZditi, aby. se domluvili anebo aby 
k zlodéjskym pokustim pospolu vySli. V lese 
méli své kouty a skrySe, kde si ulovenou 
korist schovdvali a %e tu bylo skal, vrehtt 
a dolti, hlubokych propasti a jeskyii, ne- 
mohlo se jim pfrijiti na stopu a oni naby- 
vali pe vétsi_ smélosti. 

dzlivi lidé lesa se &titili, jakoby v ném 
straSilo. Mnohy si radéji zaSel, nez aby 
do ného byl vstoupil a kdyZ se mu ne- 
mohl vyhnouti, pospichal a ttdsl se hrizou. 

Arcit neschazelo svédka, jen% toho a 
onoho ze spolku na podezielém misté byli 
potkali. Vsak kaZdy se ostychal udati to, 
aby prondsledovani a pomsty nezakusil. 
Kdyby trebas patrné byl védél, kdo spé- 
chal neSlechetny skutek, ptedce se ve- 
rejné neozval boje se, Zeby mu za to Skodil. 
Ano zlomyslniktim se slouzilo vic nez lidem 
spravedlivym. Kdyz prisli a Zddali o né- 
jaké dobrodini, nikdo jim ho neodepétel, 
aby si nevzali moci, co chtéli. 

Jeden si za vsi stavél chatré, aby se 
na né) nemohlo dohlizeti a se neprozradilo, 
kdy a's kym vychazi a sousedé mu dali 
a dovezli kamen a dfivi a i obec mu pfi- 
spéla. Je pry dobre nerozhnévati si ho, 
nybrz Ziti s nim v svatém pokoji a proto 
se mu nekladlo v cestu Zadnych prekazek. 
Je nebezpecény élovék, nema svédomi, krade 5 
posetilci si ho predchazeli, aby jich ne- 
okradl. Vystavél si chatré véru zadarmo 
a i spoleénici jeho mu pomédhali védouce, 
ze jim bude poskytovat utodéisté. 

Proko Vounae byl také mezi nimi 
a pracoval za zednika, ze tomu drobet 
rozumél. V duchu se nad tim horSili vSickni 
obéané, Ze takovd luza se jim ta usadi 
a vadili se a nadavali, kdy% jich z pant 
Sat agin nikdo neslySel. K nim samym 

yli ale privétivi a oni znajice jejich zba- 
bélost po¢inali si drze a neohrozené. 

Casto je bylo vidét putovati na Straz, 
dochazeli tam ve dne i v noci a nedélali 
z toho tajemstvi, Ze stroji — oka na zvér. 
Bylo to pravda, ale hlavni pricina, proé 
na Straz chodi, to nebyla. Lidé ji také 
védéli, ale neprotivili se jim jsouce radi, 
kdyZ% oni sami pri tom netrpéli. Na Strazi 
jim nikdo nestal v cesté leda myslivec, 
kdyZ mu chytali zajice a hledalo-li se tam 
v lese po néjaké kradezi, obyéejné se nic 
nenaslo, Ze byla dobre schovana anebo jiz 
daleko odtud v rukou Zidt. 

Kdyz stary Rokyta na Straz vénoval 
ktiz, Vranec a pratelé jeho se tomu po- 
smivali a kfizi chtéli vzdorovat, jakoby 
jim na ném pranic nezaleZelo. Jdouce okolo 
ani nesmekli pred nejsvétéjsim Spasitelem. 
Jeden se stydél pted druhym a Pana Je- 


— 428 — 


zi8e si nevSimal, aby nebyl drzan za sla- 
bocha. Co je mu do Ného? Mize mu 
néco dat? MéZe mu néco vazit? Kriz je 
mrtvy, obraz Vykupiteliv na ném téz, proé 
by se tedy bali! Jen hlupaci se boji, jsou 
povéreéni, knéZi jim zbyteénymi vrtochy 
napliuji hlavy. Buh jim neudéla nic, kdyz 
kradou, ale pani je stihaji tresty a poku- 
tami a béda, jestli se dostali do jejich moci! 
Co je na svété, je pro vSecky. Kdo si co 
privlastni, to mad a musi se starat, aby 
o to neprigel. Jméni je nestejné rozdéleno. 
Oni prispivaji k rovnosti a to se arcif ne- 
libi tém, co maji vic. Nebudou pracovati 
jako mezkové. Pani také nepracuji a predce 
se jim vede dobre. Velky zlodéj se pro- 
pousti a maly se vési. Déji se hrozné 
nespravedlnosti pod sluncem a treba chra- 
niti se proti nim. 

Chranili se tedy, to jest, brali boha- 
tym i chudym, naé se dobyli a vykona- 
vali to chytre, aby nebyli lapeni. O to 
se jim nejvic jednalo. Buh neni proti nim, 
nybrZ lide. Pied témi se museji miti na 
pozoru. 

Kriz na Strazi tedy neptekazel zlo- 
déjim v-mrzkém poéindni a vielijak se 
vyilouvali, cepranpgneyas a tésili, aby 
nad nim zvitézili. Kdy% jich bylo vic po- 
hromadé, byli stali a silni a nedali se za- 
_ hanbiti. Jeden nebo dva kriklouni a rou- 
haéi jim Gili ndsili. KdyzZ se chtéli po- 
koriti sdhajice po ¢epici, pozdvihujice ruky, 
aby svatym znamenim se poZehnali, za- 
razil je posméch, odvrdatila je nadavka, 
ochladilo je slovyo hanlivé. V srdci se ne- 
ubranil:trudnym myslenkdm, kdo v mlddi 
ndboZné byl vychovan, kdo si zvykl vzda- 
vati Panu Jezisi iictu, kdekoliv Ho spattil, 
jehoz svédomi nebylo jesté zcela otupené, 
nybrZ zilo a se ozyvalo nemohouc zapo- 
menouti, Ze je Syn Bozi, Bih sam, jenz 
na krizi visi. Zavedly ho va&Sné, tizi ho 
nepravosti a hfichy,. ale vira v ném pfedce 
nevyhynula a nechce Boha urdzeti i zpur- 
nosti a yzdorem. Mohl by ho trestat. Slouzi 
Mu aspoi povrchnimi zpisoby, aby do- 
kazal, ze se Ho neodtika. 

Vranec, kdyZ na Straz% ptigel sdm, 
choval se jinaé, nezZ kdy% tam byl v spo- 
leénosti svych bezboZnych druhi a Panu 
Jezisi se porouéel do prizné a lasky. Snad 
prehlidne jeho zlé skutky, kdyzZ se k Nému 

bude blasit, snad mu pomiz%e, kdyby ho 
nékdy uvrhly v nebezpecenstvi. 

Hle, on v skutku Spasitele na kiizi 
poacnarnie, kdy% kraéi pres Straz, on ktiz 

iba, pred nim se modli, prosi Boha, aby 
se mu — pyisti krade% podarila. 

Ano, on jest tak posetily, ze Panu 
Bohu také dékuje, kdy% krédeZ Stastné 


vykoual a k Nému se utika, aby ji neraéil 
prozraditi. . 

Vranec tedy uznava odvislost svou od 
Boha. Byl jednou hodny élovék a uprimny 
kestan. Na vojné ochdbl a se pokazil. 
Chee lenodit a predce se dobte mit. Ob- 
covani s neélechetniky porusilo jeho mravy. 
Pyidal se k nim, je jejich; ale Pana Boha 
se Uplné je%té nespustil. ; 

okud na Strazi nebylo kfize, ne- 
podléhal Vranec takovym pochybnostem a 
trampotdam a nic ho nezdrzovalo v lehko- 
myslnosti.. Od té doby, co tam kfié jest, 
neni a nemize byti jak ndleZi spokojen a 
éerv mu hloda ve svédomi. Pan Jezi8 ho 
vidi, na néj se diva, kyne, hrozi mu: neni 
s to nevsimnouti si Ho, kdyz okolo jde. 
Okolo jiti musi éasto. Jiz Ho minul, jiz 
se Mu vyhnul. Nic naplat, On mu leidi 
na mysli, volé ho k sobé, podrobuje soudu. 
Je-li to ve dne, patti na smutnou a utra- 
penou tvar Jeho. Je-li to v noci, vi misto, 
kde na krizi pni. Stkvéla pozlatka trpyti 
se i ve tmé. Pada na ni lesk mésice a 
jasnost hvézdiéek. Chce utéci a nemiZe. 
Kriz zati a prokmita, dokud nezaSel. Pak 
ho ma pred sebou v myslenkach. Ve spani 
se mu o ném zda. Vytrhuji ho trapné 
sny. Nikde a nikdy nenaleza pokoje. 

Vsak Prokopovi neni moZna stati se 
jinym Glovékem. Tahnou ho za sebou spo- 
leénici a nedaji mu vymknouti se z jejich 
osidel. Blazi ho zahdlka. Je mu odpornd 
prace. Dychti po zabavach a vyrazkach. 

Kdyz sedi pri sklenici a dava si na- 
livat pivo neb koralku, kdyZ v rukou drii 
karty a sazi penize, aby vyhral nebo pro- 
hral, kdyZ v hospodé huéi hudba a on se 
toci v kole skakaje, vejskaje a zpivaje, 
tu je Sfasten, zapomnél na své zloéiny, 
rozvilil a rozdrazdil se, umoril svédomi, 
neciti a nesly8i jeho domluv a vyéitek. 

Jak mile ale zase vystiizlivél, vratila 
se stard bida, premysli o kradeZi, chodi 
po ni a je pri tom velmi ubohy.. Kriz 
na StraZi ho pobufruje a nastojte, jiZ se 
Stiti, jiZ se boji i jinych ktizi, jichZ je 
vsudy po krajiné’ a nadarmo se Stradi 
vyhyba. 

Na poédtku chtival Vranec na Panu 
Jezisi, aby mu prispél, kdyZ krade. Nyni 
poznava, Ze to bylo rouhaéstvi a prosi, aby 
mu kradeZe odpustil. Jest to ovSem po- 
krok k dobrému, ale ten nestati, dokud 
bude schazet ptedsevzeti, Ze se polepsi. 

Vranec se polepSiti nechce, aékoliv 
si jiZ nezapira, Ze i toho je zapottebi, aby 
se smiril s Panem Jezixem a Faykol'v se 
k Nému’ priblizil na Stra%i, obnovuji a 
rozmnozuji se jeho muka, div si nezoufa. 

V Zeleznici se umluvila nova kradez, 


— 429 — 


Vranec tam byl a vraci se s %patnym 
eye es Béda, ani s tim neni bezpeéen. 
Vidyt je. Bohu také povédom! Vidi mu 
_ do duge, md z ného Zalost, chysté na ndj 
trest. I stydi a skryva se pred Nim. Viak 
neni mistecéka, kde by Ho nebylo a proto 
Mu nikde neujde. 

__ Krade% se v noci vykonala a Vranec 
ji odnasi pies Straz, trna a chvéje se, ze 
Je mu svaty kiiz na blizku. Nékdy pospicha, 
nékdy zistdvé stati, odklddd ranec, vrha 
se na zem. Nechal by kofist lezet, kdyby 
k tomu mél dost odhodlanosti, ale té se 
mu jesté nedostavad a nemiZe se vybavit 
z tuhych okovi. Vidy zase vstal, ranec 
odvlekl, o kofist se rozdélil a zisk prohejyil 
a propil. 

NeStastny élovék zaéind nyni ndru- 
Zivé piti a chce hlas svého svédomi utopit 
v pivé a kokalce. KdyZ.mu napoje tyto 
vstoupily do hlavy a pomatly smysly, vy- 
pravuje véci, jeZ ma zamléeti a spoléeni 
s nim zlodéjové si z toho berou pohorSeni. 
Domlouvaji mu, vadi se s nim, radi by 
se ho sprostili. Jiz jim pripravil mnoho 
neprijemnosti, vi o jejich tajnostech a ne- 
bude jich Setiit, jestli od nich odpadne. 

I vyskoumali, Ze mu vira déla vrtochy 
a Ze ma hrizu pted krizem. Museji ho 
odvratiti od téch posetilych mySlenek a 
sha vsemozné ho napravuji. Neprospély 
rozby ani posméchy, nechce ndboZenstvi 
CADP kriz nenavidét, Spasiteli se rouhat 
jako oni. Na kradeZ s nimi piredce chodi 
a pak ze zoufalstvi — pije. 

Jen kdyby nebleptal, mohl by piti, 
jak by chtél, ano pfreji si, aby ak jesté 
vic, dopil se smrti a zahynul bidné. Sami 
ho k piti nuti, mu koralky a lihu nabi- 
zeji, v ustavitné opilosti ho udrzuji. Zistava 
lezet venku, je zima anebo prsi, snad se 
zastudi a rozstiné, snad usne na cesté a 
jiz se neprobudi. Kdybyzmrzl, bylo by nej- 
lépe; méli by po starosti, Ze vyvede hloupy 
kousek a nepotrebovali by ho porad hlidat. 

JeSté se mu nic neptihodilo, atkoliv 
éasto vézel vy nebezpeéenstvi a oni nejsou 
dost bezbozni, aby sami usmrtili. Vra- 
voral domi ve tmé, minul propasti, vy- 
hnul se rybnikim a fekd4m, neuskodily mu 
zimy ani desté. 

Koneéné by se bylo stalo, naé dlouho 
éekali, kdyby ho nebyl zachoval sam. Pan 
Jezis. Vysel ze Zeleznice zcela opily a 
dovlekl se a% na Straz, kde si sedl ke 
k¥izZi_ jsa si jeté védom své nehodnosti a 
opovrzenosti. I rmoutil se, truchlil, na- 
rikal a plakal, pak se zase modlil a mezi 
tim klel, ptisahal a dovddél. Arcif to Ginil 
sptsobem opileim obyéejnym, huhblal a 
broukal, dival se vyvalenyma o¢ima pred 


sebe, Skubal sebou, vstaval a padal, utichl 
a zase se probudil, a% ho premohla dri- 
mota a on se zabral do tvrdého spanku. 

Byla tuhé zima a mrzlo, Proieats 
se ale zdalo byti prijemné teplo a bezpo- 
baat by byl usnul na véky, kdyby fi- 
zeni Bozi nebylo senr privedlo hospodate 
Rokytu. Jel okolo a nalezl ho sktehlého, 
vzal ho s sebou. domi a Sfastné ho yzktisil. 
Nevédél, co se s nim bylo stalo a kdyz 
slySel, Ze ho privezli ze Strdze, zarazil se 
nad tim a rozpamatoval se, jak tam prisel 
a co tam délal. Byl velmi skliéen, skoro 
pomaten a trvalo to dlouho, neZ mohl svéj 
stay rozvazit a posoudit. 

Rokyta Prokopa Vrance podrZel u sebe. 
Mluvil s nim mnoho, napominal ho, kladl 
mu na srdce zménu Zivota. Vezme ho 
zase do sluzby, bude-li chtiti a on chtél 
odporuje vsemu lékdni a pokuseni. Silil 
se na Strd4zi u krize, kam s nim Rokyta 
pilné chodil a kdyZ se byl ve syaté zpo- 
védi smifil s Panem Jezi8em, nabyl sta- 
teénosti a moci vystoupiti proti svym by- 
valym druhim a prekaziti jim neSlechetné 
remeslo. Vyarail skryse a zdlezy jejich 
v lese pod Strazi a co se nechtéli napra- 
viti, prestéhovali se jinam a Prokopovi se 
vyhybali. Nebyl jist, jestli se mu nebu- 
dou mstiti a v skutku ho jednou zbili, Ze 
na misté ztistal lezet. Piredce vytrval a 
potestnosti se jiZ nespustil ¢iné pokani a 
zadost za predeslé své skutky. 

Mnohé z nich vyjevil, aby odvratil 
podezreni, a Srpek se dovédél, Ze kute, 
pro které se hnéval s Rokytou, mu_ vzal 
Vranec. Litoval is rodinou svou prend- 
hleni svého a nyni s Rokytovymi veili 
v jesté uZ8i pratelstvi. 

Vranec, kdyz nékteré starsi - kradeze 
se vzaly do vysetrovani, neuSel ¢asnym 
pokutém a trestim a cely rok vysedél 
v Zalari. Jini tam sedéli jesté déle, ale 
nepolepéili se. On se vratil domi s umyslem, 
Ze jizZ nebude hresiti a Rokyta ho zase prijal. 
Choval se dobre ustaviéné a Repiaital ctiti 
Pana Jezise na StrazZi. (Dokonéeni.) 


Dopisy. 


Z Ouval dne 10. zd¥t 1865. 
(O pomniku Arnosta z Pardubic.) 

Dlouho nepyisla Zadna zprava dilezi- 
téj8i od nas; tim vice v8ak mame pfidiny, 
dosvédéiti, Ze vybor pro zbudovani pomniku 
ArnoStova neumlknul, nybrz v éinnosti své 
pokraéuje. Sbirky ve8keré obnaseji po od- 
rdZce vyloh pres 2200 zl. a vybor v posledni 
schfizi své dne 2. srpna usnesl se na tom 
vypsati cenu za nejzdaxilejsi vykres pomniku” 
a v schtizi dne 29. srpna ustanovil, vy- 


— 430 — 


psati ji hned a provolati po vlasti témito 
slovy: 

Usnes 
Arnostova od 2. srpna 1865 vypisuje se cena 
100 zl. za nejzdarilejii nakres jmenovaného 
pomniku, jenz v Hostini u Ouval, rodisti Arno- 
Stovu, postaven byti ma. Socha, jenz presaho- 
yati musi Zivotni velikost (tedy aspof 8’ vys.) 
stati ma vy Sirém poli na povrsi, aby i ze drahy 
delezné i ze silnice k Vidni vedouci vidina byti 
mohla. P. t. pani umélci v zemi Ceské, jendby 
takovy vykres vyhotoviti obmyéleli, at zaslou 
nejdéle do 31, prosince t. r. nakresek se znam- 
kou syou aneb néjakou pripovédi a pfipojiz 
kazdy zapecetény list, se svym jménem a toutéz 
znamkou opatfeny pitimo k vyboru do Ouval, 
jenz pied uplynutim Jhity ustanovené novyinami 
ohlasi komisi, kter& rozhodovati bude o zdafi- 
losti podaného ‘nakresu. Kdoby z p. umélci pro- 
hlednouti hodlal krajinu, necht se piihlasi u vy- 
boru v Ouvalech za pfidinou potrebného snad 
vysvétleni. Spolu obnovuje se Zadost uctiva 
k vysoké slechté a k blahorodym pp. velko- 
statkarim, k dist. a vys. dist. pp. hodnostatim 
cirkevnim, k c. k, tiednictvu a vojsku, k ve- 
Skerému ucitelstvu a fiditelstvim Skol nizsich. a 
vyssich, k spolkim zpévackym a ochotnikim di- 
vadelnim, jakoz i k veikerému vazenému obéan- 
stvu nasi milé vlasti éeské, jenzZ nasi prvni prosbu 
posud oslyseli, aby niZepsany vybor svymi laska- 
vymi prispévky podporoyvali, aby co nejdiive vy- 
konati mohl tkol vzneseny. é 

Od vyboru pro zbudovani pomniku Arnogtova 
y Ouvalech dne 29. srpna 1865. 

Fr, Soukup, preds, vyb. 


Od Cérného Kostelce, 17. 2d¥t 1865. 
(Filialni uéitel po exerciciich.) 
Jak Stasten, komu prano 
Na linu matky dlit; 
Jak blazen, komu dano, 
Vérného druha mit? 


Stasten Ze Glovék ten? Jak trvalé to 
jeho &tésti? V okamziku zbaven byti mize 
slasti veSkeré, jediny den mize jej pripra- 
viti o blaho jeho. Avéak, my katolici mame 
Matku, od niz nds nic ve svété odlouéiti 
nemize, mame Matku, kteraz ldskou ne- 
skonalou objima ditky své; mame Druha, 
Pritele, nad néjZ neni v svété uprimnéjgiho, 
kteryZ miluje nds tak, Ze Zivot svfij dava 
za nas v kazdé dobé. A kdo jest ta matka 
milostna, kdo pritel na’ nejlepsi? Mati — 
Cirkev, piitel naéS — Kristus. K matce té, 
k priteli tomu utikame se, kdy% strasti Ziti 
vezdejsiho zdrtiti chti slaba’ bedra nase, 
kdyZ jinde marné pomoci hled4me. Koli- 
krat jiZ ph Men byti se osvédéila zbozna 
pripovéd: KdyZ jest bida nejvy&si, pomoc 
Bozi nejblizsi! Kdo toho nezkusil, uvériti 
nemtze, jak to sladko, pted tvari Nejvys- 


| ruéiti v’ecken zdrmutek Jemu. 
enim vyboru pro zbudovaéni pomniku 


Siho, v svatyni Jeho, vyliti bol svGj a po- 
S radosti 
vzpomindm na dny ztrdvené v knizZ. arcib. 
seminayi, jasné pred o¢ima zim obraz Uki- 
govaného a obraz Matky bolesti plné z 
kaple zrcadlové. Tam bylo mi tak blaze, 
ze bych byl jeSté mnohy den dliti chtél 
ve zdéch téch posvatnych. Da-li pak mi 
Bth jeSté jednou dotkati se radosti téch? 
Bolestné to nesu, Ze mi neni ne tak, 
éasto, jakbych chtél, navétévovati dim Pané, 
a vzdy hodné se pfripraviti a sil nabyti pro 
zaméstnani své. Obec naSe lezi v stredu 
mezi &tyrmi chrdmy, z nichZ v8ak kaZzdy 
na hodinu jest vadalen. Piifateni jsme do 
V., kam% snad nejméné se chodi; nebo 
kosteliéek jest pramaly, pro poéet osad- 
niki nesta¢i, a tu obéané nasi radéji do 
méstského jdou chrdmu, kdez vadycky nej- 
svétéjsi obéti pritomni byti mohou, anizZ 
by se zmeskani strachovali. Mimo to koupi 
sobé v mésté kazdy, co v domacnosti ni 
trebuje. Jest to ale zajisté chyba velika, 
nebot mnohdy néco dilezitého oznami se 
ve farnim chrému, o €em se osadnici bud 
pozdé, bud nikdy nedovédi. Duchovni ne- 
miZe osadniky své poznat, an mnohych znich 
ani jednou za rok neuzri. ,,Stastni lidé, 
kteti chram Pané a duchoyniho svého maji 
v obci!“ Jak jim to zdvidim. Uéitel tu 
kazdy den pritomen byti mize pred vy- 
ucovanim obéti nejdrazsi, kdezto my sotva 
jednou za tyden pokofriti se miZem v sva- 
tyni Nejvyssimu. A moZno-li pak uéiteli 
filialnimu v ohledu naboZensko-mravném tak 
pusobiti jako farnimu? KdyZ je nepohoda, 
musime cely den traviti doma, a Stastni 
jsme, jestlize néjakou dobrou knihou baviti 
se mizeme. Té%Z zpévu, pisnim duchovnim, 
nemtizem s takym prospéchem vyuéoyati, 
jako ti, kteri snad kazdodenné v_ kostele 
8 ditkami chvaly péji nebes Panu. Sva- 
tyné nase jest Skola (ovSem nékdy budova 
nejvys nedtstojnd) okraSlena ktizem, kdeZ 
Bohu vychovavati syny a dcery svatou 
jest na&i ulohou. Kéz jen Bah vady a hojné 
zehna snahdm nasim! J. K. R. 


Z Kralohradecka v zd¥t 1865. 

(Jubilejni slavnost knézi v Piseéné.) ~ 

Dne 1. a 2. srpna t. r.-vidél Piseten- 
sky chram Pané a fara néco vzdeného, to- 
tiz jubileum knézi bratti, kteri 1. P. 1840 
tedy pred 25 lety z rukou apoStolského né- 
méstka, nejdist. pana biskupa Kralohra- 
deckého Karla Borom. pfijali jho Pané. — 
Na velmi srdeéné pozvéni p. fardte Pise- 
céenského Jana St. Kietlea prichvatali jsme 
se véech stran, vzdyt k tomu pobddala i 
touha spatriti bratri, z nich%Z nékte¥i po 
celych 25 let se nevidéli a pak ovSem a 


(Opozdéno.) 


— 431 — 


obzvlasté to védomi, %e dluzno jest, vrouct 
diky vzdati Bohu a Jeho milostivé ochrané 
na novo pokorné se poruéiti. — Veter 30. 
éervence nas vSecky -— a% na jednoho — 
v Piseéenské fate shromazdil, nad jejiz 
ovénéenym vchodem vital nds napis: VIVIte 
DoMInI CoLLege LetI PiseCnee! I bylo 
tu vitani, libani, objimani, slz radostnych 
ronéni a pak vypravovani, je% trvalo az do 

ozdni noci. Pékné se objevila opét ta sr- 

eénad svornost, v které% jsme druhdy y se- 
minafi Zili. 

Nasledujicim dnem (1. srp.) poéala naSe 
jubilejni poboZnost timto poradkem: O pal 
7. slouzil v. dist. 
éestny kanovnik, byvaly na8 a védy milo- 
vany profesor m&i sv., po té proptjéil se 
nam za spirituala zpovidaje nas. Bo vyko- 
nané zpovédi zpivali jsme % 50. O 9. hod. 
v roucha kné%ska odéni pri hlaholu zvont 
a pri zpévu ,,Benedictus“ se srdcem roz- 
ehvélym kraéeli jsme op&ét do chramu Bo- 
Ziho, jeho% hlavni ovénéeny vchod nas vy- 
znamnymi pozdrayoval vias JubI Late 


Deo VIVo SaLutarl nostro, hIC In teMpLo | 
Po pfrislusné pokloné P. Je- | 
zisi v Syatosti skrytému, zapotala slavnd | 


sanCto Hjus. 


gpivana mie, jiZto slouzil mily bratr vys. 


dist. kanovnik a méstsky dékan Kralohra- 


decky Leodogar Vacek. Po evangelium 
mél kazani knéz Jos. Just, fardt z Hnév- 
Geysi; za predmét si obral odpovéd na 
otazky: I. zaé dnes mame Bohu dékovati, 
Il. zaé prositi? 

Dojimavé bylo, kdyz po kazani v ori- 
gindlu (latiné) i v prekladu piedéitin byl 
list, jimZ nas poctil J. Excel. nejdtst. p. 
biskup, v némzZ vyjeviti racil potéSeni své, 
ze jsme se shromaZzdili, abychom Bohu po- 
dékovali a k nové horlivosti v_ povoldni 
svém se povzbudili; nejdojimavéjsi v témzZ 
listu ale ae slova, jimiZ co uprimny otec 
od nds co od dobrych synt Zada, abychom 
Jej uzavieli v srdeéné modlitby své. — 
Slzeli jsme a lid s ndmi,:a jako pocta tim 
otcovskym listem nam prokadzana nas pre- 
velice potésila, tak prosba nam projevena 
srdce kazdé k vrouci vdéénosti uchvatila. 
Kdyz se piiblizilo prevelebné okaméZeni, 
kdy jsme spoleéné pristoupili k svatému 
priyjimani, umlkla hudba a velmi primérené 
ozval se zpév celého zastupu: 

»Veselte se, 6 dude, vam se radost zjevila, 
Vidéli jste Jezike ted svyma o¢ima“. . . 

Ovsem Ze rajska rozko’ zarila v srd- 
cich, myslich, oéich nagich a hotela v nich 
touha, abychom nékdy vésickni tak Gisti 
mohli stati pred JeziSem pri soudu posle- 
dnim, jako jsme se sméli bliziti k Nému 
v okamZeni tomto. Mam pevné za to, Ze 
kdyZ se po ukonéené mii sv. slavné ozvalo 


are tarek, Dr. theol., | 
y 


na’e: y'l'e Deum laudamus!“ i zbozny 2d- 
stup v chramé s ndmi Boha pfedobrého 
srdeéné velebil, jeliko% jim kazatel ku pa- 
méti privedl, Ze v pokladech BoZich, jich% 
knéz jest Uéasten, i oni podil maji k spa- 
seni svému. Vychdzejice z chramu_ péli 
jsme Z 112: ,Laudate Dominum.“ Takto 
ukonéena chramoya poboznost prvniho dne. 
Pyised’e z kostela prekvapeni jsme byli 
ve veteradle pékné psanym letopottem, 
jim% nas poctil p. Dr. Stdrek, osvédéiv tim 


| sptsobem srdeénou svou sdilnost. Znit tak- 


to: ,QVInqVe LVstrls Vite saCerDotaLIs 
feLICI Labore peraCtls Detur gLorla LaVs- 
qVe soLI VnI trInoqVe, qVI habltat in 
CeLIs. 

Na zejtri (2. srpna) konana poboznost 
za bratry z naSeho stredu v Panu zesnuleé, 
6 na pocet, z nich% 2 hned v semindari na 
véc¢nost se odebrali, étyri pak co knézi; 
z téchto dva smrti krasnou, totiZ v povo- 
lani. Zaopattiv kaZdy téZce nemocného (p. 
Adolf Havrda za éasu cholery, p. Frant. 
Kral, kdyZ hlavniéka zurila) ulehli sami a 
neyvstali vice. O 7. modlili jsme se hodinky 
za mrtvé, po nich mél bratr Jos. Tupec, 
fardt vy Cermné, reé na zdkladé textu: 
»Laska nikdy nevypada.“ Zadaje po ka- 
zani o ,Otée nas“ za toho, ktery z nas 
prvni ume — hnul kazdym srdcem. Zpi- 
yané requiem slouzil p. Karel Novak, farai 
ve Vamberce .a administrator vikariatu 
Rychnovského, — my ostatni jsme sloudili 


| msi sv. v barvé prisluSné, naposled po ab- 


soluci a po ,,Salve Regina“ domaci p. fa- 
rar. Kosteli¢ek (sv. panny Kateriny) Cisty- 
a pékné upraveny byl po oba dni bohaté 
osvétlen (2. srp. horelo 60 svici); ozdobou 
jeho nejpéknéjsi byla hojnda zbo%mcho lidu 
navétéva po oba dni, aé 1. srpna 3 m&e 
sv. po sobé se slouzily a pobogZnost az pres 
poledne, 2. pak srpna od 7, aZ do pul 10. 
trvala. Toté ovSem prekvapujici, zvlasté 
kdyZ se uvazi, Ze toho éasu v Piseéné byly 
gné a éas prihodny. Chvaly hodna jest toho 
dobrého lidu tichost, pozornost a téZ to 
hojné véastenstvi v pékném zpévu, zvlasté 
od muZzt. Téz chovani kostelnikit pro pri- 
slu3nou uctivost v chrdamé Bozim, jakozZ i 
mravnost ministranti patrné z opravdové 
zboznosti vychazejici byly prikladné. Nejdu 
s chvdlou dal, avSak dim-li, Ze ochotné viru 
prikladam vypovédi, Ze kostelnik a mini- 
strantové jsou jakysi odlesk knéze samého 
ri temZ Kbstele ustanovencho, dosti jsem 
napovédél. Zabava pri stole bez v8eho zby- 
teéného plytvani byla presrdeéna. Host tu 
mimo feteks milého p. prof. Starka nebyl 
zadny; i ten, ktery se nam k laskavé po- 
sluze pti stole proptjcil, byl knéz, totiz p. 
fardt V. Stary z Ceské Libchavy — a% do 


s 


— 432 — 


lonska kaplan v Piseéné. Po ukonéeni ko- 
stelni pobo%nosti nds viecky fotografoval 
p. Umlauf, malit a fotograf z Kysperka, 
kteryZto obraz nam pfeutéSenou ztstane 
pamatkou. Té% kostel Piseéensky, v némz 
za spravy a pri¢inénim nynéjsiho p. fardre 
slavil jeden mlady duchovni prvotiny knéz- 
ské a jiny na knéZstvi posvécen byl, ma 
o jednu vzdcnou pamatku vice. Kteri jsme 
prijeli po draze Liberecké, v milé paméti 
zachovame krasny chram Péné v_ Ousti 
n. O. a privétivost p. dékana; té% tu radost, 
ze jsme navstivili v Ceské Libchavé dim, 
kde se narodil nai mily p. prof. Starek. ? 


Z Osonic u Libdné v 2d¥t 1865. 
(Posvéceni nového chramu Pané.) 

V- sobotu, 16. t. m. prijel k nam J. M. 
svétici p. biskup PraZsky, Petr Krejéi, aby 
osvétil nové vystaveny chrdm zdejsi. Na 
Paiiciels diecése Litomérické, ve vsech 
osadach na cesté, zvlasté pak na cili cesty 
své byl slavné uvitan. Posvéceni chramu 
Paéné vykonal J. M. p. biskup v nedéli, 17. 
t.m. Pyisluhovani nejdist. p. svétitcli ridil 
dr. Ed. Tersch, fiditel kn. arcib. semindre 
v Praze, jen% sem byl pfijel s J. M. p. bi- 
skupem; choralni zpévy vedl dékan Novo- 
bendtsky, dp. Jos. Breischl. Na jednom 
z dvou postrannich oltarti predstaven jest 
sy. Filip jahen, an kiti mourenina kralovny 
Kandaces. U tohoto oltate mél pokrtén 
byti mourenin, jejZ Stédry patron zdejsiho 
chramu, svob. pan Wessenberg ze své cesty 
po Africe vloni byl ptivezl. Aviak v zimé 
rozstonal se dotéeny mourenin, tak Ze na 
kvap pokrtén byti musil. Méli jsme~ vsak 
jiného krténce, dospélého Zida, a toho po- 
kitil nejdist. p. biskup v pondéli, 18. t. m. 
na jméno: Jan Filip Krasny. Kmotrem byl 
P patron. O slaynosti posvéceni chrému 
ané dosel nds a ohldsen byl farni osadé 

nasledujici srdeény list: 


Kapitularnit konsisto¥ v Litoméricich milé 
v Kristu farni osadé Osonické! 


Pred nékolika lety, a to u prilezitosti 
vyroéni kanonické i 8kolni visitace, projevili 
jste, rozmili v Kristu, svymi zastupiteli 24- 
dost, aby pro Vasi osadu novy, prostran- 
néjsi chradm Pané se vystavél. Vyslovili 
jste se, Ze s radosti prispéti chcete praci 
rukou svych i statkem svym, aby diistoj- 
néjsi a duchovnim pottebam Vaksim primé- 
renéjsi stanek mezi Vami.mél Hospodin. — 

Takovouto bohumilou Zadost podporoval 
byvaly, nyni jiz v Panu zesnuly duchovni 
pastyr Vas, velectihodny Vacslav Beranek, 
jej4 mate a bohda i zachovate v dobré pa- 
méti, tehdej8i vzneSeny patron, svobodny 
pin Wessenberg, ale nejen Ze ochotné pii- 


-pomnik ten dlouho — 


volil, aby jméni ziduSniho na zbudvani no- 
vého kostela se upotrebilo, onf i z vlast- 
niho dichodu znaénou obét k témuzZ uéelu 
tislibil. — I splnila se zboZna touha srdei 
Vasich. S potéSenim spotiva jiz oko VaSe 
na velebné budové, ztizené ealiieyen nakla- 
dem na vefejnou a spoleénou sluzbu Pané 
—na té budové, kterazto jest a dokud po- 
trva, vady bude vymluvnym svédkem ne- 
podvratné viry, uprimné zboZnosti a Ginné 
ob&tovnosti Vasi. Dejz Bth, aby krasny 
po mnoho stoleti 
trvaje hlasal potomkim o ctnostech otcti a 
vybizel k ndsledovani. — Za poslednich tri 
let konali duchovni otcové Vasi v_ skrov- 
niéké hrbitovni kapli obét nejsvétéjsi, Vy 
pak byvali jste pritomni tomuto vykonu 
posvatnému pod Sirym nebem, neziidka 
s velikym nepohodlim. Tim jste patrné 
osvédéili lasku svou k Bohu a k ukiizZo- 
vanému Spasiteli, jenz obétuje se na oltari, 
jako druhdy, aé jinym zptisobem, totiz ne- 
krvavym, obétoval se na krizi. Za _ to 
s Vdmi stavél svatyni svou Pan, v némzZ 
jste méli silného pomocnika; nebot: ,,Ne- 
bude-li Hospodin stayéti domu, nadarmo 
pracuji, ktetiz stavéji je}. (Zalm 126, 1.) — 
Ted, kdyz dilo Stastné jest skonéeno, ple- 
sate volajice: ,Aj stanek Bozi s lidmi a 
prebyvati bude s nimi.“ (Zjev. 21, 3.)- 
ylut dim BoZi a brana nebeska!“ (1, MojZ. 
28, 17.) I volejtez zaroven, azby to vni- 
kalo v sluch i v srdce kresfanii vlaznych 
a neteénych a v mysl nevérci: ,,Jak mili 
jsou stankové Tvoji, Hospodine mocnosti! 
Touzi a omdléva duse ma po sinich Hospo- 
dinovych.“ (Z. 83, 2. 3.) A opét: ,,Veselil 
jsem se z toho, kdyZ mi jest povédéno: Do 
domu Hospodinova pijdeme,“ (Z. 121, 1.) 
Vy se radujete — radujete se v Pdnu, a 
duchovni vrchnost Vase srdeény bére po- 
dil v radosti Vasi, ktera tim jest dovrSena, 
ze nynéjsi spanilomyslny patron kostela 
Vaseho a nékteri jini dobrodinci o vnitini 
upravu nové zbudovaného chramu Pané a 
o potrebné kostelni ndtini laskavé se po- 
starali, neSetrice Zidné obéti, — a Ze nej- 
distojnéjsi svétici pan biskup Prazsky Petr 
Krejéi posvéceni tého% chrdmu Pané vy- 
konati se uvolil. Uéinilt to s obvyklou ocho- 
tou, ponévadZ umrtim nezapomenutelného 
biskupa Augustina Bartoloméje ositela a 
po tu dobu uprazdnéna jest nase biskupska 
stolice. Kéz% byste na zemtéelého vrchniho 
pastyre svého pamatovali pti prvni meSni 
obéti, ktera slouziti se bude v novém ko- 
stele Vasem, modlice se té%, aby brzy dan 
byl ndm biskup jiny, jenz by byl, jako ze- 
snuly biskup, muzem a pastyrem_ podlé 
srdce Boziho! — A nyni véztez, Rozmili 
v Kristu, Ze velice si vaz%i duchovni vrch- 


4 


nost Vase vSeho toho, co jste z vlastniho 
chvalitebného popudu podnikli a vykonali, 
aby mezi Vami zatala a dokonéila se n4- 
kladnd stavba na éest a oslayu Bo#i. Cim 
vice se yamaha snaha po vécech zemskych 
a pomijejicich, cim méné tam a jinde dba 
. se 0 Boha, o Cirkevy ao véci spaseni; tim 
vice téSime se dilu, v jehoz uskuteénéni 
gnamenité a velice zdsluzné méli jste uéa- 
stenstvi. Bah Vam-to odplatiz! A On od- 
plati. Vani libeznou byl jemu nejen dar 
osob zamoZnéjsich, ale i haléi chudé vdovy 
i pot délnikt, kteti nesli brimé dne i horka 
bez reptani a ochotné, posilujice se pri t&%- 
kém ukolu svém pomySlenim, Ze pracuji 
na chramé Pané! — Zachovejtez jen a 
osvédéujteZ, Rozmili v Kristu, i na prixti 
éas vrouei lasku k Bohu, od ného% prichazi 
kaZdy dar dobry, — chovejtez a osvédéuj- 
te% uctu k mistu svatému, kde zvldé8tnim 
sptsobem ae Rae Bth, kde vy posvatné 
zpisobé chleba ginem zazratnym taji se 
mily Spasitel n48. Vy v&Sickni, kdozkoli a 
éimkoli jste, rddi chodte, Vy otcové a mat- 
ky petlivé vodte ditky své i Geled svou 
do chramu Pané, aby zvykaly slouziti Nej- 
eee, jenZ jsa Panem dobrotivym, sdm 
chee byti vérnych sluht svych prevelikou 
odplatou. Kdykoliv pak pozdvihovati budete 
v nové svatyni rukou svych i srdci svych, 
nakloniz mily Buh — tof prdni nae — slu- 
chu svého k prosbam Vakim, aby nikdo 
z Vas z domu Boziho neodchazel oslySen. — 
Bih pokoje a lasky budiz s duchovnim 
spravcem Vasim a s Vami vsemi! 

Z kapitularni konsistore v Litoméfi- 
cich dne 12. zari 1865. Josef Akerman, 
kapitolni vikat, Jan Drbohlay, kanoynik, kons. 

rada a kanclé?. 


V Horazdovictch dne 11. zdvt 1865. 
(Vdééna mys) Studujicich.) 
V azdejSim mésté stava 10 Stipendii 
ro Studujici. Zalozili je: vd. p. Tomas 
udetius, opat na Zbraslavi, 2, vel. knézZi 


Jan Augustin, Josef a Karel Jan Grego-- 


rové 3, vp. fardt Vacslav Herites 1, vp. 
faréy Ondrej Motl 1, p. Marie Petrova 1, 
a p. Frantisek Tyler 2. —- Kdyby téchto 
Xtipendii nebylo, nestal by lecktery v spo- 
leénosti lidské na stupni vySsim. Toho si 
dobre védomi vzpomnéli studujici zdejsi 
na dobrodince své a pozddali d. p. dékana 
Jana Gallu, aby jim za né slavné requiem 
slouziti racil. Mile dojat touto zboZnou mysli 
nagich Studujicich uréil k tomu d. p. dékan 
dne’ni den. SlouZil sdm s asistenci vel. 
pp- kaplani mi sv. a na ktru provozo- 
yano figuralni requiem ochotnosti Slechet- 
ného p. uéitele Jos. Sevéika, jeho% Buh 
pozdrav a dlouha léta mlddeZi zdejsi za- 


-oOkamZiku, a% by se 


— 433 — 


chovej! Mimo d. p. dékana poZddali &tu- 
dujici téZ vel. p. erent Trnku, aby vy- 
Studovav také na Stipendium v_ souhlasu 
s nimi na dobrodince svého a jejich pa- 
matoval. Studujici prisluhovali pri obou 
mech sv., jak to zde jindy o prd4zdninach 
bylo u nich v obyéeji a ostatni stali u tumby 
s horicimi svicemi. Slava Vam mili a drazi 
rodaci mladi! Duch katolicky Vas stdle 
ozivuy a vdétnost z VaSeho srdce nevy- 
miziZ nikdy! Zistaritez zboznymi a Sle- 
chetnymi potomky zboZnych a Slechetnych 
predki a dobrodinci svych! —.— 
Z Hostiyna na Moravé, 20, zd~t 1865. 
(O pouti na Hostyné a ve Stipé.) 

V mnohych rodinach neobyéejny na- 
stava ruch, kdyz dle starodavného zvyku 
nékdo z pkibuznych néboZnou vykondva 
pout, jiZ obétuje za sebe i za vSecky do- 
maci, kteriz odporouéeli se modlitbé jeho 
nemohouce sami’ odejiti pro praci a zamést- 
nani. Touzebné pak otekdvaji ptichoziho. 
Obzvlasté ditky nemohou doékati se toho 
outnici navratili do- 
mu. I ja jsem pattival mezi takové nedoé- 
kayce. Obyéejné u nds z pouti prichdzivali 
odpoledne v nedéli. Toho ane sotva k skrov- 
nému obédu zasednuySe naobrat uz shledali 
jsine se s témi, kteki méli jit ,vyhlidat.“ 
Kdo z nds nemél Ziduého domdciho na 
pouti, védél jisté, ktera jest tam tetitka, 
neb -stryéek, anebo Sel vyhlidat kmotra 
nebo kmotru. I ti, kteri odsouzeni byli 
k tomu, aby hlidali nebo pasli dobytek, 
nikdy nezahnali si daleko, nébrZ popasali 
nedaleko cesty, kudy poutnici méli pfrijiti. 
Jiz o polednach, kdyZ poutnici nékde dvé _ 
nebo tri hodiny cesty daleko obédvali, my 
vsickni byli jsme na _ travniku nedaleko 
krize pod osadou a nékteri vétSi Sli jedsté 
dale vyhlidat za kopec. Hovofice o tom, 
co asi z pouti dostaneme, éastéji pozirali 
jsme, neobjevi-li se ndm procesi touzebné 
o¢ekavané; avSak dlouho byvalo ndm ée- 
kati; slunce zahrivalo aZ pak trochu ztra- 
tilo paprski sdlavych. Tu konetné tam za 
kopcem na strani objevila se napred éer- 
vend naSe korouhey, pohybovdna jsouc le- 
hounkym yvétérkem, jako by ndm pokyvo- 
vala, choi spéchali ji vsttic. ‘Tam na- 
posledy poutnici jeSté postali, by se pre- 
zuli a oblekli v Sat svdteténi; pak znenahla 
vystupoval cely pritvod; napred &li mudzi 
s hlavou odkrytou, za nimi pohlavi Zenské, 
ubirali se po dyou se strané doli vasnym 
za korouhvemi kraéejice krokem; vsickni 
svateéné obleveni jako my, riZence ttimali 
v rukou a se zvuénym zpévem pisni na- 
boznych pfiblizovali-se k osadé. Zatim za- 
vznél s vé%e hlahol v’ech zvont; osadnici 


— 434 — 


stati i mladi, mudZi i zeny, jenZ na lavee u 
domu, neb v malych hlouékach kolem ko- 
stela otekavali prichozich, pridali se k pri- 
vodu poutnikim vstric jdoucimu a uvedli 
je do chramu, kdeZ svatym poZehnanim 
pout se ukontila. KdyZ pak po poZehnani 
pratelé a domaci vitali prichozich z pouti, 
tu ponendhlu na vSech strandch ozyvaly se 
trubky, varhanky, harmoniky a jiné pestie 
_ omalované ndstroje hudebni a hraéky dét- 
ské. StarSim nejvice doneSeno riZenct a 
obrazkti. Byvaly to obrazky rukou nepfilis 
uméleckou namalované, s ‘podpisy nejvice 
cizymi, tehdy byvaly take lacinéjsi nez 
nyni takové obrazky, ale ndm se libivaly, 
jen kdy% byly hodné éervené nebo late. 
Chuf takovd i vkus ten udrZel se potud u 
naSich ditek. — Jd od toho Gasu valné 
jsem se zménil. I letos li poutnici zase 
jako kaZdy rok chodivaji na pout. Ja ten- 
tokrate nechystal jsem se ,vyhlidat“ Z4d- 
ného. Krdéeli jsou v horku dusném za dne 
sy aos aby dne 8. zari, na Narozeni P. 
arie octli se pred milostnym jejim  obra- 
zem. Byl jsem s nimi. Stalé jsem se od 
onéch Gast vidcem stddce v Kristu nam 
svéreného a vedl jsem je na onen chlumee 
staroslavny, na némzZz ,Mati bozid divy 
tvori.“ (Jarosl.) Slit za mn pied stolec 
matere bozies« (tyZ) na posvatny Hostyn. 
Jako na kazdou slavnost Marianskou i té- 
ho% dne seSlo se tam velké mnofstvi lidu, 
nejvice vadalenéjsich procesi; z blizka mno- 
ho jich bylo na stoleté pamdtce ve Stipé. 
Nejéetnéjsi_ procesi prislo z ValaSskych 
Klobuk, vedeno vel. p. Travnitkem, taméj- 
Sim kaplanem. Horlivost svou tito poutnici 
ukazali tim, Ze skoro kaZdy z nich do pfi- 
krého kopce vyndseli po dvou cihlaéch ur- 
éenych na opravu svatyné Hostynské. Byva 
zde pod kopcem i pisek, ktery pak nabo- 
ni poutnici v uzlech na horu vynesou. Den 
Narozeni Panny Marie pdliyriab: 
slavné. Bylot zde tré slavnych kazani a 
Sestero zpivanych mi svatych, Mezi pii- 
tomnymi byl té% jeden knéz Rek. Velka 
ale nouze byla zde o zpovédniky, tak Ze 
mnozi vykonavse dalekou cestu a dlouho 
se naGekavse, s neporizenou vraceli se 
domt. A tu pravé namanula se mi myéglen- 
ka ptedilezita o- nééem, co% na jinych 
poutnich mistech uZ davno jest.  (Pokraé.) 


Kronika. 


Z Prahy. Na ewercicie knézské seSlo 
se 65 knézi, vSech bylo s JEmin. nejdist. 
p- kardindlem 70, mezi nimi po jednom 
neb dyou té% z ostatnich diecés éeskych 
a z hrabstvi Kladského; byla tedy zastou- 
pena cela cirkevni provincie Ceské. Roz- 


se na hore 


jiméni Ginil P. Gustav Bernfuss, provincial 
rehole kapucinské, a uvahy 0 povinnostech 
stavu P. ElidS Birk, administrator kostela 
a zpovédnik u ctih. panen Karmelitek. 
V noci na druhy den duchoynich cviéeni 
ochuravél nejdist. vrehni pasty i nemohl 
vice spoleéné poboZnosti s knézstvem ko- 
nati, ani zavéretnou reé miti ani posledni 
mi sy. slouzZiti a téastnikim sv. exercicii 
Télo Pané podati; uéinil to vsem mily viidce 
duchoyni P. Gustav, provincial. V8ak JEm. 
nejdist. p. kardindl vytrval v seminati a 
po ukonéenych exerciciich daval sly%eni 
odchazejicim kné%im a% do 1 hod. s_ po- 
ledne. — K_ upokojeni dodavame potési- 
telnou zpravu, Ze JEm. nejdist. p. kar- 
dindl arcibiskup véera jiz opét udéloval 
svatost bitmovani v zemské trestnici pro 
zenské na Hradéanech. 

*_* Porddek sluzeb Bozich o slavnosti 
sv. Vaclava, hlay. patrona kralovstvi Ce- 
ského — v kostele VSech Svatych a pokud 


-mogZna v metrop. chrému sv. Vita: V svat- 


veter slaynosti, ve stredu 27. t. m., budou 
o 3. h. odp. u Véech Svatych slavné ne- 
Spory. O slavnosti sv. Vaclava bude v témzZ 
kostele ratint exhorta o pial 6. hod.; v ptl 
9. ném. kazani, v-10 éeské kaz., v 11. pon- 
tifikAlni m&e svata (J. Emin.), odpoledne 
o 3. h. slavné neSpory. — V kapli sv. Va- 
clava (v metrop, chrému) budou po celé 
dopoledne, vyjma dobu kazani, mie svaté. 
Odpoledne v 5 hod. bude J. Emin. p. kar- 
dindl konati v té% kapli litanie s poZehna-_ 
nim, ku kteréz poboZnosti pribude procesi 
zchramu u Matky Bozi pred Tynem. V tyz 
den kona se po arcidiecési sbirka na do- 
stavenit metrop. chrdmu, jehoZ posvéceni 
pamatku celé Praha slavi. V reéené kapli 


| sv. Vaclavské bude po cely oktav na kazdy 


den rdno v 6 h. mie sv. se zpévem k hlasu 
varhan a modlitbami, odpoledne pak v 5 h. 
litanie s poZehndnim. 

*_* Ctyricetthodinna pobognost k ucténi 
nejsv. Svdtosti bude se konati v *tjnw od 
2. (v pondéli) do 6. (v patek) u sv. Kle- 
menta na Starém mésté, pak od 7—11. 
u sy. Jiri na Hradéanech a sice poradkem 
zimnim, t. j. nejsv. Svatost bude k vere}- 
nému ueténi vystavena od 9 h. z rana do 
5 h. odpoledne. Pied vystavem bude rano 
v 8 h. m&e sv., odpoledne pak o '1/,5, li- 
tanie a poZehnani. 

*—* Novy rektor vysokych skol Prazskych 
prof. Vine. Nahlovsky bude slavné instalovan 
ve étyrtek, 5. fjna v chramé i Matky Boii 
pred Tynem. © 

*—* Dnes, zejtra a pozejtii slavi se y Praze 
sjezd zastupei zdlogen éeskomoravskych. Po- 
rady budou v byy. chramu sv, MikulaSe na 
Starém mésté, odkudz shromazdéni zdstupcoyé 


-—- 435. — 


2 


zaloZen piijdou dnes o 9 hod. rano do chramu 
u Matky Bozi pied Tynem na slavnou mii sya- 
tou, kterou% sjezd zahajen bude. 

*—* O slaynosti sy. Vaclava vy 9 h, rano 
bude y chramu nejsy, Trojice na sv. poli Malo- 
stranském pokitén dospély zid Abraham Israe- 
lovié, rodem z Haliée. : 

Ze Solnohradu prinasi ,,Salzb. Kirch.“ 
zprayu o pobytu JEmin. p. kardindla arci- 
biskupa Pra%ského v zamku Aigen, odkudzZ 
na blizké hory vychdzel a doklada: ,,Vy- 
soky kniZe cirkevni pfevzal dvakrat za 
tento kratky tas ve farnim chramu Aigen- 
ském slavynostni kdzani k velikému vzdélaéni 
véricich.“ 

Z Uher. V Rabu slouzil dne 6. srpna 
v kostele panen Vorkilek novosvécenec 
p. Ant. Kély prvni svou m&i sv.; po evan- 
gelin posadil se u oltdre na sedadlo a tu 

nému priklekla pani, polozila pravici na 
podanou sobé knihu evangelii a tikala po 
novosvéceném knézi hlasité a s hlubokym 
pohnutim vyznani viry katolické dle pred- 
pisu snému Tridentského. Pani tato, byv%i 
posud nekatolitkou vyznani luteranského, 
jest vlastni matkou nadjmenovaného pri- 
micianta, a tento i druhy ze synt jejich, 
jen% se v Cirkvi katolické knézem stal. 

Turecko. Nékteri Jesuité, ndsledkem 
revoluce italské vypuzeni byvse ze Sicilie, 
nalezli utoéisté — u Turki v Carihradé, 
a zalozili tu katolické gymnasium; letos ¢i- 
talo 3 ttidy, pristim rokem pfribude ¢tvrta; 
gymnasium to nejen katolicka mladez navsté- 
vuje, ale téz Rekové a Armeni tam syny své 
posilaji. RovnéZ pry i mistokral Egyptsky 
vyslovil prani, aby francouzsti Jesuité v 
mésté Kairu skoly zridili. 

Z Clevelandu na Ohiu pike ,Kath. 
Volkszeitung,“ ze tam jisty protestant, bo- 
haty to kupec, jménem Gordon, odkazal 
katolickému p. biskupu Rappe-ovi 20.000 do- 
lari ve stribre a 180 akrii pozemkiv ve 
prospéch chorobnice, jiZ biskup v reéeném 
mésté byl zalozil. 


Literni oznamovatel. 


*—* Pozvini ku piedplacent. Z mnoha 
stran ujistén, Zebych se jak velebnému ducho- 
venstyu tak i cténému obecenstvu vice zavdééil, 
kdybych misto ,,Actorum judiciariorum“ uyerejnil 
radéji: Libros Confirmationum ad beneficia 
ecclesiastica in Archidioecest Pragena posud 
nikde tiskem neyyslych, odhodlal jsem se vyho- 
véti tomuto vyslovenému pyani a minim tyto 
yzacné pamatky cirkevni po roénicich vydayati. 
Maje jiz nékolik roénikii ze XIV, véku z ptiyod- 
nich rukopisi prepsanych arovnéz od nejd. arc. 
konsistore pYislusného povoleni, podal jsem jiz 
tisku rocnik 1390 sepsany ,sub vicariatu hon, 


domini Joannis Pomuk,“ kde se nam opét né- 
jaké datum k jeho Zivotopisu objevi. Dostane-li 
se podniku mému potiebného téastenstyi, nasle- 
dovati budou roéniky 1391, 1392 atd. Nad- 
tetené Libri Confirmationum obsahuji y sobé 
krati¢ké zapisy oprazdnénych a obsazenych be- 
neficii cirkevnich, z nichZto Ize seznati tehdejii 
patrony kostelni i beneficiaty, jakoz: opaty, pro- 
bosty, kanovniky, arcidékany, fardre, kaplany, 
altaristy atd, a rovnéz% i spisob tehdejsiho obsa- 
zovyant. V nich zaznamenan yeliky poéet kras- 
nych aslavnych chrami ceskych (v roéniku pres 
250), slouzicich k veliké cti a oslayé naroda 
éeského, tak Ze i cizinci zavitavSe do Cech jim 
nemohli odepriti svou obdivu, Na svédectyi stiij 
zde yyrok uéeného Aenease Sylvia Piccolomini in 
hist. boh. c. 36: ,,Nullum regnum aetate nostra 
in tota Europa tam frequentibus, tam augustis, 
tam ornatis templis ditatum fuisse quam bohe- 
micum reor.“ Vydayani feéenych vzacnych pa- 
matek cirkeynich bude bohda hojnym pramenem 
pro na& déjepis cirkevni, proéez nadéje se Za- 
douciho Uéastenstvi ¢infm zde uctivé pozvani ku 
predplaceni na feéené knihy konfirmaéni, podo- 
tykaje, Ze v predplatni cené stoji jeden vytisk 
40 kr.; po vyjiti nastoupi cena kramska po 60 kr. 
Na 5 vytiskii ptedplacenych da se 1 nadaykem. 
Velecténi pani predplatitelé necht se primo na 
podepsaného vydayatele co nejdiive obrati, aby 
podle tiéastenstvi uréen mohl byti podéet. vytisku. 
Fr. Ting], duch. sprayce u sv, Katetiny v Praze, 
v Lipové ulici & d. 476—IL. 

*_* Zapisky uéitelské* s kalendatem 
na rok 1866. Od Antonina Konst. Vitaka, 
nar. ucitele na hlavni skole. Roénik I. V_ Je- 
vitku. Nakladem spisovatelovym, 


Osobni véstnik duchovensky. 


(Z arcid, Prazské viz na posledni strané.) 
V diecési Kralohradecké: 
V Panu zesnul: 

p. Jos. Schipp, farat ve Vyskytné (Deutsch- 
Giesshiibel), dne 9. zar{ (nar. vy Jihlavé 1, dub. 
1816, knéz od 25. Gervence 1842). 

Vyznamenawi jsou: 


p. Frant. Fiala, éestny kanovnik Vysehradsky 
a osob, dékan v Smidarech, jmenoyan bisk. 
vik. sekretatem vy Novobydzovském okresu; 

p. Antonin Charvat, bisk. vikar a skoldozorce, 
farat vy Oupici, jmenovan osob. dékanem; 

p. Jos. Cermak, spiritual vy pacholeckém semi- 
nati v Hradci Kraloyé, obdrzel farni synodalie ; 

p. Vaclay Cerny, duchoyni spravce v Studnici, 

jmenoyan osob. fararem, 
We sapravé duchovni ustanoveni jsou: 
. Jan Rozlilek, administr., za farare u sv. Jit; 
. Jos, Kopecky, farat v Telecim, za farate do 
Velké Retoyé; 

p. Frant. Dédek, farat vy Z@arech (Brnénské 

diecése), za farate do Krusburku ; 


oll | 


— 436 — 


. Karel Krdtky, n., za proz. kapl. doPielouée ; 

. Zefyrin Benesch, neom., za koop. do Vyskytné; 

. Jan Némeéek, neom., za. osob.*kaplana do 

Kostelce u Nachoda; 

p. Ferd, Réimek, kaplan ve Skutéi, za admin. 
do Krouné; 

p. Ignac, Brozek, proz. k., z Krouné do Skutée; 

p. Jos. Sadek, koop. ve Vrsci, za admin. do 
Popovic ; 

p. Jan Dostdlek, koop., z Cermné do Vyptachtic; 

p. Frant. Smutny, neom., za kaplana do Cermné ; 


p. Jan Bis, kaplan v Poligee, za admin. do Telecitho. 
Uprazdnéna mista: 

Telect, fara patron, naboz. matice, od 30. srpna. 

Vyskytnd, fara patron. méstské rady v Jihlavé, 

od 10. zati do 22, fijna. 

V diecési Budéjovické: 
Vyznamenani jsou: 

Jan Kratochvile, far. v Horiicich, jmenovan 

skuteé. konsist. radou, b. vikafem a &kol- 

dozorcem vy obyodu Nepomuckém; 

Frant, Tonner, superior arcib. domu v Kla- 

tovech, jmenovan éestnym konsist. radou ; 

p. Jos. Hesoun, kapl. v Jining, obdriel exposi- 
torium canonic. a spolu povoleni vystéhovati 
se do arcidiecése St. Louis-ské vy severni Ame- 
Tice a prevziti tam faru ceskou u sv. Jana Nep. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Ant. Peroutka, uditel ndbozenstvi na c. k. 
gymnasiu Star. mésta v Praze, za dékana 

vy Kamenici nad Lipou; 

p. Vac. Peschke, far. v Lomci, za far. do Némtic ; 

p. Jan Vazaé, kapl. vy Poéatkach, za fardie 
vy Poéiniovicich ; 

p. Fr. Viktora, far., z Chrobol. za far. v Ktidi; 

p. Frant. Groessl, katech. a proz. tiditel hl, a 
niz. real, sSkoly v KaSperskych Horach, za 
farate vy Dolnim Reichensteiné; 

p. Jos. Rank, kooper. y Rehberku, za spirituala 
etih. Skolnich sester v Bystrici; 

‘p. Mat. Pischmeister, koop. v Tieboni, za ad- 
Jninist. do Stépanovic; 

p. Jos. Fremund, kapl. vy Netolicich, za admin. 
do Lomce; 

p. Jan Neubauer, kap). v Zablati, za administ. 
do Chrobol ; 

p. Martin Sperl, koop:, za admin. v Merkliné; 

p. Jan Dichtl, kapl. z Kyvildy do Chval8in; 

P. Jordan Hasek, z i. cisterc. ve Vyssim Brodé, 
za kapl. v Borsové; 

p. Tom. Pfauser, kapl. z Rudolfova do Kiemie ; 

p. Vac, Dvorak, k. 2 Velesina do Sedlic; 

p. Vac. Peuny, k. z Mal. Boru do Kovaiova; 

p. Jan Pluhar, k. 2 Klatoy do DneSic; 

P 

p 


cw Ot 


= 


- 


. Mat. Ledvina, k. ze Stachova do Vacova; 
. Jan Cerny, k. 2 Piedslavi do Horiic; 
P. Jindt. Beranek, Johanita, za kapl. do Ho- 
razdoyic ; 
P. Jos. Rathousky, téz, za kapl. v Radomyali; 
p. Jak. Bufka, neom., za kapl.’ do Hor’. Tyna; 


- Josefodol , 


Mat.’ Dugek, neom., za kap), do Susice; 

Jos. Fux, n., za kooper. do ee 

Karel Geringer, n., za kapl, do Vodian; 

Karel Konrdd, n., za kooper. do Rudolfova ; 

Frant. Krupka, n., za kapl. do Dobrse ; 

Tom. Marek, n., za kapl. do Velesina ; 

. Frant. Mikulds, n., za kapl. do Klatov; 

. Frant. Ullrich, n., za kapl. do Starého Mésta ; 

. Frant. Vlasdk, n., za kapl. v Mouyenci. 

Uprazdnéna mista: 
Lomec, fara kniz. Schwarzenberga,do 10. tijna. 
Chroboly, fara téhoz patron. do 16, iijna. 
V piscves Litomérické. 
V Panu zesnull: 

p. Frant. Pirtzkall, knéz na odpod, v Brniii, 
26. srpna (knéz od 30. Gervna 1864); 

P. Mauric Ant, Schmidt, jubil. knéz, podptevor 
dominik. kla3tera vy Litoméficich, senior pro- 
vincie, byv. tid. a katech. hi. Skoly, Gestny 
méstan Litoméficky, 20. zai (nar. v Liberci 
7. zati 1787, knéz od 13. dub. 1814). 

Ve spravé duchoyni ustanovenl jsou: 

p. Jos. Nittel, kaplan v Cvikové, za faraie 
vy Dobranové ; : 

p- David Hentschel, kapl., za farate v Sonové; 

p. Vaclav Paulista, exposit., za prvofarate vy Knéz- 
mostu ; 

p. Frantisek Krajsky, kaplan v Rejgicich , stal 


se vicerektorem bisk. seminare vy Litoméricich. 
is Uprazdnéna mista: 
Ziakupy, dékanstvi patron. J. V. cis. Ferd. 1. 


Podborany, fara kniz. Salm-Reifferscheida ; 

Mukarov, fara patr. hr. Waldsteina, a 

nové ziizena fara patron. 
matice —- od 14, zafi. 

V arcidiecési Prazské: 
Vyznamenan jest: 

p. Frant. Vilimek, dékan yv Spaleném Pofi¢i, 
potvrzen co skuteény vikar a Skoldozorce 
okresu Rokycanskeého. 

Ve spravé duchovni ustanovenl jsou: 

p. Jordan Hozwm, farat v Bechliné, za farate 
v Citové ; 

P, Vac. Cernoch, kiiZoy., za far. do Kluéenic; 

P, Petr Houda, kiiz., far. v Zivohousti, za fa- 
tare ve Vrbné; 

p. Arnost Grolms, admin,, za far. vy Kénigshainu, a 

p. Frant. Seifert, admin., za far. v Ebersdorfu, 
oba v Kladsku; 

P. Simon Vil. Platzer, premonstr. ree: kapl. 
v Dobyanech, za farare do Vidéina; 

P. Petr Hammerschmid, prem. Tepl., za kapl. 
do Dobian; 

P, Bernard Nadler, téz, za kaplana v Teplé; 

p. Vac. Honejsek, kapl. v Mrtniku, za kapl. 
do Podskali y Praze; 

p. Jos. Til/, adm. ve Lhoté, za kapl. do Mrtnika. 

p. Vac, Kotdtko, katech. vy astayu hluchonémych 
vy Praze, zvolen za fiditele, a 

p- Karel Kmoch, kapl. vy Podskali, za kate- 
chetu v témzZ ustavu. 


sa ss 


naboz. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV. 


Wydava se 
5., 15. a 26. 
kazdého mésice. 
Redakce: 


v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I. 


Expedice: 
v kat. knihkupectyi 
BB. Stybla > 
na sy. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II. 
Nedosla ¢isla rekJa- 
mujte nejdéle 
v mésici. 


POLLO PIII I__—OOOEOOeOueeaes 


»spravedinost zvySuje narod, ae ‘hich biané ; éini  Aanoay - 


V Praze dne 5. fijna 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


Vydavatel a redaktor: knen FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 28. 


Predplaci se 
v expedici 

i u véech radnych 
knihkuped ~ 

na rok: @ 11. SO kr, 

na plilr.: @ zl. BO kr, 


Po poste: 
Celorocué: B zl. — kr. 
pilrocné : @ al. So kr. 


Predplaceni étyrt- 
Jednotliva ¢isla se 
neprodavaji. 


PPP PIPL I ILL LIPID I DIF ISDH 


(Prisl. XIV, 34.) 


ame 


Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a mucenik. 


IL. 


Janovi Kunceviéovi ukazala_pro- 
zretelnost Bozi cestu do klastera, jenz 
se ani vérou ani ctnosti netipytil. Vse- 
hky klaster ma byti schranou nevin- 
nych a utocistém kajicnych dusi, sko- 
lou k¥estanské dokonalosti a brankou 
do nebe. Bez viry zivé a kazné moudré 
bude feholni ustav hrobem zbilenym, 
pelechem hiicht, rejdistém rozpasano- 
sti a branou do pekla. .Dasli se bez 
zretelneho povolani Boziho do klastera 
Spatneho, strhne té brzo naval obec- 
neho pokuseni a zmatku: z dobreho 
budes zlym, ze zlého horsim! Pakli té 
Duch svaty hlasem svého vnuknuti do 
spustlého klastera nezbytné vola, tehdy 
pospés vjiti: nebot 1 tam muze Buh 
tebe, sluhu svého, nakvasy uchovati, 
hojnéji posvétiti, ba tebou itu klastera 
martvinu vzkiisiti! 

Ve Vilné stal klaster tadu sv. Ba- 
silia s kostelem nejsv. ‘Lrojice, kamz 
sjednoceni Rusové na sluzby Bozi cho- 
dili. Do toho klastera dal se Jan Kun- 
cevié 1. P. 1604. Z tehdejsiho oby- 
ceje hrubé zasleé kazné odén jest no- 
yaéek v bilé roucho a hned také pti- 
pustén k ¢inéni slibu feholniho pied 
Hypacem Poéejem, Kyjevskym metro- 
politou, jenz ve Vilné sidhl, O kterez 
slavnosti zakonni nazvan jest Jan Kun- 
cevié Josafatem; a tak ho budeme po- 
tad jmenovati. Téhoz klastera opat 


(archimandrita) slul Samuel Sénéilo 
rozkolnik zakukleny. Novacek Josafat 
marné hledal po klastere bratra, od 
néhoz by stezkou kfestanské dokona- 
losti vodin a k svatému Zivotu priklad- 
nym obcovanim roznécovan byti moh. 
Staveni, kdez spustly sbor mnicht stra- 
sil, bylo viibec chatrné, sem tam po- 
bofené. Svou bliz chramu polozenou 
jizbiéku mél Josafat za nebes branu, 
-odkad se novackovi zboznému nikam 
ven nechtélo. - 

Mlady -teholnik Josafat slouzil sou- 
kromi Panu Bohu v spusob nize vy- 
psany. Zehnaje se kiizem svatym a 
klané se Hospodinu, tikaval ve dne 
v noci mnozstvikrat modlitbicku: , Pane 
Jezu Kriste, Synu Bozi, smiluj se nad 
nami. Amen.“ Téz: ; Pane Jezu Kriste, 
smiluj se nade mnou hrisnikem. Amen, “ 
které tolik zvykl, ze ji také ze spani 
k Bohu odsilal. Vstavaje éasto o pul- 
noci, trvaval nékolik hodin na modlit- 
bach. Chodival téz na bhizounky hrbi- 
tov a ¢inil tu modlitby , aé mu bylo 
zimni dobou vy snéhu stati a kleéeti. 
Mimo to ¢ital pilné Pismo svate a jine 
slovanské knihy cirkeyni; z téch vy= 
pisoval si pripovédi, kteréz pravde viry 
katolické a jednoté Cirkve svate vy- 
davaly svédectyi. Podobné krmil dusi 
svou ¢étenim Zivotii svatych a syetic 
Bozich, nejradéji téch pro viru katoli- 
ckou umuéenych. 

Své télo podroboval Josafat v sluzbu 
duse stalym mrtvenim, a sice pres miru 
prvotnimi pravidly radu jeho ulozenou. 

23 


‘— 438 — 


Masa ovsem nikdy nejedl; vsak ryb 
ztidka kdy pozival. Meél obyéej, pro 
Boha kolik dni po sobé hladoveti. Pi- 
val samou vodu, az mu to vrehni za- 
povédéli. V jizbiéce spaval na cihelné 
dlazbé v rouchu ‘eholnim anebo jen 
v kosili zinéné, ponévadz Inéné nikdy 
nenosil. Pod zini mél pas z zeleznych 
tetizkav hackovitych, jimz pied cirkev- 
nimi slavnostmi télo tryznil. Casu noé- 
niho vychazel i za prudké zimy bos a 
s odkrytou hlavou a toliko v zini na 
~hfbitov; zde pak mrskaval se dutkami, 
az krev z téla prystila. Ten kajici sku- 
tek obétoval Hospodinu za pravoslavné 
rozkolniky, zadostivé vzdychaje: ,, Pane 
Boze, raé Cirkvi svaté jednotu dati a 
odstépence obratiti!“ . 

Téla mofeni hradilo jako trnovym 
plotem lili Josafatovy cistoty, kterouz 
on z nevinného véku détského v prvot- 
nim nézném lesku dochoval. Tu Iilii 
strehl moudry teholnik pokornou mo- 
dlitbou a poctou Kralovny panen — 
pavezou nejtvrdsi proti sttelam ducha 
smilneho.. V oplzlém zaletnictvi pro- 
hnana zenka uslySevsi chvalu  ¢istoty 
Josafatovy, smala se tomu, pripovida- 
jic, ze nevinného hrdinu snadno zmuze. 
Do sesleho klastera najde rarasek bez 
hledani skulinku, kterouzby titebas v 
mezulance prolezl. Z dista jasna stala 
v jizbiéce Josafatové uliéena nevéstka, 
i pocala medovym jazyékem, bazivyma 
otima i bujnymi posunky k svatokra- 
deznému hiichu panice drazditi. Jo- 
safat, zpamatovav se, karal napied ne- 
stydu slovem Bozim; zkusiv pak, Ze 
perel pied svini mece, pochytil v kouté 
klicek a vytloukl ochechulku ven z kla- 
stera. ‘Tim pribylo jemu vaznosti doma 
1 v mésté; znameniti méstané ctili ho 
navstévaml. 

Josafat, pohieSuje klidu vy jizbicéce, 
prestehoval se do kaply sv. Lukase 
v kobce chramu nejsv. Trojice: prenesl 
si totiz tam stolek a stolici a knih né- 
kolik. Piedee pak vital rad zbozného 
a vzdélaneho Velamina Rutského, jejz 
take predni slechta ctila, ze pochazel 
z rodu panskeho. Josafat a Velamin 


hovo¥ivali spolu rozkosné o Panu Bohu, 
o élancich viry, téz o spusobu. ctného 
obcovani, Josafat nemél v_ klasteie 
ptitelitka, podle srdce Boziho: ani opat 
ani bratii nebyli s nim spojeni svazkem 
viry, lasky a vérnosti v svatém povo- 


-lani. Styskalo se jemu samotnému; 1 


zval tedy s jemnou ostychavosti Rut- 
ského do ¢adu a klastera nejsv. Trojice. 

Josafat, straviv pres dvé léta v kla- 
Stee, posvécen jest skrze metropolitu 
Poéeje na jahenstvi. Ted pudila ho 
laska ven, hledat dusi Bohu. Vycha- 
zeje do mésta, udil sprostnych hod- 
nému a ¢astéjsimu prijimani ‘svatosti 
pokani a oltaimi; odporujicich obmék- 


oval plaéem svym; ochotnych vsak 


vodival sim ku knézim a prosival téchto 
velmi pokorné, aby privedene vyzpo- 
vidati racili. S pravoslavnymi rozkol- 
niky mival uéené hadky o viru a Cir- 
kev katolickou, z nichz mnozi jeho di- 
vody premozeni do jednoho ovéince 
Kristova se vratili. Jeho vlidné vze- 
zreni, rec libezna i razna, zvlasté ob- 
covani bohabojné hybaly srdcem mla- 
deze: nékteti hodni jinosi pirijavse je- 
dnotu Cirkve, vstoupili do klastera nejsv. 
Trojice. Snad zrozkazu metropolitova 
porucéeni jsou tito novackove duchovni 
peti Josefa Velamina Rutského, kte- 
réhoz by] Josafat nedavno klasteru ziskal. 
(Pokraéovani.) 


Kardinal Mikolas Wiseman, 
areibiskup Westminstersky. 


(Pokragovani. ) 


VII. Jak se chovala vldda ku katol. otdzce ; 

potupny list Russeluv proti papedi; korunnt 

pravnict skoumaji kat. otdzku; ld bére Rus- 
selovi jeho hanlivy list za zlé. 


Vsecky uvedené utrzky byly jen prazd- 
nymi demonstracemi lidi, nemajicich vy- 
konnou moc, v rukou; povadZlivéjsi ee 
vsak kroky, které% vladda a velmoZi proti 
kat. Cirkvi uéinili. : 

Lord John Russel, predni ministr an- 
glicky, otec reformbilly, neostychal se ho- 
véti luze a uverejnil hned na poédtku proti- 
katolické agitace (1850) z undhleni han- 
livy list, jimz se nectnym spisobem pro- 
jevil proti papezi, papezenciim a proti kat. 


— 439 — : 


Cirkvi, nazyvaje papezské opatieni ,,pod- 
skoénym,“ a to vse pouze proto, aby se 
Anglikanciim zalibil. Povteka fen) nepovaz- 
livym listem svym dodayal luze drzosti 
k utokim na biskupy, na papeZe a na 
Cirkey kat., a odpalil vdénive nglikance 
k divokym rejdim proti katolikim, jako% 
Jsme syrchu yvypsali. Opatrnéj&i ministii 
a stdtnici nahlizeli, %e vaSnivé ktiky pro- 
testantiv proti katolikim zemi jen u&ko- 
diti musi. Ministrové Landsdowne, Grey 
a Carlisle zrejmé dali na jevo, Ze s po- 
véstnym listem Russelovym a s vybuchy 
nesnaselivostianglikanské nesouhlasi. Russel 
listem svym neublizil leé sobé, hodilt si 


jim oko na hrdlo, kteréz jej v kritce za- 


skrtilo; neb za zasedanit snémovny 1851, 
v unoru, yidél se nucena yzdati se titadu 
svého. Bylé to prirozeny nasledek nespra- 
vedlivého jednéni jeho. Druhdy byvali ka- 
tolici jeho podporou v parlamentu, a ti se 
nyni proti nému postavili, jakoZto proti 
zjeynému protivniku svému. <A tak pozbyy 
hodnou hrstku starych spojenciv a neziskav 
novych, ponévadz pry nevystoupil dosti ostie 
proti katoliktim, seznal, ze mu nelze pro- 
vésti v snémoyné zdméry své, a odstoupil. 
Pozdéji ptevzal v ministerstvé Derby-ho 
portefeuille zahraniénych zdleZitosti a za- 
vrhl v lednu 1853 zdsady, vyslovené y do- 
pisu svém k biskupovi Durhamskému stran 
bily o titulech biskupskych. Rozhodnuti 
to smirilo katoliky a sesililo valné novou 
yladu. Zaroveti s uvefejnénim onoho potup- 
ného listu naridil ministr John Russel, aby 
-vladni pravnici otazku 0 znovuzrizeni no- 
. vych biskupskych sidel a tituli ohlédali a 
‘-vySetrili, zda-li by kardindl Wiseman z té 
pritiny po zakonu k soudu pohnan byti 
nemohl. To byla voda na mlyn_ rozjitre- 
nych Anglikanciv. Hned hledéli podésit 
katoliky tim, Ze pustili hlas, jakoby se 
proti kardinalovi Wisemanovi Zaloba stro- 
jila od zastupettvy kralovskych. Vésak ka- 
tolikim nebylo uzko. Kardinal, obdrzey 
bezpetnou zpravu o tom manifestu Russe- 
lové, vznesl bez prodleni na syého vyteé- 
ného prayniho zastupce, aby uéinil potrebna 
opatreni k jeho obrané. Kdyz vi8ak .ko- 
runni pravnici dlouho Zadnych krokt v ohla- 
Seném yvysetrovani neéinili, zaslal jim pravni 
zastupce kardinaliv pfripis, zdaz se jaky 
pravni krok od koruny zamysli, a jakou 
povahu y tom pripadé pre na se vezme. 
Po nedlouhém otadleni odpovédéli sami vladni 
zastupci: Ze vlada Zadnych soudnich krokt 
v umyslu nema, ponévadZ neni zakonu, o 
ktery by byl kardinal zavadil, a kterého 
by iE bylo uziti k Zalobé proti nému, Ze 
ale celd ta otazka zakonodarnému sboru se 
poztistavi. 


| 


Co vyznamné znameni éasu nelze tuto 
mléenim pominouti, jak se lid zachoval po 
uverejnéni ¢asto re¢eného potupného listu 
Russelova o Cirkvi a papezi. .Hnedle po 
jeho uverejnéui seSla se hromada a uhla- 
sovala Russelovi prekrdsny podékovaci pfi- 
pis. za jeho bedlivé ostrihani protestant- 
ského uéeni a za svobodu svédomi vsech 
poddanych. Ale i sami protestanti nemdlo 
si vyjizdéli na té hromadé na minjstra za 
pritinou téhoz listu. Pri hlasovani povstal 
protestant Bacon a frekl: ,Panové! Lord 
Russel uznal za dobré napsati ten list, po- 
névadz jeho bratr co duchovnik pouze na 
desdtcich roénich 82.542 liber Sterlingé 
(825.420 al. r. &.) poZiva, a 9 jeho pribuz- 
»nych, vysokocirkevni to duchovnici, na tué- 
nych obrocich sedi, ni¢eho% v nich nedéla- 
jice.*« — Davison, rovné protestant, pro- 
hodil: ,,Ze rodina Russelova mnoho z by- 
valého zdduSi kat. Cirkve uchvatila.“«  Mi- 
chin dolozil: ,,.Nikoliv naboZenstvi, ale di- 
chody jsou, co lorda tak velice rozdur- 
dily.“ 

Take byl béh véci, snémovna . méla 
v sporu tom vynésti posledni slovo. 


VIII. Pocindnt sobé papeze, kard. Wise- 

mana, biskupiv akatolikuv anglickych proti 

tém ndtiskum. Ircané jdou s katoliky za 
jedno; zrddcové katolické véei. 

A co Ginili strazcové Sionu, co papez, 
co kardinal Wiseman proti takovym nabé- 
him? Kterak sobé podinali biskupové a 
katolici anglicti? 

Naproti takovému radéni vydala sv. Sto- 
lice a zaslala v listopadu 1850 ke v8em katoli- 
ckym mocnostem evropskym * obéirny pa- 
mdtny spis, v némZ pomér Rima k angli- 
cké vladé v zaleZitosti kardinala Wisemana 
objasiiovala a pritiny vykladala, proé Pius 
IX. v Anglicku nova tadna sidla biskup- 
ska ustanovil. PapeZ Vv ném zdroven osyéd- 
éoval, Ze timsky dvir nemini se pri tom 
michati do politiky vlddy anglické, a Ze 


také Zidného Gasného téelu nevyhledava, 


alebrz jen prdva yibec daného udZiva ve 
spravé duchoyni a cirkevni. 

Stejnou dobou s papezem vydal i kar- 
dindl Wiseman co prednik Anglicky, za- 
roven s biskupem Birminghamskym, dr. 
Ullathornem, znamenity spis, manifest o 
novém ztizeni sidel biskupskych. Ukazo- 
val v ném zrejmé a jasné, ze papez, ne- 
dotykaje se ani zdaleka svétskych véct, 
uzil toliko prava, katoliktim zakonem_po- 
jisténého. Spolu ale dovodil dimyslny kar- 
dinal, jak neSlechetné sobé poéinali prote- 
stantSti duchoynici pri boureni proti kato- 
likim. List ten, jimZ se kardinal k an- 
glickému ndrodu odyoldval, uhodil do 2i- 

28% 


— 440 — 


vého a vzbudil velikou pozornost v samém 
tabore protestantském, tak Ze hned pryniho 
dne asi 20.000 vytiskii se rozebralo. Caso- 
pisy a denniky mluvily o tom spisu s ve- 
likou Setrnosti a uctou. Byl to pravy vzor 
pamétnich spistiv, vynikajici jasnosti my- 
Slenek, jadrnosti feti a vroucnosti citu. — 
Co se kardindla samého dotyée, nakladalo 
se s nim vady Setrné a osobé jeho nestala 
se nizadnd osobni urdzka; tak sdm dosvéd- 
éoval v dopisu, zaslaném do Vidné v po- 
slednich dnech r. 1850. 

V. pribéhu vzteklé boure podinal si 
kardinal co opatrny a razny videe stadce 
svého. Jeho feti, rovnéZ pak i kazani 
knéze Newmana ptsobily takorka zazraénou 
moci na katoliky i nekatoliky, Ze ani neni 
paméti, aby tolik protestanttiv se valilo do 
Cirkve katolické, jako prdvé za onych téZ- 
kych Gast, Kardinal dostaval za téch dnt 
trpké zkousky od vyteénych katoliktv a 
zosad diecése mnoho tklivych pripist blaho- 
prejnych. On sdm nemél ani za chvili strach 
z- protipapeZského rozéileni. ,,Kralovna,‘ 
pronesl se tehdaz, ,,vyslovila se velmi uspo- 
kojivé ve své zndme odpovédi, a po celém 
kat. svété dordZi se modlitbami na nebesa 
za katolické Anglicko.“ Usudek svij 0 té 
bouki pronesl verejné v jedné prednasce, 
tka: ,,Podpory své nalezdm tam, kde se ji 
nepratelé nasi ani dost malo nenadali: ve 
vyteénicich nynéjsi vzdélanosti.“ U poslu- 
chaétiv svych predpokladal soudny rozum 
a déjinné védéni v nejvétsi mire. Nazna- 
cil Anglii co Gestnou cenu, o kterou se ka- 
tolictvi uchazeti bude a upiral anglikdnské 
cirkvi zptisobilost k obrané stada svého 
proti katolické vite, ponévadZ nedokonalost 
jeji ztistavuje v srdci jakousi vyzyvajici 
touhu, ktera% ve, co pokroku schopno jest, 
k starobylému, prvotnimu krestanstvi zpét 
uvadi, a to jest pry opravdivou skuteénosti 
a nikoli salee predmétem vysetrovani a roz- 
boru. hluku v zemi proti rimské svato- 
vladé jednal v tétéZ predndce, fka s leh- 
kym usmévem: ,Anglicko nevi, co Gini, 
prijde ale zase k rozumu. Kdyby Cirkvi 
nehrozilo vét8i nebezpeéenstvi, sotva by si 
kdo zaslouziti mohl koruny muéednické. 
Jiny boj* pry, ,,Cirkvi nastavé s vaZnéjSim 
nepritelem; JakoZ ale Anglie pred vice jak 
1000 let svého Boniface do Némecka vy- 
slala, aby tam simé ktestanstvi rozsel, tak 
i pristé bude snad povolana, aby pki po- 
chodu proti hlavni tvrzi nepratelské na bra- 
niborském pisku predni Sik tvorila, Né- 
mecko, nyni zdpasic pod kletbou babylon- 
ské opovadZlivosti svych uéenctiv, pokardno 
jsouc babylonskym zmatkem, jest doposud 
tim nepritelem; Anglicko i pri svych blu- 
dech nevySinulo se z détinného poméru ku 


krestanské Cirkvi, a Francie jest pry uZ 
davno na cesté ku skrouSenému navratu.“ 

Katoliéti biskupové a podrizené knéz- 
stvo jejich, aékoli nékteti z nich distojné 
se ozyali proti ministru J. Russelovi, zleh- 
éujicimu viru nasi, povzbuzovali lid pravo- 
vérny k tichosti, k trpélivostia k dtivére 
v Boha, jenZ svych. vérnych zajisté neopusti. 
Takové pravé krestanské jednani tim vice 
obracelo z¥etel povazlivéjsich mezi prote- 
stanty k Cirkvi a ku sy. vife nasi. 

Bratti nasi katolici potinali sobé po 
vsecken éas vASnivych pikli skoro po celé 
zemi prikladné: spojivSe se na modlitbach 
k obrané svobody syé, strojili se uzZiti pro- 
sttedki zdkonnich proti nekresfanskému 
zisti svych protivnikfiv. Tak podali né- 
ktefi pani katolitti krdélovné pripis, opatreny 
400.000 podpisy, v kterémZ ukazujice na 
stdlou vérnost svoji k panovnikim a na 
pravy vyznam nového zfizeni cirkeyniho, 
gAdali kralovnu o spravedlivé zastani. 

Katolici vaibec nelenili. e délnici 
Liverpoolsti do pracky se dali s jizlivymi 
protestanty, nelze ovSem schvalovati. ‘Tim 
vice véak sluSi chvdliti potinani katolikiy 
na jinyth mistech. Srdnaté zasazovali se 
o viru svou a prispéli najmé éetnymi spisky 
k tomu, Ze byly vzteklé utoky anglicko- 
protestantského Gasopisectva neSkodné, ma- — 
jice pri tom zadostuGinéni a radost, Ze an- 
glicky lid velmi dychtivé po vsech kato- 
lickych spisech se shanél. Skoro vsud 
stali katolici jako zed a s doufanlivou saya 
volali k Bohu, spolehajice na spoleéné mo- 
dlitby, které za né cely katolicky svét ko- 
nal. Dtvérujice vy pomoc Pané, nedésili 
se nastalych strasti a strojené jim od ne- 
pratel horsi budoucnosti, anobrZ tim pe- 
vnéji drZeli se v jednoté, ¢im vice se na 
né dordzZelo. V Londyné odiekl se stateény 
katolik Richard Doyle uéastenstvi pri ¢aso- 
pise, jenZ si byl posledni dobou vyjel né- 
kolikrate - proti kat. Cirkvi, aékoli se mu 
roéné 600 lib. ster. platilo. Vibec se bo- 
jem sila jejich jen tuzila. 

V boji nebyli angliéti katolici osaméli. 
Iréané, v sndSeni otuzili a zkuSeni, po- 
zdvihli se na pomoc bratrim svym v An- 
gliéanech, zasilajice do snémovny, mnoho- 
liéné petice proti navrZenému zakonu o ti- 
tulech biskupskych, vystupujice velmi hor- 
livé v zapas za svobodu své cirkve, na- 
proti hrozivému opatieni anglického pred- 
niho ministra snémoyny. 

V celém tom stra’livém boji neméla 
Cirkev kat. zradetiv, kromé dvou vysoce 
postavenych katolikiv Anglickych, Henry 
Charles Howarda, vévody z Norfolku, nej- 
vy8siho podkonniho krélovny, a Beaumonta, 
kterizto za zlé pokladali papezi, Ze se opo- 


— 441 


vazil ziiditi stolice biskupské v Angliéa- 
nech, a neméli dosti odvahy, stati k staré 
vite své, oba hledali vice prizné u lidi, nex 
milosti u Boha. Ze vkéak se odtrhli od 
Cirkve, tomu katolici se radovali, neb ne- 
byli stateénymi syny cirkve své. (Pokraé.) 


Prvni ucitelské exercicie. 
10. 


Pryni zpravu o prvnich exerciciich 
u€itelskych (v is. 25.) ukonéili jsme slovy: 
Protivniktm kresfanskych Skol byl pry 
zdar exercicii k velikému. pohorseni! 

Ohlas takového éeskému uéitelstvu ne- 
pearl smySleni uverejnily ;,Ndrodni 

isty“ y ¢.182 po ukonéeni duch. cviteni v 
oddéleni 1. denni zpravou, kterouz tuto uva- 
dime s prislusnymi pod Gdérou poznémkami: 

Ucitelské exercicre odbyvajise pravé v Praze. 
Konsisto¥ prazskA') pozyala totiz vSecky uditele 
vy obvodu svyém k exerciciim do Prahy. SeSlo 
se jich k dyéma stiim,*) bezpochyby proto, Ze 
nevédéli, o¢ se tu vlastné jedna.*) Teprv kdyz 
se zde v seminafi pYihlasili,4) oznamen jim byl 
uéel cesty jejich, Vice neZ étyry dni) trvaly 
ucitelské tyto exercicie, po kteryZto éas trvali 

- shromaZdéni uditelé pohromadé zavreni ®) a od 
ySi spoleénosti odlouéenj.’) Rano i odpildne tra- 
viti museli (?) na modlitbach a pri kazanich ma- 
jice zakazano mluyiti jeden s druhym.*) Némé 
tyto exercicie upominaji spise na trapistsky kla- 
§ter neZ na pravé povolani ucitelovo,®) a jsou 
diikazem toho, ze ucitelstvo nase, vydrzované 


') Ucinil to JEm, nejdust. p. kardinal! 

*) V I. oddéleni bylo jich 244, v druhém 160, v IIL. 
(némeckém) 60. 

3) Toté prilisné snizeni naseho utitelstva. JEmin. 
p. kardinal vydal k ceskému utitelstvu cesky 
list pastytsky, v némz uéel exercicii vylozil sroz- 
umitelné, tak ze po precteni toho listu v ,,Skolnim 
obézniku“ pil pata sta uditeli ohldsilo prichod 
svuj; dukaz to, ze porozuméli, oc se tu jedna. — 
Viak i ,,Nar. Listy“ mohly porozuméti; bylt 
dotéeny. pastyrsky list uverejnén v Blahovéstu, 
Skolniku, Narodni Skole, a u vytahu ve vsech 
novinach Prazskych, ¢eskych i némeckych. 

4) Cti... byli do loznic svych uvedeni. 

5) Cti: Vice nez tri dni trvaly exercicie v jednom 
oddéleni. > 

6) Chtéli byti vsichni zavYeni, ale ze nebylo mista, 
musili Prazsti a nékteri venkoviéti pp. ucitelové 
vychazeti na noc do mésta. 

7) Byli mezi svymi a ta spoleénost byla jim nejmi- 
lejsi a tuSim dosti cetna. 

8) Na to odpovida v Skolniku ¢. 27. p. ucitel z Kné- 

zovsi: ,,Co tim ten priteli¢ek nasich exercicii rici 
chtél, nevim. Ci mély se snad tyto exercicie 
odbyvati v nékterém hostinci pri pivé, veselém 
zpévu a humoru? Moznd; pak by o nich snad 
priznivéji mluvil a snad dokonce i ucastnikem 
byti chtél!“ : 

®) Cti: Tyto exercicie upominaji na pravé povolani 

ucitelovo. ' 


ee ee ——————e 


nyni nejvice od obci') nedostalo se dosud do 
prayych a priméfenych jemu poméri,!') a ze 
jest ¢as, aby s nim konsistote jinak nakladaly 
neZ s_ podrizenymi sobé reholniky. (?) 

Cekali jsme, Ze dotéené listy, o lepSim 
pouéeny, onu lZivou zpravu opravi; nestalo 
se, jak se zd&4 —z timysla. Budiz; aspoti 
vime, kdo jest s ami a kdo proti ndm. 

Jiné listy smlouvaly se 0 poéet téast- 
niktii exercicii éeskych; hlasalyf, Ze se jich 
dostavilo o pétinu méné, ne% se prihlasilo. 
Tomu neni tak, nepfrislif jenom nékteri, 
jimz pfrijiti naprosto bylo nemoZno za pfi- 
Ginou slavnosti posvéceni chramu, a sv. an- 
déli straznych, a z téch mnozi dostavili se 
k exerciciim v oddéleni II. (némeckém). 

Co jsme napsali o oddéleni I., plati i 
o druhém. Duchovni videovée byli titez, 
opét knézi Srdinko, LouZecky a Borovy, 
jakozZ i uvodni a zavéreénou reé yv tomto 
i tretim oddéleni uéinil opét vd. p. kare 
Prucha a vsem exercitantim Télo Pané po-» 
dal J. M. svétici p. biskup. Vd. p. kan. 
Bradaé daroval pro oddéleni druhé jesté 
65 vytiski. ,Skolniho kancionalku.“ Od- 
chazejice obdrZeli uéastnici tytéZ pamatky, 
obrazek se zndmym ndpisem, 16 uplnych 
ro¢nikii ,,Blahovésta“ a red, t. listu a 25 
pololeti z r. 1863, jakoz i v prvnim oddé- | 
leni rozdéno 16 netiplnych roéniki téhoz 
listu. Uéitelstvo Prazské dalo pp. uéast- 
nikim obou oddéleni 20 vytiské: lonské ,,Na- 


-rodni Skoly ;“ vytisk ,Skolniho kancionalku“ 


mohl si vziti, komu libo bylo, tolikéz ,,Po- 
uéeni o generalni zpovédi.“ 

Kdoby o éeskych exerciciich vice zvé- 
déti chtél, raéiz_ nahlednouti do zprav pp. 
uéastnikG v ,Skolniku“ a v_,,Narodni 
Skole.“ *) 

V oddéleni UL (némeckém) éinil roz- 
jimani i tvahy o povinnostech stavu vp. 
Pernica, knéz z radu Redemtoristi, jenZ 
z Vidné sem povolan byl. Rizenec vy- 
kladal vp. Edmund Langer, kaplan u sy. 
Jindticha v Praze, ranni a veéerni modlitby 
konal s pp. exercitanty spiritual arc. semi- 
nare, dp. Ant. Hanika. V oddéleni tomto 
bylo méné zpévu, v ostatnim zachovan tyz 
denni poradek az na kriZovou cestu, kte- 
raZ na dennim porddku se nenalezala. Na 
pamadtku daén wéastnikim men’i obrazek 
predstavujici nebeského Pyitele mlddezZe 


10) Bohuzel, na mnohych mistech ziv jest ucitel jiz 

jen od chramu Pané. 

11) Toté svata prayda; horsich poméru nebylo i byl 
tedy svrchovany ¢as, aby se opusténcdi ujali vrehni 
pastyrové a konsistore a nemohouce jinak pomoci 
aspon potdsili a povzbudili divérou v Boha, jenz 
svych. vérnych neopusti. 

O exerciciich vypravuji ucastnici k vyzvani p. 
Skoldozorcai na ucitelskych poradach. Tak stalo 
se v stridnictvi Sedléanském a Votickem. 


*} 


— 442 — 


s pritixtinym textem z I. listu sy. Petra 
2, 9. v jazyku némeckém. Oddéleni toto 
sestavilo, podepsalo a odevzdalo JEmin. 
nejdist. vrchnimu pastyri té% adressu dikt. 
Jiz tedy svaté dilo dokonano. Uéastnici 
prvnich exercicii ucitelskych presvédéili se 
o pravdé slov, jimiZ je vrchni pastyt zval: 
»Prijdte a okuste, jak sladké jest slySeti 
hlas Pané v blazené samoté a od Ného do- 
sici utéchy a pozehnani.“ Budiz z toho 
jméno P&né pochvaleno! 


Dopisy. 


Ze Staré Boleslavi, 25. zdvt 1866. 
(Zehnani nového kiize v Kienku.) 

V obci Krenecké privtélené k osadé 
Staroboleslavské eostay obyrRtel Frantisek 
Havlovsky se svou manzelkou dubovy kriz. 

~Péknym plechovym krucifixem, lampou a 
TAboznym napisem jej ozdobiv’e , Zadali 


W&své. duchovenstvo, by ten kiriz posvécen 


a verejnému ucténi odevzdan byl, kterézZto 
svéceni na 19. den mésice zari uréeno 
bylo. — Ze to z kazatelny ozndmeno bylo, 
seSlo se na Krenku nemalé mnoZstvi lidstva 
ze vsech stran. Citalofse asi 1600 pritom- 
nych. — V dotéeny den odebral se starSi 
. kanovnik Staroboleslavsky s mlad&im p. ka- 
planem Fr. Panochou odpoledne do jme- 
nované obce, a byli radostné od privodu 
obyvateli Kreneckych privitani. Uprostred 
obce stoji starsi sv. kriz, ktery letos na- 
kladem obce byl sluSné i s podstavkem 
obnoven a ozdoben. Zde se viéickni shro- 
mazdili. Bylo tu 24 déyéatek bile obleée- 
nych; jedno z nich vystoupilo, ZaAdost o 
svéceni ve jmenu obce predneslo a tak di- 
tklivé o svatém kr¥izi mluvilo, Ze srdcee po- 
sluchaétit nemadlo pohnuta> byla. — Odtud 
hnul se priivod do poli k novému dtevé- 
nému kyizi, cestou zpivana piset o sv. krizi, 
a hudba zpév doprovadzela. Svéceni konalo 
se s povolenim nejdist. konsistote Prazské 
slavné dle predpisi cirkevnich, a napotom 
jsme fikali litanie o nejsvétéj3im Jménu 
Jezis. Svétitel pri té prilezitosti.mél kratkou 
teé k lidu o tom, Ze sy. k¥iz% jest zmameni 
naseho vitézstvi, nastroj spaseni na%eho, 
kniha viry, Skola ctnosti a utéchy a trin 
lasky Bozi k nam hrisnym lidem, a %e to 
drevo sy. krize jest strom obdivujici, strom 
vady zeleny k obéerstveni naS’emu. Potom 
jak duchovni tak i lid sv. kz libali. — 
Mezi syécenim hiimaly radny z moZdiré, 
avéstujice radost Kreneckych celému okoli. 
~— Nayracujice se zpivali jsme opét na- 
bo%nou pisei, pak u prostred. obce u star- 
Siho sv. ktize vystoupil vel. p. Frantisek 
Panocha a v delSi-reti o sv. krizi mluvil, 
vykladaje, co sv. ktiz pro jednotlivé tridy 


‘pnél Vykupitel nas, 


lidstva jest — co pro ditky, pro mlddence - 


a panny, pro rodiée, pro rolniky, pro ne- 
mocné a churayé atd. a co si kazdy z na- 
strojii umuéeni Paéné voliti ma. Ditklivo 
bylo, kdy% v teéi své rozdaval kopi a hreby 
ze sy. krize — tu se slze zoéy ronily, ano 
hlasity pldé povstal. Ku konci jednaz dru- 


zitéek ve jménu vsech obyvatelii Kreneckych 


duchovenstvu a vSem pritomnym wuéastni- 
ktm podékovala pfislibujic, Ze sv. ktiz bu- 
dou vady v uctivosti miti a vse svédomité 
zachovaji, ¢emu% nas sv. ktiz uci! — To 
véecko budiz dikazem, Ze na8 lid dosavade 
své sv. viry si-vazi, a Ze sv. kriZ, na némzZ 
jest katolikim drahy 

a vzaeny ! — é— 

Z Dusntk u Ho¥elice dne 24. 2d¥t 1865. 

(Posvéceni obnoyeného chramu. Fundace.) 

Chram nai sv. Jiri na homoli byl délkou 
éasu velmi seSel a povzbuzoval k utrpnosti. 
P¥ed tremi roky dala nejdist. metrop. kapi- 
tola Prazska cely chram obnoviti, kterazto 
obnova stala 1700 zl. r. é Ale vnitrek 
kostela (oltate, kazatelna atd.) zistal az do 
letoSniho roku neobnoveny. — Vysoce dist. 
pan, pan Frantisek Xay. Dittrich, prelat 
arcijahen vZdy vérné kapitoly Prazské dal 
v mésici srpnu letosniho roku na své utraty, 
jenZ nékolik set zlatych obnaSeji, vnitrek 
kostela krasné obnoviti a novou krizovou 
cestou ozdobiti. — K radosti nasi dneSniho 
dne zavital k nam tento milostivy dobro- 
dinec, aby posvétil chram obnoveny. S 
uprimnym dikuplnym srdcem byl od nas 
uvitin. S nim pyieli k slavnosti dne&ni 
vys. dist. pani kanovnici Alb. Kiiffer rytir 
z Asmansvilly a Dr. Karel Prucha. Po 
posvéceni chramu, kteréz vykonal vys. dist. 
p» kan. Fr, Dittrich prelat, bylo kazani. 
Slavnosti této primérené kazal d. pain Jos. 
Sabat, kn. arcib. vikat a fardt v Hofelici, 
duchovni pastyr zdejsi, po kterémZto ka- 


‘gani slouZena byla pontifikalni m&e sv. od 


vd. p. kanovnika Kiiffra. — Tento radostny 
den ztistane u nas v poZehnané pamatce. 
Zadame na Panu Bohu, by nagemu_milosti- 
vému dobrodinci raéil byti hojnym odpla- 
titelem. Pied svym odjezdem slozil pri- 
slusnou na fundaci Gastku penéz, by kazdo- 
roténé slouZena byla fundatni mie svata 
za ného a za obec DuSnickou. Zaplat 
Pan Bith! J. J., starosta. 


Z Vrsovic u Prahy 28. 2d¥é 1865. 
(Prisaha nového p. ucitele. Dary chramu Pané.) 
V nedéli 26. po sv. Duchu méli:jsme 
zvlastni slavnost. Nové zvoleny uéitel zdejxi 
Skoly pan Josef Picka skladal totiz p¥isahu 


a Ginil vyznani viry v ruce vys. dist. Skol-- 


niho dozorce okresu Proseckého p. Jana 


— 443 — 


Konopy, jak to provincidlni synodou naki 
narizeno. Po pfisaze udtinil vaibec ctény, 
jak od duchovenstva tak od uéitelstva mi- 
lovany okresni pan &koldozorce nejprvé 
k panu uéiteli, pak k ditkim Skolnim a 
jich rodiétim dojemnou spolu pak i raznou 
reé, tak Ze témér ZAdné oko neztistalo bez 
slzi. I nepiitel pravdy vyznati musil: ,Aé 
trpké k slySeni pede -pravdivé.4 — Za 
nasich dob se bohuzel uéitel a knéz pova- 
Zuji tu a tam: za posledni a tudy- zbytetné 
osoby v obei, bylo tedy Zddoucno, aby tak 
raznymi a prede srdetnymi slovy dokdzdno 
bylo lidu, jal svaté a pro cely narod di- 
lezité jsou povinnosti utiteli vibec a Ze 
na rdduém a zboyném vychovani nasi mld- 
deZe zaleZi budouci blaho ‘naSich obei a 
_tudiz i zemé a rise. — Kdo neblahé po- 
méry nasi obce jen ponékud seznal, musi 

fisvédéiti, Ze pitsobeni utitele, jak svét- 
ského, tak duchovniho u nds nad miru 
tézké a trpké jest. Za jeden rok byva u 
nds primérné 130, pravim jedno sto a tricet 
muzik taneénich, ano i o kvétnou nedéli 
byla letos v-hospodé proti chramu a kkole 
od opakujici mladeze provozovana hluéna 
hudba, témét az do rana. Z kratka’ kdez 
mlddezi tolikeré pfileZitosti se poskytuji, 
aby, svou nevinnost a u&lechtilost duSe ztra- 
tila, poslusnosti a ucty k svym péstounim 
24, predstavenych svych si nevSimala, 
yvéru neni divu, kdy% svédomity a hor- 
livy ueitel 8 bazni pristupuje k dilu svému, 
ale tam té% nutno, aby uéitel a duchovni 
vsi silou se opirali proti zhoubnému proudu 
hubicimu ubohou mldédezZ nasi! — Vé&e toto 
gna zku8eny a pravého pokroku milovny 
nas pan vikdar, a jelikoz mluvil ze zkuie- 
nosti, porozumél mu dobry lid a s pohnutim 
prisvédéoval jemu. Dojemnda byla to doba, 
kdyZ vys. dist. pan vikdt vybizel ditek i 
rodiéi_ k pilnému navStévovani chramu a 
bedlivému slySeni a plnéni slova Boziho; 
a kdyZ koneéné tazal se zbo%yného zastupu: 
Zdali chtéeji vsiehni radi choditi do chramu 
a Ziti dle uéeni Kristova a jeho svaté Cirkve : 
‘tu ozvalo se hlasité: ,Ano, chceme a bu- 
deme.“ Viditelné pohnut jsa, zamléel se 
fetnik a po licich vSech ronily se _slze, 
co svédkové vnitrniho pohnuti. — Skola 
nage ¢itd 600 ku Skole povinnych ditek. 
Mat zde tedy pan utitel se svymi dvéma 
kolegy, jakoz i duchoyni sprivce co kate- 
cheta, dosti prileZitosti sily své vynaloziti. 
Po uyedeni vy tad nového p. uéitele byla 
slavna mke sv. Na kfru provozovana od 
mnohych zpévéki a hudebnikii Rédrova 
skladba mesni.— Blahorodé pani Steffkova 
darovala ndm skvostny, dobrym zlatem vy- 
Sivany plastik na ciborium, a mistni Skolni 
dohlizitel pan Karel Svestka vénoval do 


r] 


jak jsme se méli uéiti doslovné chvalozpéy 


j 2 


chramu Pané obrazy kriZové cesty v po- 
zlacenych rdmcich, 


Z krvaje na Labi v zdrt. 1865. 
(Stesky gymnasistii.) 

Mimo pritiny udané v Blahovéstu (str. 
337) jako%Z i ¢asopisu duchovenském (str. 
1., a 390.), prot mladeZ na strednich &ko- 
lich v ndboZenstvi neprospiva, neprindsejic 
ani dostateénych zndmosti ve vire ze &kol, 
aniZ potrebné ticty k vite své, nelze opo- 
menouti i smysleni a stesky této mlddeze 
samé, pokud se vyuéovani tomuto svatému 
uméni tyka. Nemajice nikterak v umyslu 
dotykati se snad jednotlivych osob aneb 
ustavi, nybrz horlice pouze pro vzdéldni 
a spdsu duSe nasich jinochi, nemiZeme 
zamléeti tuto nékteré odtivodnéné natky 
studenttiv, jak jsme jich v predeSlém de- 
sitileti bud sami zazili, aneb aspoti od ne- 
strannych slySeli, ano aZ dosavdd sem taid 
z toho neb onoho ustayu se dovidame. 
aspon vyuéujice téz mlddez sv. ndbozenstvi, 
musime sobé na venkovskych Skolach ji- 
nak potinati, a tinime to snad tim radéji, 
jeSto jsme podobného vyuéovani v nabozen- 
stvi sami postradali. — Narikaji si mnozi, 
ze se hledi a% prilis na pamét pri nabo- 
zenstvi, bez ohledu, Ze podobné uéeni mno- 
hych véci neprospiva ani pro Zivot ani ku 
yzdélani srdce. Tak pamatujeme se dobre 


Panny Marie a ZacharidSiv, a dlouhe 
nékteré feti sv. Pavla potinajici vesmés 
slovy: ,,Muzi bratrié — kdeZto uéitel nas 
sdm nahlizel do knihy na radku po radce, 
zdali néco nevynechame; a dnes neumi 
zadny z nas tyto citaty, (jez v potrebé sobé 
vyhleda), jesté z tohoto Skolniho ses 
uéeni, aniZ pocituj@ proto jakési nedosta- 
tetnosti ve vire samé, aniZ snad viniti se 
bude proto z ubyvani mrayniho svého yzdé- 
lani. Podobné musili jsme tméti mnoho 
textu z paméti, z nichZ nékteré ma student 
ovsem védéti, avSak nikdy nedbalo se na 
to, aby se nam byl potrebny a mistny ta- 
kovy text také vylozil, a na zminény ¢la- 
nek viry obracel, a aby se byl z textu 
sam¢ho élinek dokdézal a vysvétloval. Toho 
dostalo se ndm teprva v bohosloviy — Vut- 
bec Sly stesky dale na to; Ze se wdam na- 
bozenstvi nerado pirednaselo, nybrz celou 
hodinu jen zkouSelo, a pak na konci dalgi 
paragraf k uéeni uklddal, aniz by se byl 
vykladal, leda Ze se nékdy preéetl. Vibec 
vénovalo se pramalo Gasu — na poroz- 
umént a vyklad a rozbor tlanku samého, 
na nejvy8, Ze se ném nékdy néco diktovalo, 
jindy opét k opisovant davalo, coz bylo 
ovsem taky snad v knize uéebni, avsak 
v jiném porddku a na jiném misté, a coz. 


— 444 — 


néktery ten slovnik musil ndm tedy do- 
pliiovati. OvSem radéji bychom byli pri- 
jali dobry a dikladny vyklad, neZ-li sebe 
del’i diktando véci nékdy nam i méné 
srozumitelnych. Podobného yvykladu do- 
stalo se ndém k uspokojeni naSemu taky 
az v bohoslovi, Skoda jen, Ze jej ostatni 
nasi byvali kolegové z gymnasia neslyseli. 
Nékdy by bylo ovSem ne&kodilo néco 
k uéebni knize pridati a tak rukovét nasi 
dopliovati, jakoz i nékdy okazati ndm ve 
skole pismo. sv., abychom aspon zevnitt byli 
vidéli; jak tato Bogska kniha vyhlizi, kdyz 
jsme ani slova nikdy bezprostredné ve 
Skole zw ni netitali. Nez ndm musila do- 
statovati rukovét nase, a tim vétsi nesndaze 
to byla — bylali psana kudtnatym slohem, 
jako Martina vSeobecny dil dogmatiky 
anebo Fesslera déjepis cirkevni. 8 bolesti 
ovsem stézoval si jeden student, Ze mu 
ti nabozenstvi katecheta tekl, kdyZ volné 
vykladal ¢lanky viry: Lépe to nereknete, 
neZ jsem jd to v knize té napsal; a. jiny 
opét narikal, Ze katecheta v déjepisu do- 
kladal pri zkouSce: Autor to tak krasné 
pravi — nevite to z paméti? Kdo zna Mar- 
 tintv a Fessleriv sloh a pomysli, Ze se 
to sem tam Zddalo skorem a nékdy oprav- 
du dosloyvné: umi oceniti, jaka nelibost 
musi povstati proti predmétu samému, jez 
ovSem pak prechazi i na’ obsah jeho Gli 
na viru samu. — Podobné nemile nas _do- 
jimalo zvléSté ve vySSich ttiddch (VI a 
VIIL.), %e jsme nesméli nizadnou namitku 
a pochybnest predloziti, aby nas katecheta 
upokojil. Méli jsme jich dosti, nékdy byly 
ovSem titérné, ale nam se zdaly nezvratne, 
a nemohouce jich rozregiti verejné povidali 
jsme si o nich podtaji. Byly to véei z hi- 
storie i z dogmatiky «— vsecko prijimati 
jsme méli, jako vy I. a I. tiidé, jestli jsme 
nechtéli i pri nejlepSim umyslu platiti za 
neznabohy A buriée. Pamatuji se velmi 
dobre, jak jsme jednou se tdézali profesora 
_latiny v dtvérném hovoru, proé Cirkev 
prohlasila cisate Sigmunda (nevédouce nic 
o burgundském krdli) za svatého? — 
V bohoslovi prospélo se ndm velmi mnoho 
k upevnéni a divéte nabozenské, Ze jsme 
mohli namitati a éasem se optati. — Tak 
jsme se udili aspot my nabozZenstvi, a mnozi 
kolegové a i studenti nynéjSi styskaji si 
na podobné yéci. My nezavrhujem ano 
uznavame nutnost nazpamét se uéeni né- 
kterych véci, avSak jsme spolu presvédéeni, 
ze treba tu rozeznavati, a ze mimo nevy- 
hnutelny text’ doslouného uéeni v nabozen- 
stvi malo kdy jest potrebi. Af vi student 


hlavni véci dobre, a af odndsi s sebou ze" 


Skoly védomi naboZenské, la4sku k své vite 
a presvédéeni vnitrni — a rukovét ndbo- 


Zenska 8 dobrymi pridavky, kterou%, je-li- 
dobra, si zajisté podrzi, doplni mu v Gas 
potkeby ostatni védomosti. A tim vyplni 


se dostateéné ukol vyuéovadni ndboZenského 


na strednich Skolach! — Tu jsme ovsem, 
sledujice pouze vyuéovaci smér, nikterak 
se nedotkli jeSté sméru vychovavactho. Ne- 
schvalovali jsme to nikdy, Ze se v zacha- 
zeni se studenty neddlal rozdtl mezi Z4kem 
8. a 1. tidy; i nejdospélejsi povazovali se 
za malé hochy, ¢imz ovSem nebylo Ize do- 
ciliti. pak samostatnych pevnych charak- 
teri. — Jindy bylo u_ katechety veliké 
zanevreni na studenta, kolikrat i pro ma- 
lickosti, tak %e se zdadlo, Ze se jedna spise 
o tyréni neZ o vzdéldni, spise o zniceni 
neZ polepgeni Zdkovo. — Mimo to vaSniva 
dohlizitelska horlivost katechety na kazdé_ 
hnuti, treba i bez8kodné, jen kdyzZ bylo 
proti vali jeho, spojené s nedistojnymi pro- 
stredky a nepomérnymi nasledky kalila 
vidy davéru ku katechetovi, a podkopavala 
lasku k vite samé. — Vibec celé vyuco- 
vdni nabozenstvi zddlo se, Ze sméruje vice 
jen k obohaceni paméti a rozmnoZeni vée- 
domosti, ne%-li ku vadélani srdce a pokroku 
mrayvhimu. 8. 


~ 4 Roudnice dne 1. ¥tjna 1865. 
(Duchovenska porada.) ; ; 

Dne 26. zai odbyvala se. i u nas. pa- . 
stordlni konference a sice v, kla&tere vel. 
otei radu kapucinského. V 10 hodin do- 
stavil se veledtst. p. vikar J. Kral se 16 
duchoynimi, a hned zahajil prvni pastyrskou 
tu poradu primérenou freci, v ni%Z nas k dt- 
vére vybizel, a pak prikroéeno hned k ro- 
kovani o predlozenych nam ttech otazkach. 
Dvé byly od arcibisk. ordinaridtu ustano- 
veny, treti veledistojny pan vikar uréil. 
Prvni otazka znéla: ,,Jakych chyb se ma 
kazatel dilem co do ldtky, dilem co do 
formy v kazani yystrihati?“‘ Se zalibenim 
poslouchali jsme, -kdy% tu otazku vypraco- 
vanou vel. p. Plachy, kaplan z Luzce pred- 
éital. Co do ldtky ma se vystrihati ¢lankt 
jak pouze dogmatickych tak i pouze mo- 
ralnich; neb ony praktického upottebeni po- 
stradajice mysl posluchaéti brzy unavuji a 
tyto opét bez zakladu dogmatického zpra- - 
covany jsouce jen se slySi ale trvalého 
uéinku neprindseji. Obé tedy spojovat, 
pravidla mravtii ze zdkladi nai sv. viry 
vyvozovat jest predni povinnosti kazatele ; 
zvlasté za naSich Gash, kde se dogmaticka 
pida v lidu trati a neznalost i téch nej- 
hlavnéjsich élank& viry se objevuje. Proto 
hlavné  homilie ciniti, to hlavni wlohou 
nasi; ty lid pouéuji a zajimaji a naskytuji 
kazateli prilezitost ,,ut doceat, delectet et 
flectat.* Co do formy ma se vystrihati 1. 


— 445 — 


nesrozumitelnosti t: j. basnického  vzletu, 
prilis kvétnatého slohu aby nechal a ra- 
_ déji Feti populdrni, reti Kristovy udival, 
ripominaje sobé, Ze nekdzZe sebe nybrZ 
rista; 2. nedukladnosti, t. j, aby sobé 
ti dokazovani pravdy v samych povidaé- 
ach neliboval nybr% k dotvrzeni a vysvét- 
leni pravdy ptikladu jen nékdy a to z pra- 
mene spolehlivého, nejlépe biblického uidi- 
val. Pri rokovani pak dolozeno, by Setieno 


bylo i patitictho rozméru .v kdzani, aby ne- 


byl uvod del8i ne% celé pojednani, caput 
 cligiona et corpus eri. Druha otazka 
byla: Jak by mél duchovni viibec pisodit, 
aby vyucovant ve skole prospivalo, 
nam odpovédél vel. p. Novak, kaplan 
v Ratinévsi a sice v ten rozum, aby du- 
choyni vSemozné se privitioval, by &kola 
rdzu svého katolického nepostradala, nybriz 
vady uprimnou dcerou Cirkve sv. se osvéd » 
éovala. To se docili, kdyz bude knéz sdm 
pilné a dikladné mladez ve sv. ndbozen- 
stvi vyuéovat, i mimo hodinu ndbozenskou 
Skolu éastéji navStévovat, utiteli radou ve 
vyuéovani prispivat, na horlivé péstovani 
zpévu kostelniho doléhat. Ze k tomu i 
také pratelského srozuméni mezi duchoy- 
nim a uéitelem jest zapotrebi a ze i pred- 
chozi spoleéna porada pred poéetim skol- 
niho roku ukdze se byti prospéSnou, leZi 
na bilém dni. Otdzku treti: is by mél 
pa mezi duchovnim a uéitelem urovnan 

yti, kde tento i sluzbu kostelnickou za- 
stava, rozlustil vel. p. Kubasta, kaplan 
z Citova, v ten rozum, by se hledélo vie- 
mozné: uéiteli, kde to mozné a uéitel si 
toho preje, kostelnickou sluzbu odejmout. 
Tim jsme ukonéili prvni nasi pastoralni kon- 
ferenci a pobavili se pri spole¢ném pak 
obédé. 


Od Cerného Kostelce, 26. zd¥i 1865. 

»,Napominejte se vespolek a vzdéla- 

vejte jeden druhého.* Ep. I. Tes. 5, 11. 

Tuty dni obdarena byla obec nase tremi 
vytisky ,Ev. Véstnika,“ ktery se-15. zari 
vybral na pout z matitky Prahy do véech 
zajisté osad naSi krdsné vlasti. Pravim do 
vsech, nebo u nds mame. étyry evangelické 
rodiny — vlastné pét, jet tu i obecny pa- 
styr —a z téchto ¢tyrrodin tri byly ,,Kv. 
Vést.“ obdareny. Na pastyre, chudasa, za- 
pomnéli. Je to zajisté obét velika, tolik 
Gisel na ukazku poslat, z nichZ se sotva 
desdty dil podrzi. Ja dostal do ruky dvé 
isla, kterd k yéénému spdnku ulozim a to 
treti asi mnoho neStésti v obci nenatropi. 
Dovolte, at smim étendre ,,Blahovésta“ 
s obsahem tohoto nového éasopisu seznamit. 
Na prynim misté stkvi se popis Prahy, 
srdce Ceskych vlasti. A proé by nemél 


Na tu’ 


Véstnik zapotit s popisem Prahy, kdyz jest 
vénovan zajmitm cirkvi evangelickych obou 
vyznani? Musit ukazati milym souvérctim, 
jak krasné licitt dovede. — Po kratkém 
uvodu horekuje spisovatel Glanku nad tros- 
kami krdlovského VySehradu, kde stateény 
Zizka v éele tisici bozich bojountki pred 
Vacslavem IV. zvolal: ,Zde jsme se zbrani 
v ruce, dovol nam vyhladiti nepyitele.“ 
Odtud zraky své obratiti ratil na kralov- 
ské Hradéany, kdez dotknuy se chrainu sv. 
Vita, v némz odpotivaji kosti sv. patrontiv 
éeské zemé: Vacslava, Vojtécha, Vita, (sv. 
Jana vynechal) zcela pominul hrad_ kra- 
lovsky a paldc arcibiskupsky. Ina chram 
sy. Jiri racil sobé vzpomenouti, ktery z 
pop doby kiresfanské (snad ne evange- 
ické?) pochazi. Vice pamdtného na Hrad- 
éanech nenalezl mimo ,,Jeleni prikopy,“ 
‘,Chotkovy sady,“ ,Zahradu cisarskou,“ a 
»Belvedere kraélovny, Anny Jagiellonky.“ 
Viak jeSté néco upoutalo zraky toho pana, 
jet to ,éernd véz a selska sin soudu_ pur- 
krabského“ s ,,Zeleznou pannou.“ Tu na- 
skytla se pisateli prvni prilezitost na je- 
zovity zlué svou vyliti, jichz ndvodem roku 
1547 prvni obéti tu padly, co Zertva nadbo- 
zenského a politického nepratelstvi. Jesté 
vétsi Zal zpisobil mu pohled na ,,Daliborku, “ 
»Mihulku,“ a,Bilou véz.“ Na Malé strané 
povsSimnul si jen chrdmu sy. Mikulase a 
palace Albrechta z Valdsteina. Dale za- 
vadiv jen kmitem o nékteré pamatky, za-- 
stavil se u chramu Tynského, ktery kostel 
byl hlavnim chramem strany podoboji ne- 
pretrzené az do bitvy Bélohorské, ale_nedo- 
lozil ferina, zdaz hned od zalozeni. Ze Be- 
tlemskd kaple patriéného povsimnuti doSla; 
neni divu, vZédyt ,veliky mistr Jan Hus, 
tento uhelny kamen Geské slavy (?) zde 
rozzehl lepSi pochoden svétla (?), jeZ moc- 
nynf Zarem ozarilo polovinu Evropy; tu 
rozseto simé pravdy (?) a ctnosti (?) a po- 
nejprv slySel zde lid z ust nadSeného mistra 
zasady ¢is‘ého (?) uéeni onoho Bozského 
Mistra, hlasavsiho vroucilasku a ne kletbu (!), 
ctnost a mravy a ne prostopdsnost a zhy- 
ralost“ atd. ,Jenna kratko dobry genius 
zahalil se v dym a rudy Zar, aby v jas- 
néjSim syvétle pravdy, Gisté viry a mladistvé 
sily jako fenix pred pozdnimi potomky a 
vérnymi stoupenci se zaskvél!“ (Myslim, 
kdyby mistr Jan Hus vstal, zeby asi male 
radosti mél ze stoupenctt svych, které z jeho 
uéeni zachovali — stin.) Ku konci omlouva 
se pisatel, ze snad nééeho se dotknul, co 
do evangelického éasopisu nepatri (katolickeé 
chrdmy), ale mij Boze, ¢im pak vyplnit 
étyry tikténé stranky! Druby ¢lanek jedna 
o evangelickym chramu Salvatorském v 
Praze; z néhoz se r. 1784 Paulani vyklidite 


— 446 — 


vr 


musili. Chrdm ten jest vyobrazen a kwrizZ, 
oznak chrdmu katolického krasli véZ i hre- 
ben chrdmové sttechy a vyobrazeni nejsv. 
Spasitele vnitrek jeho. Rozmanitosti ,,Hy. 
Véstnika“ poéinaji upominkami po bitvé 
ua ,Bilé Hore. Chtéje podati néjaké pa- 
matky téch, kteri za ndrod se obétovali, 
podava tendtim svym co relikvit ,,Uéet 
popravniho mistra.“ Hned pak predklada 
pochoutku: ,Navrh o zalozeni katolické 
university.“ Navrh ten ptinesl také ,,Bla- 
hovést,“ avSak mél diive Gisti, co o ném 
»liv. Vést.“ soudi. Ne vybor pani z vy- 
soké i nejvy8si slechty, ale nékolik obstar- 
lych matron dalo se tak daleko zavésti 
(Jezovité je svedli), Ze se zalozenim ,,kato- 
lické university“ pred celym rozumnym své- 


tem blamovati raéily. Uvadéje uryvek z- 


proklamace té, ztistavuje prdzdnou a smés- 
nou tu deklamaci, kterouz Jezovité spiskali, 
usudku ¢tendrovu, a radi matronam, aby 
ve vécech nad obzor jejich podnéti vzne- 
Senych nikdy hlasu svého do verejnosti 
nepoustély, a paklize nie na prdci nemaiji, 
neZ s pany Jezovity o dosazeni kralovstvi 
nebeského se raditi, by se radéji 0 sebe'a 
své rodiny staraly. Ja bych panu tomu 
rovnés radil, by se radéji 0 sebe staral a 
nas katoliky: aby nechal na pokoji. Vim 
sice, ‘Ze mou radou povrhne, nebot o Gem 
by psal, kdyby nemohl hanét katoliky, ale 
drzim se hesla, kteréZ napsati racil v elo 
listu svého: ,Napominejme se vespolek!“ 

Zylastni Clanek. vénovan Jezovitskym 
misiim, kterych, jak se zda, velice se boji, 
a které jiZ opét po celém svété své zdhubné 
sité rozprostirati potinaji. I v Americe 
jsou pry témito cernymi lisdky, jak mu sta- 
teény krajan a horlivy evangelik, T. Vrb- 
sky ze Zelezné psal, hojné nadéleni. My- 
slim, Ze kdyby k tomu pdnu prixel Turek 
z mostu a hodné lal katolickym kné#im, Ze 
by ho také uznal za stateéného vlastence 
a horlivého spolubratra. 

Prepsat vSe, co o Jezovitech, ktcki také 
nedavno v Praze misie konali, ve Véstniku 
nakydano, neni mi moZno a podotykdém je- 
nom jesté, Ze uvddi tam dva dopisy z ,Na- 
rodnich Listt,“ které o slavnosti Komen- 
ského a obéZniku Kralohradecké konsistore 
jednaji. Hnedle bych byl zapomnél, Ze 
Jezoviti maji také zvla&tni list, jim% vyhradné 
na narodni utitelstvo, pisobiti, chti. Jest 
to snad ,,Skolnik?“ O ubohy Skolniku! 

J. K. R., ucitel. 


Z Tynice nad Labem 10. zdié 1865. (Opozdéno.) 
(Odpadnuti. Smigena manzelstvi. Navrat do Cirkve.) 
Suchy list se stromu pada. To samé 
plati téZ o kftestanu, jehoz%to mravni sila 
svétactvim zniéena a koxen viry podtat byl. 


‘Cosi takového pirihodilé se nam nedayno. 
Deerka jedna odpadla od katol. viry. Pri- 
éimou byla nutnost vdavek. ‘ 
To tu’im, evang. cirkvi ke cti neslouzi, 
kdy% jéji ,mlddenci* co Zenichové katol. 
dévy — przni; posléze viak predce ne- 


-katolitku za ,zenu“ pojimaji? Ti lidiéky 


se stdle ohdnéji texty z pisma sv., zylasté 
ze sv. Pavla; zdé se vSak, jakoby nevédéli, 
ze tyz apostol v 5. kap. sveho listu k Efes. 
dirazné vold: ,smilstvo pak a vselika ne- 
éistota.... nebud ani jmenovano mezi vami !“ 
Nebof ,,tof jest zajisté vile Bozi posvéceni 
vase: abyste se zdrZovali od smilstvi, aby 
jedenkazdy z vas umél nddobou svou' vlad- 
nouti v svatosti a cti, ne v ndrudZivosti Za- 
dosti, jako i pohané, kteriz Boha neznaji.“ 
(I. k Tes. 4,3.) Ze takovato zimysina pod- 
lost co jedovaty vypar celé vikoli kazi, 
krdsné zahrady nevinnosti niti, andélskou 
lilii Gistoty lame, vinici: krvavym potem 
Paéné zalozenou a pracné péstovanou hubi 
a pustoSi — o tom net&eba mluviti, jakoz 
i o namahdani, jez tadné vyklizeni takovéto 
neresti vymaha. By se tomuto zloradu 
ponékud odpomohlo, usnesli jsme se na tom, 
vyliéiti v kresf. evi¢enich neblahé nasledky 
ze smisenych manzZelstvi plynouci a pred- 
staviti véricim zkdzu, jakou ditky z tako- 
vychto stiatki berou. Ci ma to snad byti 
vydatnou pakou u vadélani radnych katol. 
kresfant, rozchdzeji-li se rodi¢ové u vite 
a matka ditky katol. modlitbam neuti, je- 
diné proto, ponévadz sama o nich ani ne)j- 
mensiho ponéti nema; nebo budi se tim 
snad ucta ku sv. ndbozenstvi v utlych srd- 
cich détskych, déld-li na pr. matka kriz, a 
otee mu — laje? A nebo, chee-li matka do 
katolic. chramu P., neb k sv. zpovédi jiti, — 
ale otec ji pésti nuti, budto doma zistati — 
a nebo s nim is détmi evang. modlitebnu 
navstiviti? — Neni pak divu, Ze mnoha, 
aé nezradila-li jiz pred svatbou k vali svét- 
ské hanbé, k vali svému svyidniku a nebo 
k vili majetku a zaopatreni své presvéd- 
éeni, svou viru, svého Boha: dojista to po 
shatku uéini, by tryznéni usla. OvSem 
stava i mnoho smiSenych manZelstvi, kde 
se jeden s druhym dosti dobre snaii, a neb 
asponh jeden druhému neprekazi; avsak 
jediny ten dtivod, Ze si cbapolné naépomocni 
nejsou na spdse vlastnich a svych ditek 
duSi, co% predce hlaynim téelem  stavu 
manZelského jest, jediny divod tento mluvi 
rozhodné pro to, by se v takovato manéZel- 
stvi nevchazelo. Domnénka, Ze by snad 
katol. strana nekatolickou ziskati mohla, 
jest prilis zdhadnd. Kdyby se opak toho 
tvrdil, bez rozpakti bych piisvédéil, maje 
na své strané mnoho pfikladi, Ze spike 
katolik se zpronevé¥i, nez aby evangelik 


N 


— 447 — 


od svého vyzndni upustil. Pri%inu toho 
hledati dluzno v nadzminénych ttrapdch, 
Jakych kato]. strana zakouxeti musi, jakoz 
i v znamé podajnosti evang. élank& viry a 
v oné neprilis zakonem vazané svobodé 
svédomi, kterd tak Siroka jest, Ze se do 
ni vselicos vméstnati da, co% slabosti lid- 
ské lichoti. Ostatné, Ze by té spokojenosti a 
snaSenlivosti ve smiSenych manZelstvich snad 
na zbyt bylo, neni opravdu patrno; a je-li 
tomu kde skutetné tak, tedy jest to jen 
ptaéek — ohnivdéek, a to jen tam, kde 
evangelik neb evangelitka své viry. se 
z¥ekli a dle presvédéeni katoliky se stali, 
aé jim snad jesté ten ndzev_ ,evangelik“ 
zustal. 

Diivodim témto porozumél velmi dobre 
ndS hodny lid, a tak se stalo, Ze jsme le- 
tos méli toliko jeden smiSeny siatek, kde 
si katolik evangeli¢éku vzal, kteraé ovSem 
ji uéinénym podminkam dle dosud stdva- 
Jicich zakonti zadost udinila. — Cila ryba 
si sama ¢éisty ieee najiti dovede. — 
O tom nas pouéil letoSni rok. Matka jedna 
is ditkem svym navratila se do. lina Cir- 
kve katolické. Pamétihodny pri tom byl 
vyrok, jakého p. pastor uZil,. by presvéd- 
éeni své byvalé oveéky, jejizto tii bratri 
jiz dayno katoliky jsou, zvratil. Na jeji 
vypovéd, Ze vZdy radéji chodivala do katol. 
chramu Pané, nez do jejich modlitebny, 
odpovédél: ,,ze on (p. pastor) je téz kato- 
lickym duchoynim, jen Ze pry kaze po — 
evangelicku!** — Skoda, ze ten pan ne- 
dolozil jesté, Ze my (katol. duchovni) hla- 
same slovo BoZi na vlas po — lutheransku, 
kalvinsku a zvinglidnsku! Byl by to po- 
vedeny Zertik, aé se nikterak upfiti neda, 
ze i ndpad, chtiti tim jinak zlopovéstnym 
jménem ,katolicky“ z nastdvajicich kato- 
likfi opét evangelikii nadélati — k zahozeni 
neni. Cirkev katol. bude tomu jisté po- 
ydétnd, Ze se ji predce jednou slusného 
uzndni a té cti dostalo, Ze i evang. fardr 
se jejim synem nazyva, a ,,katolickym du- 
chovnim“ slouti za vyraz nedtstojny do- 
konce nema! — Vésak mnohy tomu_ jinak 
rozumi. Tak v L. evangelitka na smrtel- 
ném lazku chtéla byti skute¢nym katol. 
duchovnim zaopatiena. Namital jsem sice, 
Ze se snad povoz zmylil? Odpovéd znéla 
véak, Ze nemocnda pana pastora naprosto 
nechee, aniz na jeho hibitové odpotivati. 
Proti tomu se arci nedalo nic vice nami- 
tati, tim méné, an Feéend Zena navstévujic 
horlivé katol. chram Pané pomalu. zapo- 
méla, Ze evangelitkou byla..— Zemiela co 
katolitka. Jeji odhodlané vyznani viry, 
jako% i jeji uprimnou pfipravu k smrti, 
pral bych, by si mnohy vlazny katolik a 
netetny evangelik, jez tam bud neobyée}- 


nost takovychto pripadi a neb obyéejna 
zvédavost éetné prilakala — za vzor vzali!— 
Takovou mérou jsme ziskali béhem tt roki 
12 oveéek nebeskému Pastyfi. J. D. 


Od Nymburka dne 25. 2dr 1865. 
(Dodatek k dopisu z O8onic o svéceni chramu.) 

Nemala byla radost v Israeli, kdyz 
Salomoun vystavév chram Hospodinu ho 
zasvétil. Veselil se kral i veSkery lid ko- 
naje slavnost po sedm dni, chvdle Boha, 
Ze dobry jest, ze na véky trvd milosr- 
denstvi jeho.“ Vidélit, Ze blize jsou Hospo- 
dinu, Bohu svému, kteryz slibil: ,O¢i mé 
budou otevtené a uSi mé pozorujici na 
modlitbu toho, kdo by se modlil na tomto 
misté. Nebo jsem vyvolil a posvétil misto 
toto, aby bylo jméno mé tam na véky, a 
aby tu byly o¢i mé.i srdce mé po viéecky 
dny.“ Mnohem vice sluSi pravovéricim kre- 
stantm radovati se z chramu, jehoZ% pou- 
hym stinem byl chram Jerusalemsky, o 
némZ pravé frecéeno jest: ,,Mjhle stanek 
Bozi s lidmi a ptebyvati bude s nimi.‘ 
(Zjev. 21, 3.) Chram Jerusalemsky, za- 
svétil si Bih sam slavnym tkazem, nebo 
»kdyz dokonal Salomoun modlitby, ohen 
sstoupil s nebe a shltil obéti zdpalné i jiné 
obéti a velebnost Hospodinova naplnila dim 
ten; aniz mohli knézi vjiti do chraému Hospo- 
dinova, protoze naplnila velebnost Hospo- 
dinova ehra4am Hospodintiv. Ale i viickni 
synové Israel&ti vidéli, an sstupoval ohen 
a slava Hospodinova na dim.“ (2. Paral. 
7, 1—3.) Chram novozdkonni zasvécuje 
se Hospodinu velebnym a dojemnym obya- 
dem. 

Takova slavnost konala se dne 17. 
zari, na nedéli XV. po sv. Duchu v Oso- 
nicich. Se&ly a maly chram Pané tamni 
nahrazen jest novym prostrannym a krasnym 
snahou a dobroéinnymi prispévky byva- 
lého duchovniho spravce, osobniho dékana, 
jiz rok v Panu odpoéivajiciho dtst. p. 
Vaclava Berdnka, a nynéjsiho fardie vel. 
p- Jana Kofinka, zvlasté pak slechetného 
patrona svob. pana Filipa z Wessenbergu 
a jeho hospodarského fiditele p. Fr. Kra- 
lika i ostatniho slugebnictva jakoz i na- 
boznych osadnikt. Novou budovu, jejiz hlay- 
ni oltdt vyznaéen jest obrazem Narozeni 
bl. Panny Marie, racil za dim BozZi po- 
svétiti nejdistojnéjsi pan biskup Krejéi; po 
skonéené konsekraci vystoupl na kazatelnu 
slovitny kazatel p. dr. Alois Salk, dékan 
Lomnicky, a uéinil k valnému zastupu 
tichvatnou fet. Po té preéetl veledtst. p. 
Jos. DamaSek, vikat obvodu Nymburského 
a dékan v Lysé, list nejdtistojnéjsi kon- 
sistore Litomérické, jejz ,Blah.“ v Gis. 27. 
jiz uverejnil. F. M, 


— 448 —' 


Z Turnova v zart 1865. 


(Novy oltai sy. Vaclava. Stavba nové skoly.) 


Piede tremi roky podali jsme v Bla-. 


hovéstu zpravu, Ze Jeho Milost, svétici bi- 
skup Praasky, (p. t.) Petr J. Krejéi v_ no- 
vém kostele nasem u Panny Marie dal na 
svij peniz postaviti krasny, gothicky, po- 
stranni oltér k pocté apostoli slovanskych, 
sv. Cyrilla a Methodéje, kteryZto ndklad se 
pati na 1200 zl. Soumérnost toho Zadala, 
aby se na protéjsi strané postavil jiny, onomu 
v slohu a v celé upravé se rovnajici oltar, 
a o ten se mélo zdejSi méSfanstvo posta- 
rati. K tomu cili se ¢inily pripravy tim, 
ze nage nabozné bratrstvo sv. riiZence jiz 
od nékolika let uklddalo své mésiéné; skrovné 
darky. Avéak tyto obnasely letos teprv 
120 zl. r. & Nezbyvalo tedy let hledati 
dobrodinct, a proto jsme se obratili nej- 
prvé na nékteré velebné pany z Turnova 
rodilé s prosbou, zdalizby nechtéli k po- 
staveni dotéencho oltdre nétim prispéti? 
A hle, prosba naSe byla vyslySena, nebot 
dist. pan farar Libétisky Vaclay Cernohouz 
hned zaslal 100 zl. r. é Prosba nage po- 
hnula také dist. rodaka zdejsiho, p. fardie 
Loukovského, Josefa Sedlacka, %e ndm za- 
slal 100 zlatovou statni obligaci, jakoz% i 
dist. p. farat Nepomyslsky Frantisek Ha- 
vlitek 50 zl. ochotné dodal, zaéez-jim zde 
slusné diky vysloveny budtez. — Ale to 
jesté nestatovalo; nebot prosluly-malit Praz- 
sky p. Jos. Hellich Zadal za obraz sy. Vaclava 
u ného objednany 300 zl. r. é I nebylo 
tedy nadéje, Ze oltar ten bude jiz letos 
na svém misté stati. Ale Bth dal jedné 
zdejSi zamoZné pani, nyni jiz zvéénélé Anné 
Konigové to dobré vnuknuti, ze se uvolila 
objednany obraz sama ze svého zapraviti, 
a mimo to jesté 40 zl. prispéla. Tu jsme 
se mohli jiz sméle dati do dila, a tak se 
stalo, Ze novy ten oltdr k pouti, kterouz 
na den Narozeni bl. P. Marie kondme, 
dohotoven a o slavnosti této i posvécen 
byti mohl. Praci tezbdérskou a truhlatskou 
gbstaraval zdejsi mistr truhldtsky p. Josef 
Cernovicky, kteryz pri této prilezitosti do- 
kazal, Ze mtiZe v tomto ohledu s ka%dym 
jinym, i vyhlasenéjsim mistrem zavoditi; 
nebot vsickni, kdoZ si ndS novy oltar na- 
lezité prohlédli, a véci podobné posouditi 
umi, chvali vkus, cistotu a dikladnost veSke- 
rych éasti jeho, a zvlasté bohaté pozlaceni 
zvysuje znamenité velebnost jeho, a predce 
jest o celou tretinu lacinéjsi neZ svrchu 
uvedeny oltdr; nebot tento nové postaveny 
stoji asi 860 zl. r..é. se v8im viudy a prede 
od onoho nitim se nerozezndva, nedZli Ze i 
Te as jeho Gili stil oltdimi jest z du- 

ového dreva. Ceho se ndém k zapraveni 
téchto vyloh jesté nedostavalo, sebrali jsme 


u dobrodincfii po mésté, a tu musime vétSi 
édsti zdejSich pani dati to chvalné své- 
dectvi, Ze ochotné prispivaly k dilu tomu 
bohulibému, a Ze i chudsi tirida, kterouz 
jsme ani obtéZovati nechtéli, sama o sve - 
ujmé darky pryindSela, dokladajic, ze 1 ona 
chee miti zdsluhu z toho u Pana Boha. 
Ovéem Ze neschadzelo pri této prilezitosti 
i na takovych zvlasté mezi tak zyanou 
honoraci, kterym se stavéni oltarti a vibec 
ozdobovani chrdmu Pané nikterak libiti ne- 
chee, kteriby radéji vidéli kostel zcela 
razdny. Tito lidé maji vady co namitati, 
kdyZ se knézstvo, o zvelebeni chramu peé- 
livé, k dobroéinnosti osadnikt obraci.- A 
takovych protivniktit véci ndboZenskych bo- 
huzel v méstech naSich pribyvé, a ¢im 
vice pri jistych prilezZitostech vidéti, Ze 
nadboznost mezi obecnym lidem jesté ne- 
vyhynula, tim zurivéji sobé poéindvaji. — 
Poutni slavnost sama byla letos, — bylot 
poéasi prekrasné a prace polni vesmés ukon- 
éeny, — nestisInymi poutniky navétivena, 
o slavnostnim prtivodu byly ulice a na- 
mésti lidem az preplnény, a vibec ma se. 
za to, Ze od svéceni kostela P. Marie roku: 
1853 nebylo tolik lidstva v Turnové, jako 
o letoSni pouti; hddalo se, Ze asi 10.000. 
— Nyni ndm zbyva jesté, varhany v dé- 
kanském chrdamu Pané u sv. Mikuldke, 
kteréZ se jiz ve velmi smutném stayu na- 
chazeji, tak Ze se pomalu nebude moci na 
nich hrati, do lepsiho stavu uvésti, aneb, 
by mozna bylo, zcela novymi nahraditi. 
Na opraveni méli bychom jiz éastku penéz, 
aé neprisloliby to priliS vysoko; ale na 
nové varhany nelze nyni pomysliti, zvlasté 
proto, Ze se pravé letos za¢ina nova Skolni 
budova v mésté stavéti, kterd bude bez 
mala 40.000 zl. stati, a do dvou let ma vy- 
stavena byti. Ze tak znatny naklad sily 
zdejsiho nezdmozného obyvatelstva na nej- 
vyS napind, snadno se da pri nynéjfich | 
pomérech méstskych remeslnikii a obchod- 
nika pochopiti. Jos. Zdobinsky, kaplan. 


Z Hostyna na Moravé, 20. zd¥t 1865. 
(O pouti na Hostyné a ve Stipé ) — (Pokraéovani.) 
Mamet na Moravé jen jeden Velehrad 
a jeden Hostyn. Tamto rozzata byla svice 
viry kresfanské, kterd jasnym svétlem svym 
kolkolem osvécovala tmy nevédomosti; zde 


-zase zastaven byl ledovy vichr, jen% bu- 


raceje pres hory od_severo-vychodu pryé 
zahnati chtél svétlo toto v jasny plamen 
sotva rozplapolané, Jako v nejnovéjsi dobé 
ti, kdoZ védomi jsou sobé kresfanského 
ndbozenstvi, za vdék. ujimati se potinaji 
Velehradu posvdtného, myslim Ze v_ tézZe 
wire neméli bychom zapominati na staro- 
slavny Hostyn, na némzZ Mati Bozi divy 


— 449° — 


tvori. Duchovni tam pfisluhujici zaméstnaéni 
jsou v rozsahlé osadé farni, v Bystrici pod 
Hostynem. Proto% hodno by' bylo i slusno, 
aby zbo%ni poutnici a vSickni, komu draha 
_ jest pamatka Hostyna, sklddali se na fun- 
daci pro knéze,.jen% uréen jsa jediné pro 
Hostyn zavadél by tam sluSny pofddek a 
pokud moZnd sluzbu prokazoval poutnikim 
Hostynskym. -- My na tém%e misté po- 
okfavSe, kde pred Sesti sty lety zmuZili a 
zbozni predkové nai v_perném boji trapnou 
padali Zizi, vyprahlé otvirajice usta a 
chraplivé pévSe k Materi Bozské, k niz 
své umdlelé zraky obraceli lomice Zalostivé 
rukama a od zemé do oblak teskno ziice 
(Jarosl.), té% jako oni-po vykonané pobod- 
nosti porutili jsme se do ochrany divo- 
tvorné Marie Panny, aby odchazejicich nds 
z tohoto drahcho mista zprovazela milostivé 
na vsech nasich cestach i stezkach a ubi- 
rali jsme se pak s kopce doli k Hotal- 
kovu chyatajice k poutnimu chramu Stip- 
skému. Vesnice tato lezi na vychod od 
Hostyna, v okresu HoleSovském, nedaleko 
méste¢ka FrySstaku. Okoli jeji ze vSech 
teméy stran jest lesy ovénéeno a pahorky 
takrka protkano. Ve skvostném chramu 
svém chova zazratnou sochu P. Marie, kte- 
raz dle zprav farniho archivu jest vice nez 
700 let staré. Vyjde8-li cestou od Hostyna 
na pahorek za FryStak, tu v utéSeném udoli 
pred tebou se rozestird viska tato. Cesta 
ku kostelu Gisté jest upravena a ozdobena 
po jedné strané sochami svatych. Ma se 
za to, Ze postaveny byly nakladem hra- 
béte Albrechta Vaclava z Valdstynu okolo 
roku 1618. V poutnickém zdejsim chramu 
Pané, jenzZ jest 25 sah dlouhy, 7'/, Siroky, 
81/, s. vysoky, letos dne 8. zari slavila se 
stoleta pamatka jeho posvéceni. Pritomni 
zde byli dva hodnostati cirkevni, baron 
Kénigsbrunn a hrabé Lichnovsky, kanovnici 
Olomouéti; knézstvo z celého patronatu p. 
Josefa hrabéte ze Seilern a mimo ty mnozi 
jint duchoyni z okoli; lidstva pak nepre- 
hledny zdstup, tak Ze veSkera prostora 
okolo chramu byla preplnéna. 

' Ze struéného popisu o Stipé vyjimam 
tato historicka data, kteraz pry vytiata jsou 
z vérohodnych listin, jenZ se chovaji ve 
zvlaStni schrance v kostele Stipském: Za- 
kladni kdmen nynéjsiho krdsného chramu 
polozen byl okolo roku 1616. Urozena pi. 
Lukrecia NekeSova z Landeku po smrti 
svého manZela A. Prusinovského z Viékova 
nenepatrnym oplyvala bohatstvim, tak Ze 
prynim morayské Slechty, rodindm tehdej- 
Siho Gasu se vyroynati mohla. Aby viak 
jeji statky: Vsetin, Lukoy, Rimnice a Mi- 
sie po smrti nekatolickym nepripadly 
dédicim — (svych potomki neméla) — 


pojala za manZela y déjepisu  slovitného 
vudce Albrechta V. z Valditynu, pozdéji 
vévodu Frydlandského. Albrecht obdrZev 
ruku Lukrecie se vynasnaZoval své statky 
na mnoze nekatoliky obyvané ku katolické 
vite pYivesti, za kterou% pritinou povolal 
kazatele katolického, a bray Vsetinské, Lu- 
kovské, Rimnické poddané k pkijeti kato- 
lické viry pohnul; v éem% nemald zdsluha 
i Lukrecii prititati se musi. Bohuzel jiz 


_v druhém roku druhého manéZelstvi«svého 


zbozna Lukrecia téZké nemoci  podlehla 
2 1614). Pied smrti, nemajic opét Zadnych 
&éti, drahému choti vsecky statky v_ po- 
sledni své vali zanechala s tou véak pod- 
minkou, aby Albrecht novy chram Bind 
ve Stipé vystavél, klaSter zalozil, a o jeho 
zachovani slus’nymi pfrispévky se_ staral. 
Hrabé ValdStyn, maje v Panu zesnulé choti 
villi posledni vyplniti dilem svym uitadem, 
dilem tehdejSimi valkami zaneprazdnén jsa 
nebyl s to, aby prdani choti své. hned zadost 
uéinil. Pak rozli¢aym Yeholnikim zalo- . 
zeni klastera nabizel; tito vSak, predstirajice 
samotu mista, nabidnuti toho nepfijali. Tak 
uplynula tii léta. Koneéné ctihodni ,,otcové 
Kartusiansti* Olomuckého klaStera z ,,Udoli 
Josafat* (de Valle Josaphat) nabidnuti pri- 
jali, coZ také 1. P. 1617, dne 1. kvétna 
rddnou zdkladni listinou na hradé Lukov- 
ském danou pojisténo bylo. R. 1618, dne 
17. listopadu skuteéné 4 kartusidni do Stipy 
uvedeni jsou a sice: M. Mitner, reholnik 
Rezensky, ktery uéenosti a poboZnosti nad 
jiné vynikaje prvnim prevorem ve Stipském 
klastere ustanoven jest; 8S. Ediger, reholnik 
Mohuésky, P. Fischer, téZ reholnik Mo- 
huésky, jenz jiz od roku 1616 ve Stipé se 
zdrZoval a ku stavéni klastera dohlizel; 
pak B. Lignarius, teh. Brnénsky. Souéasné 
s klaSterem poéal se i novéjsi kostel sta- 
véti, jak tomu v Panu zesnula Lukrecia 
chtéla, Odr. 1616 -- 1620. s nejvét8i_pil- 
nosti postupovalo se ve stavéni téchto dvou 
posvatnych budoy. AZ témér ku_klenuti 
dilo se darilo. Mocny a vzneSeny Valdstyn 
neSetre vyloh Zadnych povolal stavitele a 
umélee z Vlach, jimZ ulozeno bylo, aby 
na’ zapoéaté staybé co nejpilnéji a nejdo- 
konaleji pracovali. VSak pravé v ten as 
boutlivé doby nadboZenskych rozepri na- 
staly. Stavéni chramu a klastera se_pfe- 
ruxilo. . Kartusidni od stavi odbojnickych 
obvifiovéni jsouce, Ze tidast maji na vpadu 
Polantiv a Kozdktiv, byli jsou ze svého 
nedostavéného klaStera ve Stipé vyhnani 
a uvrzeni do Zalate v Olomuci. Mimo fe- 
holnika Fischera, jen% ve Stipé ztstal, thi 
ostatni dne 18. tmora r. 1620 pod veéer 
uvéznéni jsou. V tém%Z Zalari nalezli svého 
znamého pfitele, nabo%ného knéze Jana 


— 450 — 


Sarkandra, farate HoleSovského, ktery pravé 


pred jejich prichodem co nejukrutnéji na 
rozkaz svych nepratel muéen byl. Na sklon- 


ku mésice brezna propusténi jsouce do 
Stipy opét. se vratili, avsak v srpnu téhoZ 
roku edtud opét vyhnani byli, naéez u Ho- 
leSovského p. Ladislava Popela z Lobkovic 
titulku hledali, kteréhoZ jim také doprano 
bylo. V HoleSové po cely rok podivajice 
pohostinnosti p. z Lobkovic v kapli sv. 
Anny konali aie Bozi. — V_ téchto ne- 
pokojich Vald&tyn viecky statky své na 
Moravé prodal; pak r. 1625 dne 2. zari 
mrtvolu naboZné Lukrecie zéroven se véim 
jejim jménim na své panstvi v Cechach 
— Jiéin, odvezl. Zde bliz Jitina klaster 
Kartusiansky, ktery ve Stipé Vald&tyn za- 
loziti chtél, pod jmenem ,,Kla&Ster Valdicky“ 
skutetné vystavél. Tak aspom z éasti po- 
sledni vali Lukrecie vyplnil. — Stipsky 
pak nedostavény chrdm nakladem rozli¢- 
nych ctiteli Marianskych teprv roku 1762 
uplné dostavén byl a zasvécen k ucté ,,Na- 
rozeni Marie Panny“; pak r. 1765 svéti- 
cim biskupem Olomuickym nejd. p. Janem 
Karlem ze Scherfenbergu slayné konsekro- 
van; kteraZto stoleta pamatka letos dne 
8. zati se oslavovala. Zminky zde té% za- 
sluhuje, Ze zadni stranu hlavniho oltare 
zaujima jiny oltar, na némzZ nalezd se sta- 
rodavny obraz malovany Stanislavem Lam- 
merem, Jesuitou Velehradskym. Obraz ten 
predstavuje Narozeni Panny Marie, k je- 
hoz ucté chram ten zasvécen jest. 

To z naSi pouti a k oslavé stoleté pa- 
matky Stipské poddva ,Blahovéstu“  Svpl. 


Z Rima 16. 2d¥t 1865. 
(Sv. Otec. Pozary. Cholera. Novinky.) 

Jeho Svatost, papeZ% Pius IX. vratil se 
ve stredu. 13. zatio pal sedmé hodiné 
do Rima. Jsou tomu dva mésice, co Jej 
Rimané svym blahopranim provazeli na Ca- 
stel Gandolfo, aby tam ve zdravém vzdu- 
chu hor Albanskych pookral. A prdni ta 
splnila se. Neptehledni zdstupové lidstva 
i péSky i na vozich spéchali mu vstiic a 
kdyz Jej u brany sv. Jana zase spattili, 
osvédéovali mu onu yv¥elou oddanost a nej- 
hlubsi uctu, jakou Rimané vizdy jevili 
k svému papezi — krali. A stejnym hol- 
dovanim byl vitan po celé cesté az do Va- 
tikanu. Tam oéekavali Jej v plném orndtu 
Palatinsti kardindlové, ministti, senator 
s magistratem a jiné vzneSené osoby. Jsme 
z toho velice potéSeni presvédéivSe se, Ze se 
nam navratil sv. Otec v nejlepsim zdravi.*) 


*) O dobrém zdravi sv. Otce mame zpravu novejai, 
primo z Rima. Totéz dosvédéil véhlasny arcib. 
Franchi, sekretar rimské kongregace mimoradnych 
zalezitosti, jenz minulou nedéli ohledal pamat- 


Jiz pak prijavSe zpravy tyto radostné, pii- 
jméte i Zalostné; mame tu mnoho poZari. 
Jexté se kourilo ze skladu sena p. Toma- 
setti-ho pred branou ,del. popolo* a hile, 
novy vznikl poZdr ve velikych zd4sobarnach 
francouzské posddky vedle chradmu , Maria ~ 
degli angeli“ naproti usttednimu nddrazZi. 
Obratnost papeZskych hasiéi a bedlivost 
franc. vojska obmezily pozdr, tak Ze mnoho 
pice zachranili a zabranili, Ze pozar ne- 
vnikl do svrchu teéeného skvostného chra- 
mu. Pozar trval dva dni. A tu dogla nas 
zprava o lesnich poZdrech na trech rozlié- 
nych mistech. A co cholera? Ta v Rimé 
posud nestraSi, avSak rozSikila se vy mno- 
hych méstech byvalého statu papeZského 
a v kraloystvi Neapolském, ale jiz ulevila 
v témZ mésté, v némzZ se objevila, totiz 
v Jakyné. Ubohé mésto, v ném onemocnélo 
od poéatku toho moru, od 12. Gervence do 
7. zai 2360 osob, z téch zeméelo 1330, od 
tohoto posledniho dne byvalo onemocnéni 
ridké, tak Ze se zdd, ze tam cholera jiz 
zanikla. Mimo Jakyn zurila cholera nejvice 
v méstech San Severo a San Nicandro. Ale 
i tu oddavaji se nadéji, Ze tuto metlu Bah 
od Italie odvratil. Vsak kterak chova se 
pri tom duchovenstvo a lid? Lid v nouzi 
hled& Boha. Konaji se soukromé i verejné 
pobognosti, prosebné privodys Nejslavneéjsi 
takové procesi bylo ,k velikému pohorSeni 
nékolika nedobire smyélejicich“ v Sinigaglii, 
rodisti naSeho sv. Otce. Prednosta mésta 
s urady a vSechen lid kraéeli modlice se 
a hofici svice v rukou nesouce. V8ak ne 
vsichni hledaji pomoci u Boha. Lid dava se 
na uték, mésta jsou opusténa. Ale na utéku 
nenalezli vSickni spasy. Tak utikali mnozi 
z Jakyna po Zeleznici, vsak blize Ferma 
strzen jest liakem vzrostlou bystrici most, 
hlidaé na draze Zelezné daval sice vystraZna 
znameni, ale pro bouri nebyl ani vidén ani 
slySen a rozehnany vlak sritil se s hraze 
do more a tak premnozi, jenZ pred chole- 
rou utikali, nalezli ve vlnach smrt a hrob. 
Se stadcem nikoli neutikaji pastyrové. 
Ti, jenz v osaddch svych jsou, hledi vse- 
moZzné pomahati bidnym a nuznym. Kar- 
dinal arcibiskup Jakynsky vénoval k ule- 
veni bidy 70.000 frankai (korunni princ 
piemontsky Humbert daroval jenom 1000 
franki!), Ti vsak, jenZ z osad svych jsou 
vypovézeni, hlasi se k ove¢kdm syym. Za 
tou, pritinou zaslali neapolsti biskupové 
v Rimé ve vyhnanstvi Zijici krali Viktoru 
Emanuelovi poznovu petici, aby se do die- 
cési svych navratiti sméli. V éele podpist 
nosti mésta Prahy a v pondéli velebé kralovské 
mésto, jeho pamatnosti a chramy s privodem 
svym k Drazdanim odjel. Zda se, ze necestuje 
pro pouhou zabavu. Red. 


cd 


— 451 — 


nalezd se jméno kard. Riaria Sforzy, arcib. 
Neapolského. Té% nizSi duchovenstvo kona 
svou povinnost. Na dikaz uvddim ndsledu- 


» jici priklad Slechetné pomsty. V B. zrusili 


klaSter kapucinii, i nastal vy éas cholery 
nedostatek duchovenstva. Marchese Pepoli 
Zadal guardiana vyhnanych mnicht, asporti 
o jednoho knéze pro pital nejsv. Trojice 
dei pellegrini,“ knéz guardian dokel sam 
k Zadateli a nabidl ne jednoho, ne deset, 
ale sebe i vSecky ostatni bratry své k sluzbé 
nemocnych. Slechetna to zajisté pomsta! 
O stavu véei politickyech nemohu zvésto- 
vati nic potéSitelného. Sv. Otec skldda po- 
sud nadéji svou v Boha a dobye Gini; nebo 
nyni zapletlo a zmotalo se ve svété poli- 
tickém v&e tak, Ze i nejvytetnéjsi diploma- 
tové uzndvaji,, Ze v pomoc lidskou doufati 
nelze; pomoci mize jediny Bah, v Néhoz 
sv. Otec doufati neprestiva a Jen% svym 
éasem pomiize. Za téchto trapnych dob za- 
naSi se sv. Otec mySlenkou o svolani vse- 
obecného snému cirkevnitho (koncilia). Rakou- 
sky vyslanec u zdejsiho dvora, svob. pan 
Bach, vzdal se tradu svého. Nastupcem jeho 
jJmenoyvan jest syob. pan Hiibner. co 


Kronika. 


Z Prahy. Jeho Eminence nejdist. p. 
kardinal dne 30. zari  nastoupil vrchno- 
pasisiekou cestu za pritinou udileni sy. 
twrmovant vy Rakovnickém vikariata. Dne 
1. fijna udilel tuto svatost v KnéZousi; 2. 
v Mutéjovicich (spolu pro osady Kounov a 
Krugovice); 3. yv Kolegovicich; 4. tamté% 
pro osady Voraéov a Dékov; 5. v Petrovi- 
cich; dale pak bude bitmovati 7. fijna 
v Kozlanech; odpoledne tamtéZ pro osady 
Vysokou Libini a Krice; 8.v Cisté, 9. v Ra- 
kounice; 10. tamtéZ pro osady Senomaty a 
Olesnou. | 

x—x Ctyricetihodinna pobognost k u- 
cténi nejsvy. Svatosti oltdrni bude se dale 
konati v mésici 72jnu porddkem zimnim 
12 — 16. u sy. Stépdna na Novém mésté, 
od 17—21. u sv. MikuldSe na Malé strané, 
od 22—26. u Matky Bozi pred Tynem, od 
27—31. fijna.u sv. Jind¥icha. 

*_* V kolegiatnim chramu Vysehrad- 
ském budou okna v presbyteriu opatiena 
malbou na skle. Prace tato bude svérena 
proslulému umélci Quastovi. Prekrasny 
nakres malby na skle do dyou velkyc 
oken presbyteria podal vyteény na Hellich. 
Predstaveni jsou na jednom nakresu v roz- 
méru vétSim ss. Klement a. Prokop a na 
druhém ss. Vacslav a Jan Nepomucky. 

*_* K oslaveni jmenovin J. c. k. apoit. 
Velié. Frantiska Josefa I, slouzil véera o 9. h. 
v chramé u Vsech Svatych na hradé pontifi- 


a 


kalni mSi sv, J. M. syétici p. biskup Petr Krejéi. 
V chramé u Matky Bozi pied Tynem byly za 
touté% pridinou slayné sluzby Bozi v 11, hodin, 
— V témz% chramu Pané bude dnes o 10. h. 
slavna instalace noycho rektora vysokych %kol, 
prof, dr. Vince. Nahlovského. M&i sy. slouziti 
bude J. M, svétici p. biskup. 

*_* Vel, knézi Redemtoristé konali misie 
jazykem némeckym y Neuhamru, kdez bylo 
1500 komunikantti, a o slaynosti sv. Vaclava 
v Duchcové u Oseku, kdez Cechiim tam Zijicim 
kazali téz éesky. Nyni se nalezaji na_ misii 
vy Néméicich, diecése Brnénské na Morayé. 

** Spolek Arimatejsky pochoval v zaii 
101 chudych v Praze zemyelych kiestani. 

*_%* Z Kyrdlové Hradce. 200 leta pa- 
matka zalozeni biskupstvi Kralohradeckého 
bude se konati dne 5. listopadu, t. j. v ne- 
déli XXII. po sv. Duchu. Sy. Otec Pius 
1X. povolil plnomocné odpustky vsem tém 
véricim, kteriz by o teéené slavnosti aneb 
v nasledujicim osmidenni skrouSenou zpo- 
védi a prijetim nejsv. Svdtosti s Bohem se 
smirili a kathedralni (biskupsky) chram 
v Hradci Kralové navsStivili, kteryZto éas 
milosti v ptedveéer slaynosti oznamen bude 
pulhodinnym zyonénim pri reéeném chramé. 
Po diecési bude jubilejni slavnost véticim 
ohlaSena v kaZdém farnim chramé o pfed- 
chazejicim svatku Vsech Svatych. O slav- 
nosti samé bude po celé diecési v kazani 
vylozen pomér biskupského chraému_ ke 
vsem ostatnim, Ze jest matefskym chramem 
celé diecése, farnim celého biskupstvi. Po 
slavné mi svaté nasledovati bude chvalo- 


zpév ,,Te Deum laudamus“ na podékovani 
za vsecka dobrodini a milosti, jichZ die- 


cése po 200 let uéastnou se stala. Konetné 
bude vy tyZ jubilejni den vSude konana 
sbirka na opravu biskup. chramu Kralo- 
hradeckého. K tomu uéelu seslo se jiz 
19,000 zl., v éemZ zahrnut jest znamenity 
dar JExcel. p. biskupa, totiZ 9000 zl., avSak 
veskeré vylohy pati se na 45.000 zl. Re- 
dakce ,Skolnika“ sebrala 677 zl. 44 kr. 


‘Mésto Hradec Kralové prevzalo ziizeni dyou 


hlavnich oken s malbou na skla a mramo- 
rové dlazby y celé lodi chramové, Sliéna 
uprava presbyteria bude do jubil. slavnosti 
dokondna. Na oprayu lodi jest pottebi po- 
moci, prispévkt. : 

Z Vidné. Zdejki ,Morgenpost* uéinila 
nedavno navrh, aby se ulice toliko v ne- 
délni a svdteéni dny dlazdily, by tou mé- 
rou ,majitelové krami“ Skody neutrpéli. 
Snad se néktery list vytasi s navrhem, aby 
v sobotu se neprodavalo, ale cely svét aby 
yslavil,“ by Zidé v obchodé svém nebyli 
skraceni. 

Z Némecka. Na valném sjezdu kato- 
lickych jednot slaveném v Tryru od 10—14. 


— 452 — 


zavi dalezité bylo pojednani o vystéhoval- 
cich do Ameriky se ubirajicich. Mistnosti 
lodi, .v nichZ se vystéhovalci prevadzeji, ne- 
byvaji dle pohlavi oddélené. Lidé stari se 
v té% lo%nici uklddaji vedle mladych, jinosi 
vedle divek. JeSto pak mnozi lodnici jsou 
lidé surovi, netestem navykli, rozmaha se 
brzy takovéd nemravnost na lodi, Ze po vii 
stydlivosti jest veta a mnozi katolici nejen 
o mrayopoéestnost, ale i o viru byvSe pfri- 
raveni, do Ameriky co nevérci a nezna- 
bahové dochazeji. Uéastnici sjezdu byli po- 
téSeni zpravou, Ze v Antverpdch belgiéti 
katolici ztidili spoleénost paroplaveckou, 
které% vSemozné petuje o udrZeni mravo- 
poéestnosti mezi vystéhovalci. (Pokraé). 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské: 
Vyznamenani jsou: 

p. Frant. CZeschik, inful. probost u Viech Sva- 
tych a fiditel c. k. hl. vzorni, divéi a niz. 
realné Skoly ném., a 

p. Ant. Ludwig, k. arc. vikat v hrabstvi Klad- 
ském a inful. dékan Ebersdorfsky, jmenovani 
jsou skuteénymi k. arc, konsist. raddy; * 

p. Jan Setchert, duch. sprayce v c. k. arsendlu 
ve Vidni, jmenovan éestnym raddou konsist. ; 

P. Ignac Vocet, knéz ¥. kijzoy., fara¥ v Tursku 

(nyni jiZ na odpoé.), 

Ant. Mich. Vogel, byv. farat z¥. premonst. 

v Teplé, a 

Ant. Reinwarth, prof. pasty#. bohoslovi y Praze, 

jmenovani jsou k. arc, notary ; 

p. Vac, Broz, farar ve Visnové, a 

p- Jan Kohout, far. vy Hlubodi, jmenovani jsou 
tajemniky k. arc. vikariatu Pribramského; 

p- Mich. Kleissner, ué. nabog. na gymnasiu 
v Chebu, obdrZel exposit. canonic.'; 

p. Ant. Konrad, arcib. vikariatni tajemnik a 
kaplan v Ebersdorfu, 

p. Frant. Hetnisch, lokalista y Niederschwefel- 
dorfu (oba vy Kladsku), ; 

. Valentin Lanhaus, exposita v Kladrubech, 

. Josef Petrds, fundatista vy Brandyse n. L., 

. Frant. Razdk, kapl. u sy. Mik. vy Praze, a 

Fr. Tingl, duch. spravce u sv. Katetiny 

v Praze, obdrzeli pravo synodalii. 


P 


. 


gota o tiga Mat 


. 


Ve spravé duchovni. ustanovent jsou: 

Vac. Vodilek, kiizovnik, farét ve Vrbné 

nad Vitavou, za far. do Turska; ’ 

P. Jan Sachar, kiiZovnik, far. v Zivohousti, za 
farate do Kluéenic; 

P. Rafael Schierl, premon., za real. admin. 
v Teplé; 

P. Erasmus Biersbach, prem. Teplsky, za real, 
admin, v Pernarcich ; 


Sd 


P. Otto Pfannerer, téhoz 

v Pistové; 
P. Lukas Schmidt, za proz. admin. v Mnichové ; 
P. Justin Falb, za p. admin, v Mar. laznich ; 
P. Anselm Koehler, téhoz t., za kapl. do Cihané; 
P. Ambroz Winkler, za kapl. do Mnichova 
Re 


t., Za proz, admin. 


(Einsiedl) ; . 

Mich. Matousek, za kapl. do Ostrosina 
(Landek) ; ; 

p. Jan Drozd, kapl. u sv. Haitala, za kapl. u 
sy, Vojtécha v Praze; 

p. Vac. Laholtk, kapl. na Proseku, za kapl. u 
sv. Hastala v Praze; 

p. Jindtich Rein, kapl., z Velvar na Prosek; 

p. Fr. Havlicek, kapl. 2 HradeSina do Rataj; | 

p. Felix Bica, kapl., z Hbyt do Hradesina ; 

p. Frant. Burian, neom., za kapl. do Velvar; 

p. Ant. Hrbek, neom., za kapl. do Platian; - 

p. Vine. Ndpravnik, n., za koop. do Kladna; 

P Tins n., za_koop. do Bystiice ; 

Pp 

Iu 


. Emanuel 
. Vojtéch Linhart, n., za koop. do Hbyt; 
. Jan Lanhaus, k., z Kin3perkudo Frauen- 


reuthu. 


p. Karel Jaenig, dr. cirk. prava v Rimé, stal 
_ se aktuarem k, arc. manZelského soudu v Praze ; 
p. Karel HloZek, kapl. u sv. Vojtécha v Praze, © 
stal se katechetou na éeské hl. a niz. real, 
Skole Staroméstské, a 


| P. Michael Herodek, knéz Minorita, Lateshetou 


na Skole némecké tamtéz, 
; Uprazdnéné misto: 
Kojetice, fara patron. kral, hlay, mésta Prahy, 
od 27. zari. 4 
V diecési Litométrické. 
‘WV Panu zesnul: 


| p. Mat. Dobrohlav, jub. knéz, b. notar, dékan 


v Dobrovicich, 25. zati (nar. v Jidiné 27. 
zati 1781, knéz od 30. srp. 1806.) 
V diecési Budéjovické. 
Wyznamenan jest: 
p. Rudolf Pfeiffer, tiditel kancelate a piisedici 
b. konsistofe atd. jmenovan od J. c. kr. apost. 
Veliéenstva ‘kanoynikem kapituly Budéjovicke. 


Listarna redakce. 

Milodary. . Pro sy. Otce, Za vénované 
co pYispévek k halifi sv.-Petrskému vytisky 
»Blahovésta“ 20 zl. 80 kr. (4 vytisky zbyvaji 
na skladé y expedici; cena udana jest v & 4. 
t. listu.) Uhrnem sloZeno od red.-a étenayi 
»Blah.‘* pro sv. Otce a dne 2, t. m. odeslano 
91 zl. 70 kr. v bankoyvkach r. m., 11 zl. 75 kr. 
ve stiibre, 1 rusky pétirubl a 3 rak. dukaty 
na zlaté. 

Na poho¥elé Svihovské x, ué. 50 kr. (Uhr- 
nem odeslano 5 zl. 50 kr.). 

Od Br. n, O.: Anonymni dopisy se nepYijimaji. 

Z Pisku, dokonéeni ,obrazi ze Zivota a j. 


pristé, ¢ 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


i 8 


'v kat. knihkupectvi 


Roénik XY, 


F Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
Redakece: 
v kniz. arcib. semi- 
nari éislo 190—I, 


Expedice: 


B. Stybla, 
na sv. - Vaclavském 
nameésti, cis. 786—II. 
Nedoéla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 
eee 


LS ae Oe en Oe ee Pe OE 


»Spravedinost zvysuje od ale hiich bidné Gini nérody. 


V Praze dne 15. tijna 1865. 


LAHOWEST. 


Hlasy katolické. 


Se 


Vydavatel: a redaktor: knez FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 29. 


Predplaci se 
v expedici 
iu véech radnych 
knihkupcu 
na rok: @ al. SM kr. 
na pilrs: @ 21. BO kr. 


Po posté: 
Colorocné; B rl. — kr. 
pillroéné : M@ al. So kr. 

nw 


Predplaceni étvr t- 


Jednotliva éisla se 
neprodavaji. 


PPL LIPID I LLL LID Oem 


(Piisl. XIV, 34.) 


Os 


Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a mucéenik. 


(Pokraéovani.) 


Pravoslavni porad vétsi a vétsi 
ubytek svych znamenajice,  sktipéli 
zuby a otaéeli Josafata lé¢i satanovou. 
S nékterymi méstany Vilnenskymi spia- 
hnuli se opat Séndlo, pievor (predni 
pop) Bartolomé] Zastinsky a jini po- 
pove. Vystréivse hodné daleko z mésta 
Rutského, mistra novatkiv, doufali, ze 
jim osamotnély Josafat spise po villi 
bude a pravoslavnym svou obecnou 
vaznosti k vitézstvi nad sjednocenymi 
dopomuze. Vyslechnuv mrzké namluvy 
lisavych pokusitelu, odepyel Josafat zra- 
diti véc Bozi, zatez mu opat vytal po- 
liek. Mnuz ten tkladny, odchazeje po- 
divat se do dvorce, piikazal Josafatovi, 
aby domaci sjednocenou mladez za 
mistrem jejim, Josefem Rutskym, hned 
z klastera poslal: obmyslelt vy dati klaster 
vy moc pravoslavnych! Proti tomu vy- 
pravil Josafat dle rady jesuity Ko- 
valského rychlika s listem k Rutskemu, 
davaje navésti o zlem, jez se doma 
kuje, a coze z toho vzejde, nepospi- 
si-li do klastera. Josef Velamin Rutsky, 
ackoliv pravé zimnici trapen, vratil se 
honem domi. Za nim piijel opat; 
uztev ho i s mladezi v klastere, zustal 
nad zmarenou Isti jako bez sebe; potom 
vsechen rozéepejien vinil Howukans z ne- 
poslusenstvi. 

Rodem, uéenosti, téz bazni Bozi 
slayny Josef Rutsky ustanoven jest brzy 


nato od metropolity Poéeje jeneralnim 
jeho vikatem. Kdoz z ruského du- 
chovenstva cirkevni roztrzce zjevné do- 
savad pomahali, ti ted potajmo_pra- 
voslavny lid na Sjednocené postivali. 
Tih vzacni méstané Vilnensti vzali na 
sebe_ praci tu, strhnouti Josafata v roz- 
kolnictvi. Jeden z nich poprosil ho, 
aby dum jeho navstévou poctil. V domé 
odluzen jest od boku Josafatova pri- 
vodéi bratr; vsel tedy Josafat samoten 
do pokoje. [hned vstoupili dva méstané 
a poéali s domacim panem hosta ve- 
lebiti a svadéti tkouce: Tvou k Hospo- 
dinovi lasku zname a vime, kterak ty 
slavu jmena Jeho vyhledavas, i narod 
svuj a jeho obyéej] v_ poctivosti mas! 
Hle nyni éas piihodny, aby pravo- 
slavna cirkey hlavy utisténé pozdvihla: 

k ni Ine duchovenstvo veskere! Tebe 
jediného pohfesujeme: ty medle svého 
hled, ciziho nech; ustrn se, stuj pi 
ni a pomoz nam! — Kleée prosili a 
celovali nohy jeho. Kdyz ale Josafat 
s ptivolenim nechvatal, zménili pokrytei 
uctu vy potupu, hrozice mu zabitim, 
nebudeli jim hned po vali. V_patr- 
ném Zivota nebezpeti vyzadal si jahen 
lhitu do zejttka, azby se poradil s Pa- 
nem Bohem. V_ klasterte zastal Jo- 
safat Rutskeho a jine katoliky, ano 
rokuji, jakby zjevne jiz spiknuti pra- 
voslavnych zmajiti Ize bylo. Ustoupiv 
do chramu padl na tvat svou a vzy- 

val Ducha svatého, aby mu pro do- 
téene pokusitele vhodnou odpoved vou- 
knouti racil. I ozval se v ném hlas 

29 


— 454 — 


Bozi: ,Blahoslaveny muz, kteryz ne- 
chodil v radé bezboznych* (Zalm, I, 1.), 
ynukajic mu mimo jiné véci, aby na- 
zejtti do onoho domu nesel. Kdyz 
Josafat prijiti meskal, poslali mu mé- 
Stané list upominaci. | odpovédél jim 
pisemné: Buh, jehoz jsem za radu 
prosil, varoval mne pred vami ika: 
»Olej pak hiisnika at nezmasti hlavy 
mé“ (Zalm. CXL, 5.); 0 vas pak pra- 
vil mné: ,Nastrojili na té zlé véei, 
smyslili rady, kterychz nemohli pro- 
véesti* (Zalm. XX, 12.); protez dejte 
si pokoj a budte hodné zdravi! 
Polsky kral Sigmund III. hledél 
k tomu snazné, aby se pravoslavni 
Rusové v tsi jeho s Cirkvi katolickou 
sjednotili; vtile jeho zjednala aspon to 
pti mnohych ti‘adech, ze Sjednocenych 
od nasily pravoslavnych opatrovali. Ve 
Vilné oznamil néjaky Rus obecné radé, 
ze rozkolnici chteji v pristi nedéli mezi 
jitinim v_ kostele nejsv. Trojice né- 
kolik Sjednocenych klasternikt sv.-Tro- 
jickych vzebrati a zabiti, a tim v klaster 
i v kostel se uvazati. Opat Séntilo 
a prevor Bartolomé) byli s ukladniky 
srozuméni. Coz kdyz zvédél Mikolas 
Radzivil, vojevoda Vilensky, napomenul 
katolickych klasternikii k pozornosti, 
zakazal pod ztracenim hrdla opatovi 
a prevorovi vselikou vytrznost, radé 
pak porutil, aby obeeny lid na uzdé 
drzela. Méstska rada zmocnila se brzy 
onéch méstaniv, co byl Josafatovi 
smrti hrozili. Klaster ohrazen strazi 
vojenskou, a kdyz Sjednocent mnisi 


zvonili na jitini, pritahla jim na ochranu: 


éast hradské posadky Vilenské. Tak 
s pomoci Bozi tklad v niveé obracen! 
— Odstépenci kladli vysvobozent Sjed- 
nocenych za utinek Josafatiiv; kde- 
koli se tedy on mimo klaster po mésté 
ukazal, hazeli po ném blatem a kame- 
nim, nadavajice mu bezbozniki, blaznu 
a Sibali, coz on z lasky k Panu Je- 
zisi rad snasel, 

By pak obratnéji a raznéji s roz- 
kolniky a s kaciii zapasiti dovedl, po- 
prosil Josafat jesuitu Valentina Ko- 
valského za navod k dukladnému_ po- 


‘nebot zak latiné nerozumél. 


mani bohovédy a mudroslovi. Udcil 
ho slavny mistr jazykem slovanskym; 
V téch 
védach prospél Josafat brzo a zname- 
nité, maje pamét vybornou, rozum 
bystry, nadto pak milost Ducha sva- 
tého, jenz jest nejlepsi ucitel. Roz- 
kolnici nastr¢ili mnohokrat bud ze sebe 
bud z kacitiv muze v obhajovani bludu 
nejhbitéjsi, aby Josafata v fecnickych 
a mudrlantskych smyékach zamotali, 
a co ‘nevédu pied lidem zahanbili; 
vsak tito musili jemu pokazdé couvnouti 
s uzardénim a podivenim, odkud se 
v nem takova moudrost vzala! 
(Pokraéovani. ) 


O cirkevnich hodinkach za 
mrtve. 


Cirkevni hodinky za mrtvé ¢im dale 
tim vice z obyéeje vychdzeji. Zridka kdy 
byvaé slychati zalmi z nadzminénych hodi- 
nek, jez literati a po nich jeSté kantori — 
beru to jméno v Gestném smyslu, v jakémzZ 
pavodné byvalo a byti zasluhuje — v domé 


-zemfelého, dtive ne% privod poh¥ebni po- 


éal, zpivali. 

Tusim, Ze tuto poboZnost za mrtvé zcela 
zanedbavajice, chybujeme a Zeby v téchto 
Cirkvi odpornych éasech zylasté bylo pro- 
spésno, aby se zpév cirkevnich hodinek za 
mrtvé opét obnovil. 

Dne 2. zdri konal se v Ratajich pohteb 
v Panu zesnulého osobniho dékana p. .Vac- 
slava Veverky ana misté kazani, jakéZ byva 
pri pohrbu duchoynich pastyré, modlilo se 
pritomné knéZstvo cirkevni hodinky za 
mrtyé, Tak to.vy Panu zesnuly dékan v své 
posledni vili uréil. _Znal jsem povahu to- 
hoto vyteéného Lack duchovniho,’ nebyle 
nikdy chvaly lidské Zadostiv;. a zajisté se 
nemylim, pokladam-li za priéinu tohoto ur- 
éeni obavu jeho, Zeby se snad o pohtebnim 
kdzani mluvilo té% 0 jeho zdsluhdch, a to 
se skromné mysli jeho pritilo. Co se tyée 
kazani pri pohrbu duchovnich pastyri, né- 
chci se stdvajiciho obyéeje nikterak nepfi- 
znivé dotykati; obyéej ten ma své plné 
pravo i lid pri ‘takové prileZitosti Z4da sly- 
Seti slova dojimavaé a prichdziva na munoho 
hodin cesty k pohitbim. vytetnych vie- 
obecné milovanych pastyri duchovnich téSe 
se na kdzani pri této pfrilezZitosti. To se 
ale neda upfiti, Ze nejednou byva téZko pro 
takovouto pohrebni reé kazatele schopného 
nalézti. Ne kaZdému jest dano vy nékolika 


— 455 — 


malo hodindch piipraviti se na slova tak 
diilezité, jimZ mimo pobo%né posluchate 
také nendboéni kritikari a jinovérci naslou- 
chaji, ne ka%dy schopny kazatel miva také 
pravé v tu dobu potéebného éasu a potiebné 
sily a disposice. Nad to netajme si, Ze 
pri pohrbu nékterych duchovnich pastyri 
nesnadno mluviti 0 jejich zdsluhach, 0 nich% 
predce kazatel bud 

nékolik slov promluviti chee. Co% kdyz 
zemfel pastyr duchovni, v osadé malo jesté 
pobyv, od osadnikai takika ani zndn nejsa, 
co% kdy% umiel pastyr duchovni, jen% chu- 
ravél dlouha léta, a tudiz nemohl povin- 
nostem svym zadost Giniti, coz kdy% umfel, 
nebyv s osadou v poméru Zddoucim Ziv 
ano jsa od ni bud jiz svou vinou aneb bez 
viny své nendvidén? Jaké tu té%ké byva 


ostaveni teténikovo! — Jelikoz% to neni za-. 


onem, aby pri pohrbu duchovniho pastyte 
reé se konala, soudim, Zeby nékdy a sice 
v pravé zminénych pfripadech lépe bylo, 
kdyby se od stavajiciho obyéeje upustilo a 
kdyby shromaZdéné duchovenstvo a uéitel- 
stvo nad rakvi zemrelého pomodlilo se spo- 
leéné ,,officium defunctorum.“ Zvylasté tu 
by se tato pobo%Znost dobre hodila, kdyz 
pohreb se kona odpoledne, tedy beze m&e 
svaté, co%Z byva tehdaz, kdyZ pripadaji dva 
svatky za sebou a s pohtbem se déle od- 
kladati neda; timby se lidu téZ% dalo na- 
uéeni a sice fo, Ze mimo m§i svatou téZ 
modlitba zemrelym prospiva. 

~~ Co%ale, seSlo-li se k pohrbu tak malo 
duchovenstva, Ze se ,,officium defunctorum“ 
konati nemfiZe, coZ v zimnim neéase a 
v den svateéni se prihaziva? Tu mize se 
vyzvati lid, aby se v svém jazyku hodink 
za mrtvé pomodlil, éili lépe, aby je sere | 
Mamet vérny preklad této poboZnosti i s no- 
tami, dle nichZ se Zalmy zpivati maji, v kan- 
ciondlu od Svatojanského Dédictvi vyda- 
ném, téZ v knizce: ,,Vynatky z hodinek 
cirkeynich*) od Vine. Braddéée“ a nad to 
pravé tiskem vysla tatdZ pobo%nost pod 
ndzvem ,Cirkevni hodinky za mrtvé“ u Karla 
Bellmanna v Praze, kteréZto posledni vy- 
dani jest frakturou lidu oblibenou tiSténo. 
Cena seSitu 10 kr. 

K tomuto spoleénému zpévu hodinek 
.cirkevnich miZe se vyzvati lid téZ o po- 
hrbech lidi v obci zvlasté vazenych 0 vée- 
obeecné dobro velké zdsluhy majicich, a kte- 
bee tudiz chce aneb ma duchoyni pastyr 
slavnym pohrbem poctiti, jako kdyz zemre 
zaslouzily uéitel, prednosta, dobrodinec 
chramu, patron atd. 


*) ptipadajicich na Bozi hod vanoéni, pak na zeleny 
¢étyrtek, velky patek, bilou sobotu i na den du- 
Sidek. (Cena 60 kr.) 


vuvodu bud na konci’ 


Aby pak lidu tato pobognost byla jiz 
znaéma asnadno k vykonani, jsme tlio na- 
hledu, Zeby se mohla zavésti o dnech vy- 
roéni pamatky vsech vérnych zemrelych 
(dusiéek) aneb zemielych osadniki. Na 
den VSech Svatych k veéerw aneb na den 
dusiéek z réna mohlo by se zpivati aspoti 
jedno nokturnum a pak laudes; v pondéli 
o slavnosti posvéceni chramu, drive neéZli 
se kona requiem za zemrelé osadniky, pro- 
spélo by té% vykonati nékteré nokturnum 
a laudes. — V osadach, kde% jest mnoho 
nekatoliki namitajicich nam, Ze pry Zalmt 
nedbame, ano zpivadni jich zcela zanedba- 
vame, prospélaby tato poboZnost zajisté 
nemalo. 

Tusim, Zeby timto zpiisobem pohrby 
dogly vétSi slavnosti, neZli za dnt nasich 
dochazeji jistymi hudebnimi pochody, v nichz 
byva nékdy vice dissonance neZli harmonie, 
a Zebychom se tim staré praxi Cirkve na¥i 
vice priblizilii Kdekoli stava skuteénych 
sbora literdtskych, tam o zavedeni cirkev- 
nich hodinek na vyroéni den pamatky ze- 
mrelych spoluudi nemtiZe ZAdné pochyb- 
nosti byti. Bradaé. 


Kardinal Mikolas Wiseman, 
arcibiskup° Westininstersky. 
(Pokragovani. ) 


IX. Pripravy k snému 1851; katolicka otazka 

pred angl. parlamentem, titulni bill piijata, 

jejt podnavrhy; dosah nového zakona ne- 

ublizl Cirkvi kat., konec snému; jak se nynt 
psali katol. biskupové? 


Posud jsme vidéli znovuzrizeni sidel 
biskupskych vy Anglii, povstaly proti tomu 
odpor lidstva, duchovenstva, panstva a stat- 
nikfiv a vzorné chovadni pri tom kardinala 
a kat. biskuptv i véticich. Rozhodna ho- 
dina: méla vSak teprv uderiti. 

' Bylo jiz praveno, Ze se mél cely spor 
0 katolickou svatovladu na angl. snémovnu 
vanésti, aby danym zadkonem rozpory ce- 
stou ustavni koneéné naroynala a odstra- 
nila. Rozdurdéni anglikanci vyzyvali uz 
predkem snémovynu, aby, se%ed&i se, novym 
nékterym zikonem zameziti hledéla_,pre- 
hmaty papezské,“ t. j. zrist katolické Cirkve 
v An ficku. Tu atam konaly se vskutku 
vateklé pripravy, aby rozjitrenim lidu proti 
katolikim vymohlo se v nastdvajici sné- 
movné obmezeni Cirkve a ztenéeni nabo- 
zenské svobody katolické. Zatim, nez sné- 
moyna rokoyati poéala, ulozila anglicka 
ylada syému vyslanci v Toskané, katoliku 
Sheilovi, aby ve jménu britské vlady s pa- 
peZem vyjednaval, a ministr Russel naridil 

29* 


— 456 — 


vytetnému angl. stdtniku a katoliku lordu 
Shrewsburymu v Rimé, aby sy. Otce Pia 
1X. ubezpetil, Ze on (ministr) ,,8 povéred- 
nym hastro’stvim“ ve svém zndmém listu 
neminil katoliky. 

Nez se snémovna zahdjila, sim prvni 
ministr lord John Russel i ostatni ministri 
angl. koruny ochladli a vysttizlivéli. Z po- 
édtku chtéli ,papezské prehmaty“ parla- 
_ mentarni resoluci prosté odmitnouti, leé ta- 
kova resoluce nebyla by leé marnym od- 
porem proti papezskému opatieni, kterézZ 
velkobritska vlada pri vSi moci své nebyla 
s to zameziti. Hodlala tedy snémovnou 
dati uzavriti, aby tito ,biskupSti osobova- 
telé“ neméli prazddného zdkonitého disto- 
jenstvi, a aby, chtice je nicméné ndsilné 
provadéti, za to zemskymi soudy stihani a 
trestani byli. Ale timSti biskupové v Anglii 
_nepotahovali se nikdy na zakonni distojen- 
stvi v zemi Anglicke; pod svym vlastnim 
zikonem maji distojnost a vaznost, na nich% 
prestavaji, a které% dobrovolné od kazdého 
angl. katolika se uznavaji; nenif jim nikte- 
rakZ treba, aby jim svétské ramé zdkona 
u vykonavani cirkevni spravy napomoeno 
bylo. 

Parlament, na néj% ob&é sporné strany 
s napnutou nedoékavosti éekaly, zahajen 
jest v Londyné 4. tmnora 1851. V trainni 
reéi vyjadrila se krdlovna Viktorie stran 
nabozenskych otazek. Piipomenuvii, co se 
bylo stalo, osvédéila se, Ze chee prava ko- 
runy hajiti a neodvislost ndboZenstvi proti 
vsem prehmatiim zachovati, necht si jiz 
pochazeji odkudkoli. Zaroveri ale vyslovila 
zadost, Ze chee svobodu naboZenstvi, kterézZ 
si narod anglicky tolik vazi, neztenéenou 
zachovati. 
nikim: ,,Na vas jest vziti v potaz ona opa- 
treni, kteraz se v té véci stati maji.“ 

Divna to logika uddlosti! Krivda a na- 
ramné prondsledovani, jakové a% do pozd- 
niho véku naSeho kat. Cirkevy vy Anglicku 
sndaSela, upominaly nyni britsky narod z ne- 
promléeného dluhu, a predstoupily mléky, 
avsak prstem hrozice pted vlidu a sné- 
moynu — Cirkey katolické, jsouc v Anglii 
snad jiZ od 1. stoleti po Kristu, staéla pred 
parlamentem tehdaz 586 let starym (r. 1265 
zalozZenym). . 

Hned 6. tnora 1851  strhla se sritka 
prednich strazi vzhledem kat. otazky. Ka- 
tolici_v snémovné poukazovali na to, Ze 
Pius IX. u% r. 1848 lordu Mintovi zjevné 
okazal listiny stran znovuzrizeni biskupstvi, 
a Ze tudiz lord John Russel kiivé nazval 
opatreni papezZovo ,podskotnym.“ AvSak 
1. Minto oprnul se v sezeni horejii sné- 
movny, 6. wnora, v té mite studu, Ze onu 
okolnost zapiral, jakoby mu byl pape% listiny 


Pravila mezi jinym k snémov- . 


ve 


tykajici se znovuzkizeni tim.-kat. svatovlady 
v Anglicku nepredlozil. Jiz ale na zejtri 
vidél se nucena k ndsledujicimu mizernému 
opraveni své keti: ,,MozZna dost,“ _pravil, 
»Ze se néco podobncho stalo, a Ze jsem se 
nepresvédéil, co ty papiry v sobé obsaho- 
valy; avSak nepamatuji se na to.“ K tomu 
dolozil lord Stanley rovnézZ pripadné: ,,Jest 
mi s podivenim, Zeby byl Slechetny lord 
(r. 1848), kdyZ papez pravil: ,,Zde jest néco, 
co se zemé vasi tyte,“ tak velice v rim- 
ské statni zdleZitosti pohrouzen byval, aby 
byl ani Gasu nemél, anebo aby byl myslil, 
ze to ani za praci nestoji podivati se, co 
vlastné papeZ s Anglickem v timyslu ma.“ 

Basak nedal na sebe dlouho Gekati, 
alebrZ podal hned na poédtku snému, dne 
7. tmora 1851, v dolejSi snémovné povéstny 
svij navrh zdkona (billy) ,k zamezeni pfri- 
jimani jistych duchovnich titulii hledé k mi- 


_stfim ve spojenych kralovstvich“ (Kcclesia- 


stical Titles Assumption Bill). Tato titulni 
bill Gelila proti uZivani rddnych kat. tituli 
biskupskych v Anglicku, nebo jinymi slovy, 
zapovidala kat. biskuptim, aby sobé poe 
kladali jmena anglic. mist, neb Irskych a 
Skotskych, by se ku pr. nenazyvali: ,, biskup 
Londynsky, Dublinsky, arcibiskup West- 
minstersky“ atd. Bill Zadala spolu, aby pa- 
peZské bully tehdaZ teprv platnosti naby- 
valy, kdy% byly dosahly schvaleni svétskych 
uradttv anglickych. 

Podavaje bill vystoupil predni ministr 


velmi drzou feti v dolejsi snémovné, freti— 


to oplyvajici IZemi a utrhaéstvim; dorazel 
na nejnovéjsi opatreni papeZovo, na kat. 
Cirkey vibee i na katoliky irské. _, Vloni“ 
tak stéZoval si, ,poslan jest duchovni, v 
Rimé dlouho se zdrZovavSi (Cullen), od pa- 
peZe jako arcibiskup do Irska, aniZ by se 
byl dorozumél s vladou, jakby byli arci- 
biskup Mouray a jini irSti prelati jisté uéi- 
nili. Hned na to konan jest cirkevni sném 
v Thurlos. Pamétni spis té synody éeli 
z vétsiho dilu proti vychovaci soustayé, 
kterazZ (aé lhostejna jsouc a ndbozenstvi ne- 
bezpetna) snémovnim sneSenim potvrzena 
jest; jiny dil synody zanasel se vypovéze- 
nymi irskymi ndjemniky, namlouvaje jim, 
Ze maji vice spravedlivosti k zemi a po- 
zemktim, neZ% jim zikonem ptitknuto jest.“ 

Reéi Russelovy byly z vice stran vy- 
vraceny. JeSto mezi jinym také profrekl, 
Ze opatreni papeZovo u samych svétskych 
katoliktiv augl. chvaly nedochazi:“ napsal 
mu vyteény angli¢an Langdale list, vy némz 
ministra pozorna Gini na dékovaci pripis 
angl. katoliktiv, podany kardindlovi, pravé: 
»Pripis podepsdn jest 12 anglickymi aneb 
v Anglicku osedlymi a obytnymi kat. peery, 
12 kat. baronety a vice jak 600 nejvaz- 


» 


— 457 — 


néjSich kat. gentlementv angl., mezi nimizZ 
jest 30 kat. pravnikiv. Smim-liz se vas, 


pane Russele ptati, kteri kat. duchovni aneb . 


svétsti vam prdvo davaji, odporovati této 
prevladajici vétSiné katolické gentry an- 
lické, aneb nepotitate-li jich skutetné k tém 
poctivym katolikim, kteti vérnost svou ne- 
poruSenou a neztenéenou-koruné zachoyati 
chtéji ?“ 
~ Jeliko% billa véeliké katolickym bisku- 
tm co biskuptim zdvétem atd. odkazané 
jméni za statu neb vladé propadlé prohla- 
Sovala, vyjel si zudmy radikalni Roebuck 
v reéi své mimo jiné 1 takto na lorda Rus- 
sela: ,Obmyslitel zdkon zapovidajici, aby 
umirajici Glovék kat. knéz%im a biskupfim 
nic: neodkazoval, sd4m k tomu pryni napo- 
mahati budu; ale v té véci bojim se sen a 
distického kazatele a (bohatého anglikan- 
ského) Londynského biskupa rovné, jako 
kardindla Wisemana,“. Po té uéinil Roebuck 
ne nezajimavé poznamenadni, Ze katolikim 
malo na tom sejde, tekne-li se: arcibiskup 
Westminstersky anebo jen ‘ve Westmin- 
steru, aneb (kdyby i to se zakdazalo) arci- 
biskup s néjakym jinym prihodnym jmé- 
nem; proto pry prece podrzi kat. biskup 
tu osadu, plnomocenstvi atd. 

Mezi reéniky proti Russelovi, vyzna- 
ili se téZ Moore a Bright (éti Brajt). Onen 
pravil mezi jinym: ,,Povida se, neucinime-li 
po vSem tom, co se za predeslych tri mé- 
sich sbéhlo, niéehoz, Ze to bude na potupu 
angl. naroda; j4 vSak mdm spiSe za potu- 
peni angl. ndroda, upustime-li od svobodo- 
myslnych zdsad, kterézZ sobé od 50 let cestu 
razily. Znamy list predniho ministra jest 
pouze Gasteéné opatrenim papeZovym pro- 
volan; hrozny stav Vysoké cirkve (high- 
church) jest jim spiSe vinen. Russel po- 
uZil kftiku nad utokem z venku toliko 
k tomu, by za listem tim ukryl zradu u 
vuitir.“ 

Ze viak vieliké nasilnd opatieni proti 
kat. Cirkvi ve Velkobritsku bez wéinku 
zustanou, a Ze anglickdé statni cirkev bez- 
mocnou se byti prokaze, vyli¢il kvekr Bright 
v rei své mimo jiné nasledujicim vybor- 
nym spisobem: ,Zeptejme se predce jed- 
nou, kam to posavadni politika s utlaéova- 
nim kat. Cirkve dovedla. Snémovuny usilo- 
valy dlouho vykliditi kat. viru hubenim 
katolikiv. V Irech stava statni cirkve, aby 
katoliky obratila a Irsko s Anglii, spojila. 
Taz statni cirkey m4 tam k ruce véelikou 
moc a prizeii koruny i snémovny, vojsko 
a policii, a dichody jeji obnaseji asi 20 
milion®: a p¥ece nejsou bn katolici vy 
hlazeni a pravé pronasledovani jest prici- 
nou, proé Iréané velmi uzce k vite své 
Inou. Anglikanska cirkevy ma 2 university, 


. risich. 


vojsko a policii, 2 tucty biskuptv v hotej&i 
snémovné, z nich% jeden, arcibiskup, ma 
15000 lib. sterl. roéniho dtichodu. (vicey 
ta ma prijmi na miliony, a pfese vSechny 
ty vyhody neuchranila, majic byti hradbou 
protestantstvi, zemi ani pred papeZstvim, 
nybrZ jest jim sama velice nakazena.“ Tak 
mluvil Glovék kvekr! 

Ostatné Slo angl. ministru s jeho né- 
vrhem velmi do tuha. Russel ubezpeéoval 
v snémovné na konci své reéi, naplnéné 
hanlivymi slovy alzemi: ,,nepostaéi-li tento 
navrh zdkona, aby papeze a kardindla od 
dalSich krokit seer budet treba velikého 
a téZkého boje.« K témto slovim uéinil 
veliky politicky dennik Morning-Chronicle, 
vedeny mladymi puseyskymi (Gti pjusi- 
skymi), tudiz vice timsko-katolicky smy%le- 
jicimi uéenci, tuto ditklivou poznamku: 
ylakova vyhrizka, Ze pozdéji néco pod- 
nikneme, co si netroufdéme hned uéiniti, 
pripomind ndm v ustech lorda Johna Rus- 
sela, pro obecnou oblibenost vZdy mnoho 
mluviciho, potom ale pro urad sviij a snad 
také pro dobro stétu malo ¢iniciho,. pribéh 
o Oxfordském krejéim, jenz byv od Stu- 
denta, od néhoz chtél uéet svij miti zapla- 
ceny, po osmé se schodi shozen, vzdorné 
se vatycil a zvolal: ,Opovazite-li se to po 
devaté uéiniti, pak zbudite britského lva,“ 

Jizliva teé Russelova davno byla do- 
znéla, ale ohlas jeji rozléhal se dlouho v du- 
Sich katolikiv. V kratce po ni udinil novy 
kat. biskup Birminghamsky, dr. Ullathorne, 
pripis k angl. prednimu ministru, v némZ 
mu rozlozil, sjakymi ohledy na angl. vladu 
papez pri jmenovdni biskupfiv jednal; Ze 
tudiZ nejsou oni titoénici, alebrZ na né Ze 
se utokem Zene, a skonéil posléze: ,,Ano, 
mylorde, s bolesti jest mi fici, takovym 
jedndnim nedotykate se nas (biskuptv), leé 
ze nam pastyrskych starosti pribyva, Ze 
chramy naSe se napliuji, naSe knihy valné 
se rozsituji a Ze dle zprav naSeho ducho- 
venstva poéet nasich obrdcenctiv se mnoZi; 
prondsledovani tiZi vice (katolické) obchod- 
niky, femeslniky a chudé sluzebniky, ne- 
vinny prtmysl a chudinu, hledajici chleba 
svého; — a aj! s jakym poklidem vse to 
sndSime. Jedno vSak jeSté jest, co zasln- 
huje pozoru vaSeho, Svatovlida jest zii- 
zena, nemuz tedy byti zru’ena, leé fysi- 
ckym vyhlazenim kat. viry a Cirkve v téchto 
Co hodldte’ utiniti naproti témto 
skuteénym udalostem ?“ 

S malymi prestavkami brano napordd 
kat. otdzky na pretires. Znamenitou ne- 
voli zptisobilo v bteznu 1851, Ze syn veli- 


‘kého zastavatele vyvazeni katolikiv (eman- 


cipace), mlady sir Robert Peel nevédél 
v panenské feti své (maiden speech) nic 


bs 


vove 


lepSiho ptednésti, leda nejobyéejnéjsi an- 
lické pripovidky o papezském tyranstvi. 
Oamolieval se na zkuSenost svou ve Svy- 
carsku nabytou, nerozvaziv, Ze sdm jest 
protestantem a k tomu jesté prilis nezku- 
Senym, aby tam byl mohl seznati sméry 
vidctiv, v radikalismu zeSedivélych. 
Nesnaze, v jaké% Russel svou titulni 
billou se zapletl, a povstaly proti nému 
odpor katoliktv v snémovné, zavdaly pfri- 
éinu, Ze se vadal svého uradu, ztstal ale 
poznovu ministrem, v breznu 1851. Ruch 
a stateéné snahy mezi katoliky, usilujicimi 
proti neblahym zamérim jeho, pohnuly jej, 
ze navrh svuj proti ,prehmatim ponékud 
proméniti hodlal. Pohnul pry jej k tomu 
list mirného a slovuitného biskupa irského, 
Murraye, kteryZto podzivaje v celé zemi 
veliké vaznosti, téZ proti kroktim a snaham 
Russelovym stateéné se prohlasil. Vida se 
tedy nucena proméniti svij navrh zakona, 
navrhoval v breznu v té proméné hlavné, 
aby vydal se zakon, jimZ by se vymérila 
pokuta 100 lib. sterl. kazdému, kdoZ% by 
smél prijmouti odjinud titul biskupsky, na- 
gnaéeny jménem nékterého mista v Anglii. 
Takovy zdkon zdal se byti Anglikanctim 
prilis mirnym; nebyli s nim tudiz ani ka- 
tolici ani anglikanci spokojeni, ano navrh 
potkal se mezi jizlivymi protestanty s litym 
odporem. Védélo se uZ napred, Ze lord 
Stanley s celou -svoji stranou proti nému 
hlasovati bude, tim vice vSickni upfimni 
hajitelé svobody svédomi a irsti. katolici; 
tito méli i nadéji, Ze navrh dotéeného zé- 
kona neublizi jim ale lordu Russelovi. 
Nelibost anglikanctv proti zménénému 
navrhu popudila je tak velice, Ze chtéli 
dordzeti na kralovnu, by sném odroéila, 
aby takto novymi volbami protestantstvo 
k raznéjSim krokim proti nendvidéné kat. 
Cirkvi se sesililo. Lord Winchilsea, divoky 
to treSténec, uverejnil provoldni k svym 
»protestantskym bratrim,“ aby vznesli Z4- 
dost za rozpusténi nynéjsiho snému a no- 
vou agitaci po celé zemi zafidili. Katolici 
pri tom v8em nelenili;; jak v snémoyné, 
tak i mimo ni Ginili seé byli, aby hrozici 
nebezpetéenstvi odvratili, ohraZujice se proti 
nému vsemi zdkonnimi prostredky. Proti 


navrhu Russelovu vydali osvédéeni, dovo-. 


mujice, Ze obnovenim stolic biskupskych 
neztenéeno prav ani kralovné ani prote- 
stantim; rovnéZ distojné a razné se ohra- 
Zovali proti vSelikému obmezovani nabo- 
zenské svobody. A co v dotéeném osvéd- 
éeni pisemné povédéli, dotvrdili radznymi 


reémi na poslednim meetingu kat. vy Lon- 


dyné dne 10, brezna 1851. 
Agitace Sh pracen a snémoyna nebyla 
odrocena. Titulni bill p¥ijata jest v do- 


leji snémovné 26. brezna pri druhém éteni 
s takou vétSinou, které% patrné ukazovala, 


.%e hodl4 snémovna na rychlo néco uéiniti, 


jen aby se zbavila pritomné nebezpeéné 


protipapezské Gili protikatolickée agitace. Ja- 


ké postavent jiZ nyni rimsko-katolicka svato- 
vldda ve Velkobritsku a obzvlasté v Anglii 
zaujimala, o tom svédéila bezvyznamnost 
billy, o které vSechny strany jednohlasné 
soudily, atkoliv irSti a liberdlni poslanci 
i pti tretim Gteni nespravedlivost navrhu 
ostre vytkli, ~~ 

Takovym sptisobem vléklo se v angl. 
snémovné hddéni o titulnim navrhu dlouho 
az k omrzeni. Koneéné zvitézila v éervenci 
1851 nesndaselivost protestantsk4 nad spra- 
vedlnosti a témér odiiala katolikiim nabo- 
zenskou svobodu. Navrh J. Russela o bi- 
skupskych titulech stal se v dolejSi sné- 
movné zdkonem. I hned predloZena jest 
bill hotejSi snémovné k poradé. 

Zurivi anglikanci aby tim vice sevfeli 
katoliky, ptipojili jeSté dva podnavrhy, na 
néZ samy protestantské Gasopisy, jako Ti- 
mes, s nelibosti pohlizely, stydice se za né. 
Jeden podnavrh stanovil, Ze sméji-i sou- 
kromé osoby s privolenim generdala aneb lorda 
advokata vystoupiti co Zalobnici proti kat. 
biskupim, a druhy uréoval, Ze propadnou 
100 lib. sterl. pokuty i ti, kdoZ by papez- 
ské bully areskripty bud obstaravali anebo 
uverejiiovali. ¢ 

Tak se anglikdnstvo vSelijak zasazo- 
yalo, aby zarazilo zrist kat. Cirkve v An- 
gliéanech. Nelze mltenim pominouti, co 


jyiZ v breznu proti katolictvi v snémovné se 


podniklo. Povazujice samostany (klaStery) 
za ohniska poZehnaného snazeni kat., po- 
zdvihli anglikanci boj proti nim. Velikého 
hluku sptsobila v snémovné. Zadost zna- 
mého odpovédnika katoliktiv sir Roberta 
Inglise, jen% jménem jistého p. Berkeleye 
navrhoval dodatek k titulni bille, , aby nikdo 
nezletily od rodiéiv aneb od poruéniktvy do 
klaStera Gili do jiného podobného vychova- 
vaciho ustavu poslati se nesmél.“ Berke- 
ley sptsobil tento obmezujici ndvrh za pri- 
éinou jistého pripadu, jeho osoby se doty- 
kajiciho, Jeho pastorkyné totiz, nef zna- 
mého katolika Karla z Shrewsbury byla po 
wmrti své matky v domé tého% Harla a jeho 
choti vychovana a pozdéji od téchto pti- 
buznych do klaStera v Tauntoné v Somer- 
setshire dana, kde%, nezajde-li nic jiného 
v cestu, v zari 1851 klasterni sliby slo- 
ziti méla. Mlada ta Slechti¢na méla viéak, 
jak mile i ee let nabude, (v Gervnu 
1853), nad jménim 80.000 lib. sterl. vlad- 
nouti, kteréz, ziistala-li by v klaSteke, nej- 
spise Cirkvi dati chtéla. Hine illae lacrimae! 
Odtud ten ndtek! (Pokraéoyani.) 


_— 459 — 


Na Strazi. 
Obrazy ze zivota od Fr. Pravdy. 
VI. 


Rokytiv Jakob dorostl za chasnika a 
velmi si na sobé zaklada. Je velky a hezky, 
bude déditi statek nejvétsi vy Pometanech 
a rodiée mu ho zachovayaji v dobrém stavu. 
Matka sama mu poviddva, Ze nad ndj neni 
v celém okoli a mini, % se mu nevésty 
se vSech stran budou nabizet, az se bude 
Zenit. On ma ty nejhezti Saty, jeho kabat 
by mohl nositi kaZdy pan v mésté, jeho 
_ stal pdl ants Jeho klobouk, jeho 

oty, vse, co v nedéli na sebe bére, je po- 
Fadné a libi se domdcim i cizym. Také 
mu koupili drahé hodinky, kouri ze stri- 
brnych dymek, nosi hole a rukavitky a 
v hospodé neSetéi penéz. Jemu k vali drii 
otec pékny par koni, zjednal slugny vozik, 
dal opraviti dim, ziidil v ném i dyva_po- 
koje. Jakob vi, Ze mu niéeho% neodepfe, 
co si preje a déld mladého hospodare, jenz 
_ jiZ_ porougi jako stary a lidem povoluje 
Zadosti. 
Neni divu, Ze takovéto prednosti a vy- 
hody drobet 
nochu a povzbudily v ném pychu. Vy- 
pinal se nad druhé, nechtél s chudsimi a 


sprostimi obcovat, vyhledaval spoleénost . 


vzacnéjSich a vzneSenéjsich. Synkové cha- 
lupnikt, domkdéri a podruht, s nimizZ byl 
chodil do Skoly, nyni se k nému _ nesméli 
hldsiti, kdyZ se nékde vyrdazel, a jejich 
sester si také nevSimal. On ani dcerek 
selskych si nevazil, nebyly-li milovnice pa- 
rady a neumély-li se Svarné tvarit a otdcet 
au muziky zadné z nich neprovedl. Cho- 
dil okolo nich, jakoby jich neznal, nepro- 
mluvil na né, nezavdal jim, nybrz staral 
se jen o panny bohaté, zptsobné a vy- 
strojené. 

_ Vedle u-Srpki méli deeru Jozefku 
a Jakob byl jeji dobry pritel a zmdamy od 
nejprynéjsiho mladi. S jejim bratrem Pe- 
trikem se milovali, co Zivi byli a jen ten- 
krate, kdyZ mezi Rokytovymi.a Srpko- 
vymi panovala rozepre o to kuye, i oni na 
sebe zanevreli. WViak to se zdhy vyroynalo 
a jiz ddvno na to zapomnéli, nebot. byly 
jesté déti, kdyZ se to stalo. 

Od té doby Jakob a Petr se k_ sobé 
méli jako bratéi a kde byl jeden, byl také 
druhy. Jozefka Jakubovi ze viech divek 
byla nejmilejsi, Ze ji nejlépe znal a nejvic 
s ni byval pohromadé. 

Viak u Srpki méli vice déti a statek 
jejich nebyl tak velky, aby na né byli 
mohli mnoho vynakladati. Vychovali je 
- petlivé, ale skvostnych Sati jim nejedunali 
a na rozliénd vyrazZeni jim neddvali penéz. 


omatly hlavu ohnivému ji-_ 


Petr se v Satstvé nelisil od Geledini a 
Vv ae nemival neZ nékolik malo grost, 
z niché jen po Gdstkach utracel, aby jimi 
déle vystaéil. KdyZ mu skroyné zdsoby 
doSly , musil otci tikati o nové a to Ginil 
nerad véda, Ze otec sdm si nic nep¥eje, 
aby mu zbylo na dané a jiné potreby a 
platy. Otce Sidit a véelicos mu prodavat 
za zady jako jini marnotratni synkové ve 
vsi, to Petr nechtél a radéji Zil tise a skromné, 
neZ aby si byl pomdhal podvodem. 

Kdyz se Jakob a Petr stali chasniky, 
pivali vy hospodé z jedné sklenice. Ze 
viak Jakob neSetiil davaje piti jinym a 
s pivem plytvaje, Petr se od ného trhl a 
pil napotom na svij uéet. Arcit byval 
malitky, kdeZto Jakobtiv obnaSel tirebas 
vice zlatych a co davali hudebnikim, v tom 
také byl velky rozdil. 

Jakob se ve vsem chtél vyznamenati 
a bazil, aby ho lidé ctili, vychvalovali_a 
mluvili o ném éGastéji neZ o jinych. Ze 
se mu Petr jiZ nevyrovnal, prestal si ho 
vaziti a byvalméné v jeho spoletnosti. Tak- 
hle po domacku se predce jeSté schazeli, 
prisli k sobé do domu, ziistali stati na cesté, 
pozdravili se v polich. Verejné priblizili 
se k sobé velmi ziridka. Jakob se shanél 
po Svarnéjsich pratelich. Chodil s nimi na 
trhy a pouté, navstévoval posviceni, vy- 
razel se u muzik. 

Srpkova Jozefka Jakobovi jiz také ne- 
byla dost dobra, Ze se malo strojila. Drive 
jen s ni chtival tantiti a s ni se vodil, 
kdykoliv mél k tomu pfileZitost. Nyni ji 
sotva provedl a skoro by se byl za ni 
stydél. ? 
Bylo ji toho lito a schvalné se mu 
vyhybala, aby ji nemohl zarmucovat. Jednou 
myslila, ze ji ma rdd a sama uprimné mu 
byla naklonéna. Vzdyt k ni mluvival sladce, 
sliboval ji vérnost, k ni se lichotil! Nemize 

ry byti bez ni, byl by neSfasten, netésil 
¢ ho Zivot. Vérila mu ochotné a méla 
z ného radost, celym srdcem k nému Inouc. 
Tim bolestnéji to nyni nese, Ze se od ni 
odvratil, prednost davaje vyfinténym pan- 
nam. Plakala éasto pokradmu a pred lidmi 
skryvala svou Zalost, aby se ji nevysmali. 
Ani Jakob o ni nesmél védéti a nutila se 
na ného zapomenout, atkbliv to Slo velmi 
té%ko. V&ak co potit, on o ni jiz nedba, 
ji nechce: sama se mu nabizeti nebude. 
Citi, Ze se mu stala lhostejnou, snad do- 
konce odpornou, musi se tomu podrobit, 
até bude velmi bidna a opuSténd na svété. 

I pyestala choditi k muzikém, malo ji 
bylo vidét v spoletnosti jinych divek, scha- 
zela v jejich schiizkach a ani do kostela 
a z kostela jich nedoprovazela. Obyéejné 
byla sama, ve vSedni den pracovala, v ne- 


— 460 — 


déli &tla a se modlila a kdyZ% ji Jakob 
jednou za Gas potkal, odpovédéla mu kratce 
na jeho nepatrné otazky a rozeSla se s nim 
na oko chladné. Uvnitt arcit byvala po- 
hnuta a opravdu se chvéla, vSak jemu to 
zustalo tajno a nepfripustil si ZAdného ne- 
pokoje. 

Mladého Rokytu zajimala jind divka, 
bohatSi, vzdenéjsi, hezéi neZ Jozefa a celou 
dui mu vyplnila. Byl po ni jako poblaznén 
a takovou néruZivosti se k ni rozpall, ze 
jen_po ni touzil. Nebyla z Pometan, nybrz 
ze Zeleznice a sezndmil se s ni, kdyZ tam 
jednou byl u muziky. Takového dévéete 
u nich neni. Ma Saty, Zeby v nich mohla 
jiti_ do kostela. Do kostela béke ovSem 
jesté skvostnéjSi. Je na ni plno ozdob a 
Sperki. Nosi iprsteny, ndramky a nausnice. 
Umi mluvit, Zertovat a smat se, Ze za ni 
vsechny divky zistdvaji pozadu. Niktera 
tak lehce, tak zpisobné a rychle netanéi 
jako ona, Pochazi z velkého domu a jizZ 
mnoho Zenichtii se o ni uchazelo. Dostane 
pry znamenité véno a to a jeji osoba vabi 
a pritahuje kaZdého, kdo hleda nevéstu. 

Anna, tak se jmenovala Jakobova mila, 
méla jiZ s mnohymi chasniky zndmost. Vsak 
pre vznesené}si a hned opanoval jeji srdce. 

aposled se zdalo, Ze se jiz bude vdavati 
‘za obratného synka ze statku, s nimZ se 
horoucné milovala. Tu poznala Jakoba a 
Jakob poznal ji obdivuje se jeji schopnosti 
a krdase.. Nemusel se mnoho namahati, aby 
si ji ziskal; ona preSla k nému dobrovolné. 
Vidyt byl je&té vytetnéjsi Zenich nez po- 
sledni jeji kochanek a mohl ji lépe zaopa- 
trit! OvSem se ji také vic libil, Ze délal 
vétsiho Svihaka a choval se skoro po pansku. 

Novi milenci vyborné se k sobé ho- 
dili a jeden druhého vyrazel, Ze byli jako 
okouzleni. Oba méli dost ohné a Jakobovi 
se otevrel raj, jak myslil. Anna ho obsy- 
pala vSemoZnou laskavosti a v niéem% mu 
nebranila, Ano, ona k schizkém mu sama 
davala podnét a priéinu a k sobé ho va- 
bila. Mohl si vSecko dovoliti a dovolil si 
mnoho béhaje za ni do Zeleznice nékoli- 
krate za tyden. 

OvSem se to stdvalo v noci a rodiée 
o tom na poéatku ani nevédéli. Mél se 
za velmi Sfastného a takovych radosti jako 
u Anny nikdy nezaZil u Jozefky. Smysl- 
nost jeho porad nalezala potravu a Ze byl 
Je’té ostychavy a bojacny a skuteénych 
ohaynosti a hirichh se nedopoustél, nemohl 
se zdbayného lakkovani nasytiti a drzel je 
za nevinné a dovolené. Kdyz ale pfilezi- 
tost a pokuSeni ho premahalo k zlému a 
Jiz jiz nad nim chtélo zvitéziti, probudilo 
se v ném svédomi a opravdu mu délalo 
nepokoj. 


K tomu také prispéli rodiée, jenz do- 
védévSe se o jeho noénim touldni, mu do- 
mlouvali, aby se nad svou cti nezapominal. 
Nemohl jich poslechnouti a neposlechl jich 
jsa ndruZivosti zaslepen a rozkoSné se v ni 
kochaje. Musili se s nim vaditi a v noci 
ho hlidali, aby nebezpe¢nych cest nena- 
stupoval. .Utikal jim predce a Anna byla 
vroucnéjai a milostnéjsi nez kdy jindy, chtic 
si ho_na vZdy pojistiti. . 

Casto spolu byvali na Strazi a seda- 
vali na kameni, pred nimZ stal kriz Roky- 
tiv. Anna mu tam chodila naproti a ho 
tam doprovazela, kdyZ ji navStivil v ne- 
déli. Jakob tudy chodil, kdykoliv za Annou 
se ubiral do Zeleznice aneb od ni se vracel 
domi. Svaty ktiz mu neprekdzel, dokud 
si nevytykal zadné lehkomyslnosti, daremno- 
sti a ni¢emnosti a nemél ani Gasu na néj 
dbati. Kdyz ale hiisné umysly a Zddosti 
nan dotiraly a on k nim jiz svoloval, svaty 
kiiz mu stal v cesté a nemohl ho minouti, 
aby se pred nim nebyl zachvél. 

Jiz nechtél s Annou sedati na kameni 
krizi na blizku. Pdn Jezis slySel jejich 
svodna slova, vidél jejich ukladné pocinani 
a zajisté se Mu nelibili. AZ posud nepo- 
treboval se Ho &tititi, nybrZ ptistupoval 
k Nému co k svému_ nejlepSimu_pfriteli 
dobre maje vy paméti, Ze neboZtik déd novy 
k¥iz jemu odeyzdal. Povazoval ho tedy 
vadycky za svtj, opravoval, kdyZ néco 
schazelo, urovnaval okolo pidu, rozsvécoval 
na ném lampu, zdobil ho kvitim a — Srp- 
kova Jozefka mu v tom vérné pomahala. 

Jozefka neustale na svaty kriz plete 
vénce, napliuje lampu maslem a modliva 
se pied svym mile Spasitelem. Ji Jakob 
na Strazi neodvazil se ani vziti za ruku, ne- 
promluvil k nio své naklonnosti a lasce, 
nesedl si s ni na kamen. Nebyla by mu 
to trpéla jsouc uctou k Panu Kristu pro- 
niknuta a on s ni na svatém misté baby 
s to. prestoupiti meze sluSnosti. 

Anna ze Zeleznice na krizZ nebrala 
ohledu a Jakob v spoleénosti jeji na néj 
také zapominal, Probudil a sebral se, kdyz 
ho vydésilo poznani, ze chybuje a hiiknd 
propast se pred nim oteviela. Vasen ho 
sice jeSté svddéla s Annou, ale na Strazi 
se s ni jiz nezastavoval a ani kdyz byl 
sam, nechtél tam meskati stydé a boje se 
nejsvétéjsiho Vykupitele. Pospichdval dale 
jako posedly a jda od Anny svatému kYizi 
se v skutku vyhybal, aby nespatril Pana 
Jezise. 

PoSetilec myslil, Ze ho Pan Jezié také 
nespathi a kdyZ mu napadlo,%e.ho vidi 
vSude a Ze 0 vSem vi, co} , rozmno- 
Zilo to jeho starosti a vSecku radost v Ze- 
leznici mu to ztrpéilo. 7 hens 


— 461 — 


Piedce se Anny neodiekl, nybré touzil 


po ni, jak mile den nebo dva od ni Zil } 


vzdalen a kdyZ se mu -Zddost vypluila, 
opakovalo a obnovilo se jeho trapent. - 

JiZ si nezapiral, % s Annou nebude 
Stasten, V&ickmi lidé vyddvali svédectvi 
0 jeji nehodnosti. I jeho rodiée mu to do- 
kazovali a sami byvali jeji milenci vyslo- 
vili se proti ni vyzrazujice jeji tajné skutky. 

Nic to neprospélo. Byl k Anné jako 
pripoutan a jeho sila nestadila trhnouti se 
od ni, aékoliv to jizZ za svou povinnost po- 
kladal. Vladla jim smyslnost a ndruzZivost 
a dokud jen na sebe bude spolehat, ubohy 
nic neporidi. 

V nejvétSi své bidé vzal si mlady Ja- 
kob Rokyta utodisté k Panu Jezixi na Strazi. 
Svaty kriz byl jeho, zdédil ho po neboiti- 
kovi dédovi, nesmél zanedbati této drahé 
pamatky. I Sel jednou zase do Zeleznice 
proti vuli rodiéi, jenz mu jiz lasku i vaz- 
nost vypovidali a jiZ mél Straz za sebou. 
Tu se ohlidl po Panu Jezisi a zdalo se 
mu, Ze na néj kyva, ho nazpét vola. Zrychlil 
kroky a chtél utéci. V&8ak trdsly se pod 
nim nohy, nemohl dale a sedl si, aby zase 
prisel k sobé. 

Nastojte, duSe jeho je u Bozského Spa- 
sitele, premySli, zpytuje, brani mu jiti k An- 
né. Musi poslechnouti a vraci se ke krizi, 
kde poklekl dlouho a dlouho trvaje v trud- 
ném rozjimani. 

Koho se pridrzi Anny nebo Pana Je- 
‘Zise ? 

Pan Jezis zvitézil. Jakob Ho odpro- 
Suje, v obét Mu prina’i své srdee. Chce 
je otistiti, aby je prijal a odistil je ve svaté 
zpovédi, prilezitosti k zlému od té doby se 
vystrihaje. 

Jakob Annu pustil z mysli, hrisné 
zddosti od ného odstoupily a on na StraZi 
se ucil Gistoté a pokore. Nauéil se ji a 

ak byl podddn rodi¢im, prestal si zakla- 
ati na parddé, odlozil pychu, nemél se za 
lepSiho nad chudsi a byl pak s_ témito 
v pratelstvi jako s bohatymi. 

Petr Srpkiv se zase stal Jakobovym 
nejmilejsim druhem a Srpkova Jozefka yzbu- 
_dila vy ném starou poctivou a Slechetnou 
lasku. 
Rodiée byli spokojeni a on si ji vy- 
Zadal za manZelku. 

I slouzili vérné Panu Jezisi, Jehoz kriz 
méli na Strazi. 

Prospél jim éasto v Zivoté a jako jim 
prospival také jinym od zlého je odvra- 
cuje a k dobrému poyzbuzuje. 

Nebo#tik vyminkar Rokyta, déd Ja- 
kobtv, vykonal zajisté dobry skutek, kdyz 
kyiz na StrézZ postavil, Zanechal po sobé 
dédictvi, jeZto a% posud blahodéjné ptisobi 


a pojistil du&i podil na milostech a zasluhdch, 
nejlepSich to urocich z-jistin, co si zde na 
svété pravi a horlivi krestané ukladaji. 


Dopisy. 


Z vikariatu Kolinského 10. ¥4jna 1866. 
(O konferenci vikariatni.) 

Dne 5. fijna odbyvali jsme v Koliné 
v klastere kapucinském druhou letoSni kon- 
ferenci duchovenskou u pritomnosti 25 knédi. 
Po mii sv. zahajil veledist. pan vikdr po- 
radu modlitbami predepsanymi, naéeZ nej- 
prve p. faradr Veltrubsky povédél nékolik 
vielych slov o exerciciich knézskych, jimz 
byl letos pritomen, a sdélil spolu struéné 
své poznamky, je% si z prednasek, prvniho 
dne exercicii konanych, byl uéinil. Potom 
prikrotéeno k pryni otazce poradni, jejimzZto 
predmétem byl nasledujici pripad z du- 
chovni spravy, jenZ se byl skuteéné udal 
na kratko pred tim v nasem_ vikariaté. 
Z dyou snoubenciv nalezela nevésta k far- 
nosti vikariatu naSeho, zenich pak byl z kol- 
latury sousedniho vikariatui diecése. Jak 
se vadycky déje, zavedl se s nimi protokol 
i vySetrovani prekazek u fardre nevéstina, 
u néhoZ veskeré listiny téz se slozily. Farar 
zenichav k vili ohléskdm nahledl a pode- 
psal, jakZ se to stdva, politické svoleni 
k snatku. Po proglych ohlaSkach pfrisel 
zenich k fardvi nevésty a Zadal ohlasni list. 
Fardi nevéstin z Setrnosti knézské neuzna- 
val za dobré, Zzenichovi teprv dokazovati, 
ze jeho p. farat nema zde prava kopulovati, 
a mimo to oéekaval, Ze tento prve nez by 
oddaval, dorozumi se a pozdda o potrebné 
listiny; a za tou pri¢inou vydal zadany list 
ohla&ni. A na zadkladé jediného tohoto listu, 
nemaje v rukou ba ani nevidév ostatnich 
listin kopulaénich, oddal farar zenichtiv snou- 
bence, a suchym dopisem wradnim fardari 
nevéstinu zpravu dal o vykonané kopulaci. 
Pripad tento brzy se stal predmétem pre- 
tresu mezi duchovenstvem obou vikariati. 
Kdezto u nas neschvalovali jednani_ toto, 
nalezl fardr Zenichiv ve svem vikariaté 
na mnoze zastani a schvaleni. I uréil tedy 
pan vikér a dékan Novokolinsky pripad 
tento za otazku poradni:*) a ulozil vypra- 
covyani to jednomu p. fardri a jednomu 
kaplanu. Tento posledni na zakladé davne- 
ho obyéeje a ustanoveni snému krajinského 
vyslovil se, Ze kopulovati nemél. Ale onen p. 
fardt, rozhodl naopak. Citoval rozlitné spisy, 
z nichZ pry patrno, Ze mize farar Zeni- 
chiiv moci vlastni a bez ohledu oddavati, 
jen kdyz vi, Ze tu nestava néjakée prekazky. 


*) ,,Meél-li a smél-li dotéeny farat v dotéenych okol- 
nostech kopulovati ?“ 


— 462 — 


To pry ale v piéedloZeném padu farar Ze- 


nichtiv védéti mohl, ano jisté védél, poné- - 


vadz% ohla&ni list je) poutil o nenaskytnuti 
se prekdzek, a tudizZ mohl a smél na za- 
kladé pouhého listu ohla8niho kopulovati. 
Vylozeny tento nahled nenalezl ale u po- 
radnikit prisvédéeni. Pan: dékan Staroko- 
linsky dobre podotkl, ze kdyd- ohlasni list 
svédéi, Ze se nenaskytlo prekdzek, zde se 
to vztahuje jen na ty prekazky, které na- 
sledkem prohlaSek by mohly vejiti v znd- 
most fardtovu skrze osadniky, ne ale pie- 
kazek manZelskych vibec, zvlasté téch ne, 
které se vySetruji pri zavddéni protokolu. 
Po mnohém rokovani uzndno asi tolik, Ze 
aé dle obecného prdava cirkevniho stejné 
ravo k odddvaéni ma fardi nevéstin jako 
fara Zenichiv, predce nemohou oddavati 
oba; toliké% nemize to byti ponechano li- 
boviéli ani snoubencitv ani farariv; ale 
k vili fadu véci a matriénich zapist, ja- 
koz i, aby rozli¢énym nizkym ohledim se 
predeslo, které by k pohorSeni vSech snadno 
se mohly pfimisiti, pakliby volno’ bylo, 
voliti si fardte oddavajiciho, protoZe musi 
byti uréité ustanoveno, ktery fardi ma od- 
davati. V_ rozlitnych krajinach rozliény 
jest obyéej. U nas od nepamétnych dob 
tak to zavedeno, Ze fara nevéstin jest od- 
davajici, a lid naéS na mnoze ani nevi, Ze 
by fardt Zenichiv mohl oddavati. Nyni 
_ ale synodou provincidlni od r. 1860° mno- 
hovéky obyéej pozdvizen jest za zakon 
slovy nejzrejméjSimi, nebot se ua str. 159: 
pravi: ,Statutum hujus provinciae antiquae 
consuetudini innixum innovantes, definimus, 
jus nuptiis assistendi et stolae percipiendae 
ad parochum sponsae pertinere“ etc. A na 
zakladé ztretelného tohoto na¥izeni dluzno 
odpovéditi, at jiz onen farak Zenichtiv védél, 
ze tu nestava prekazky, nebo nevédél, on 
nemél oddavati, pokud nedorozumél se prve 
s fardrem nevéstinym. A jelikoZ takovymto 
jednanim by se duchovni sami pripravili 
u lidu o pottebnou stavu svého — vaznost, 
prisvédtili jsme k vyzvani pana predsedy, 
ze obyte} a provincialni zakon tento ani 
sami neprestoupime ani prestoupeni jeho 
nedopustime. Set vyhovéni v té véci za- 
jisté tim snadnéjsi, ponévadz, kdy% z jaké- 
koli ptitiny snoubenci si preji, jinde miti 
oddavky neZ% v osadé nevésty, zajisté farat 
nevéstin, pogdddn o to, nebude prani tomu 
stati v cesté. — Potom feé se _ obratila 
na denni tisk ¢esky, nadm z velké Casti 
nepriznivy. Zvlasté vyslovena. jest nevole 
proti ,Narod. Listtm,“ které za poslednich 
dob tupi a hanobi véci ndm svaté. Pii- 
pomenuto nedozrdlé povidky ,Farat Ziro- 
ticky,“ v tych% Listech pod ¢drou otixténé, 
podotknuto i bezboZnosti jevici se ve zpravé 


o ,,Odpustcich* a o ,,Utitelskych exerci- 
ciich,“ 0 éem% obém ctendtové z Blah, védi, 
a vysloveno co povinnost duchoyniho, pra- 
covati naproti tomu a takovému éteni, — 
Jiné predméty porady tykaly se véci prak- 
tické spravy duchovni, jednalot se o kolku 
povinném pfi listindch nadacich a vénova- 
cich, mluveno o nedtsledné ale vzdor vSemu 
mluveni neodstranitelné proceduke pri le- 
gitimaci ditek nemanZelskych, 0 ¢em% Bla- 
hovést jiz tolikrate ptinesl stesky duchov- 
nich sprdvei; vysloveno prani o zjedno- 
duSeni rubrik matriénich, pri ¢emZ jeden 
z pritomnych mél vypocteno, Ze jedinou 
rubrikou ,,misto, okres, kraj, byv. panstvi“ 
pri kazdém vykonu se opakujici on sdm 
do roka musi napsati 1180 zbyteénych slov. 
Ku konci rozebraéna, vylozena a mnohymi 
pranimi, jichz vyplnéni nevidime blizké, 
rozhojnéna jest kapitola synody. diecesni 
»Ve congrua Cleri sustentatione.“ Kyazby 
aspon, kde pomoc mogzna ze zddusi, odtud 
dovolena byla vypomoe. Nehody posled- 
nich let tizi na duchoynich velice. Pan 
Bth pomoz, a dej nam nejen ,,congruam 
sustentationem,“ ale mnohem vice ,congruam 


| vocationi nostrae vitam et operationem !* 


J.-H. 


V Plzni, dne 8. rijna 1865. 
(Slavnost posvéceni nové realné skoly.) 

Dne 4. frijna konala Plzen a s ni celé 
vikoli slavnost tak dojemnou,  veleb- 
nou, pamatnou a zdroven radostnou, Ze ji 
podobné zajisté davno v Plzni nebylo a 
nebude tak brzy. Plzeti slavila svéceni a 
otevieni svych realnych Skol. O budové 
samé nebudu slov siriti; dosti na tom, uve- 
du-li zde slova c.k. Skolniho rady p. Patka, 
jenzZ pravil, Ze co do nddhery, prostrannosti, 
upravnosti a dikladnosti stavby, jakoz i co 
do bohatosti sbirek a uéebnich prostredké 
nemame podobné po celé vlasti nasi. K své- 
ceni pribyl z Prahy veledist. mistodozorce | 
nar. Skol dr. Prucha s p. kanovnikem Ber- 
nardem, a mezi hosty zvlasté éestny mé- 
Stan Plzetisky, stariéky uéenec dr. Purkyné. 
— Hned radno zvéstovala hluénd sttelba po- 
éatek slavnostniho dne, vse se chystalo, 
ptipravovalo, rovnalo. O hodiné 9. poéala 
v chramu Pané mie sv., jizto ,in pontifi- 
calibus“ slouZil veledist. kan. Prucha s Get- 
nou asistenci. Po mii sv. ubiral se pyi 
slavném hlaholu zvoni prfivod z chramu 
Pané k skolni budové. Napted za_ ko- 


-rouhvemi kostelnimi Sli zdej&i vel. OO. tadu 


sv. Frantiska, za nimi profesoti zdejSiho 
gynimasia (premonstrati Teplsti), koneténé 
dlouhd fada svétskych duchovnich. nejen 
domacich ale i vikolnich, nebot slavnost 
tuto mésta Plané za svou povazovalo i celé 


.— 463 — 


vikoli. Za duchovenstvem kraéel va%eny 
p. méSfanosta dr. Maschauer v éele zastu- 
pitelstva méstského, ¢. k. tivednictvo, di- 
stojnictvo vojska zde leZiciho, sbor uéitel- 
sky a mnofstvi lidu domaciho i pkespol- 
niho. Pred budovou postavilo se ducho- 
venstvo a pravé jmenované korporace do 
étverhranu utvoreného od sl. sboru ostro- 
streleckého, od spolku sv. Antonina, ée- 
ského ,,Sokola“ a némeckého ,,Aar“. Poéal 
obrad svéceni. Pki kropeni zeynéjsich zdi 
zapél ,,Hlahol* velebny starotesky choral: 
»Hospodine, pomiluj ny.“ Pak byly klige 
panu purkmistrovi odevzdany, budova ote- 
vrena, a privod ubiral se do ynitr. Zde 
na prostranné sini mél k éetnému obecen- 
stvu veledist. svétitel uchvacujici tet, v 
nizto poukazal, jak narod nds obral sobé 
heslo v skutku diistojné: ztizovani, rozki- 
rovdni, zvelebovani a upravovani Skol, pra- 
vych to chramti, v nich% vedle védy a 
uméni péstuje se vira, ndboznost, mravo- 
poéestnost. Na konci fetisvé kladl Zdkim 
vrele na srdce, aby vedle predméti svych 
nepomijeli, vzdélavati v sobé i viru i né- 
boznost; aby pri véddch, vzdéldvajicich pro 
tento Zivot nezapomnéli téZit i pro Zivot be 
douci, tak prochadzejice témito.statky ¢éas- 
nymi, aby neztratili véénych. Bylo pozo- 
rovati vSeobecné pohnuti. Krasny pohled 
ri reéi poskytovalo celé skupeni. Vele- 
ust. retnik sdm stal nad prvnim oddilem 
schodi; nad nim po druhém oddilu seta- 
dilo se vel. duchovenstvo; yedle ného na 
levo méstské zastupitelstvo, v pravo c. k. 
urednictvyo a vojenské dustojnictvo a dole 
ve velkém stésnaném polokruhu éetné shro- 
mazdéné cbecenstvo. Po feti hnul se prié- 
vod dale ku kapli, kterd dle obfadu cir- 
keyniho vysvécena byla. Koneéné jal se 
veledist. pan kanovnik Zehnati jednotlivé 
mistnosti Skolni. Kdyz viechny vykropil, 
sy. k¥izZ na sténé zavésil a tim cirkevni 
svéceni ukontil, jal se mluviti vazeny p. 
purkmistr ohlasuje realku za otevrenou a 
svéruje ji pédi p. riditelové a celého sboru 
utitelského. Po té promluvil fiditel Skol 
p- Castek, diky vzdavaje p. purkmistrovi 
a sl. sboru obecnich sietkich za tak nad- 
hernou a krdsnou budovu, a Z4ki napomi- 
naje, aby dbali nejen o zevnéjsi zachovani 
jeji, ale aby i mravopoéestnosti, uSlechti- 
ym chovanim, pilnosti a pritinlivosti dbali 
o slavu a dobrou povést Skol svych. Na 
to pak je&Sté nékolika srdeénymi slovy pro- 
mluvil c. k. &kolni rada p. Patek ve jmenu 
vlddy; zapéla se k oslavé Jeho ap. Veli- 
éenstva prvni sloka nérodni hymny a cely 
privod hnul se v témz% porddku, v jakém 
rigel, zpét ku chramu Paéné, aby za do- 
onéeni toho velikého aslavného dila Panu 


Bohu, ktery Zehnal a zasvétil praci tu, 
vzdal se vrely dik. Za vzorny porddek 
pri slavnosti budiZ poradateltm jejim vSechna 
éest. — Odpoledne byla skvéld hostina, pti 
kteréz mnoZstvi pripitki prond’eno. — Po- 
bytu svého pouzil veledist. proz. vrehni 
Skoldozorce k tomu, aby i ostatni méstské 
Skoly navitivil, éimz obit jeho protahl se 
na nékolik dni. Veledist. pan tento ziskal 
sobé zde srdce v8ech, co% znamenati bylo 
z velké a neliéené ucty, s jakou se viude 
potkaval. — Pamdatka tohoto dne bude se 
stkviti vy anndlech nasi slavné Plzné. F. H. 


Z Pisku, 3. *ijna 1865. - (Opozdéno.) 
(Po prazdninach. — Pastoralni konference.) 

Nediv se, mily ,Blahovéste,“ Ze jsem 
hovor s tebou prerudil. Zna8 to sladkeé slo- 
vitéko ,,prazdniny,“ v nichZ se hledime zo- 
taviti na duchu ina téle, abychom dale 
pisobili na vytknuté nam draze. Blahé 
prazdniny! V nich odpotiva uéitel i Zak, 
v nich spéchdme navitivit, nivy domaci, 
své drahé miliéky, kostelitek, v ném%Z co 
déti jsme ses roditi modlivali, ty kaplitky, 
k nimZ jsme putovavali. O prdzdninach 
my nyni-na léta studentska se rozpomina- 
jice diky vaddvame Panu, Ze nam a let 
mladosti prehojnych dari propijéoval. — 
Tyto blahé chvile uplynuly a bodré  stu- 
dentstvo opét ubira se k nam, aby po vzy- 
vani Ducha sv. zapoéalo novy rok skolni. 
Ze vsech stran se hrnou, do vSech ustavi 
Tu matiéka vedouc dceerusku 


Bud tu s Panem Bohem a Seara t na 
es res 


V jinych obvodech vikaridtnich i 
ili 


pricinu k delSimu rozhovoru. Hlavni di- 
vod jest, Ze se v nich predna’i uéeni viry 
v souvislosti, éehoz na nejvy8 potiebi, je- 
liko% hydra nepravosti a zkazy mravni 
v dobach nasich nejvice z nevédomosti na- 
bo%enské, z nevéry se rodi. — Té% druha 
otazka, o které jiz teé byla v Blahovéstu 


— 464 — 


é..24., se rozbirala a veSkeri tlenové v ten 
smysl se pronesli, Ze by bylo Zddoucno, 
aby aspon jeden list katolicky stal se po- 
litickym, souhlasice s dopisem od Ripu é. 20. 
l.r., a tobé, mily ,,Blahovéste,“ veliké dostalo 
se pochvaly. I usnesli se vsichni na tom, 
Ze budou ,,Blahovést“ mezi lidem rozSiro- 
vati nahlizejice, Ze se nyni vice stati ne- 
mize, a% bohda Gasopis ten i ve hmotném 
ohledu sesili, jakoZ v duchoynim silen jest. 
Treti otazka tykala se chyb, jichZ se z ne- 
eatin knéz u oltdte dopustiti mize. 

ékteki p. poradnici to a ono namitali, 
viak p. zpravodaj odvétil rubrikami a vy- 
bizel ku konci k predepsanému ¢itani ru- 
brik a k piispivani na okrasu domu Bo- 
ziho, k Gistoté v pradle a upravnosti v mes- 
nich odévech. Po uvedenych nékterych 
praktickych ptipadech ze -zivota ukonéena 
porada modlitbou sexty a nony, mimo né- 
které primluvy, zvlasté za milého spolu- 
bratra naSeho vp. Jos. Hesouna, ktery, jak 
znamo, k Cechiim do Ameriky se odebral. 
Mezi obédem na dékanstvi pokraéovdno 
v hovoru o pripadech ze Zivota pastoral- 
niho. Dist. p. dékan M. Tinger vyhovél 
narizeni, Ze se ma sluSnd ndhrada za jidlo 
vziti, a vSak daroval penézitou tu castku 
na oSaceni chudych divek méstské divéi 
8koly. — Bth Zehnej knézskym poraddm! — 

J. B. 


Z Vinaric, dne 1. Fijna 1865. 
(Druhotiny knézské.) 
K nejvzacnéjsim slavnostem v osadach 
nalezi SOleté jubileum knézské Gili druho- 
tiny, jeZto zajisté velmi vzdélavatelné jsou 


jak pro knéze tak i pro osadniky, protoze | 


jsou zvldstnim dikazem milosti Bozi. A 
byloli kdy, jesti v dobé naii, v nizto nd- 
bozenska lhostejnost, dimnéni lidského ro- 
zervanost a neuréitost v nejdilezitéjsich 
vécech co ohavnad nerest se vikol rozpli- 
zuje, zihodno i zasluSno, diiraz na takové 
vyjevy cirkevni kldsti a vSi moZnou slévou 
a okazalosti je sprovdzeti naproti lichym 
bezduchym mnohym demonstracim ze ‘stra- 
ny nam, Bohu i Cirkvi odporné. Jsout 
jubilanti k tomu divody mnohymi zavazani. 
Nejvys8i pastyr duSi vold: Necht svétlo 
vake sviti. — Budte mésto na hore _posta- 
vené, vukol zietelné.... Abych rozvlaé- 
nym nebyl, distojny Frant. Kepler, fara 
ve Vinaricich pojav smysl toho a uvaziv 
dary milosti Bozi, usnesl se na tom s doro- 
uménim svych predstavenych,. proslaviti 
den 50letého pastyrovani svého kné%ského, 
verejny dik Vsemohoucimu a nejvys dobro- 
tivému Darci vseho dobrého-daru piinésti 
u prostted milych osadniki svych a bratré 
duchoynich i jmych ptiznived a ptdtel svych 


na misté posvatném, v némzZ po 20 let hor- 
livé a svédomité o° Gest. a slavu Bodi, o 
ducha vzdélani a srdci posvéceni se prici- 
tioval, vem vSecko byti se snaze. Po uéi- 
néné reti v chrému: Jak -si mize u svych 


-osadnikii ziskati lasku pasty duchovni a 


— jak oni svého svédomitého knéze si va- 
Ziti a je) milovati mohou a maji; kterouzZ 
reé mél dist. p. dékan Lounsky, slouzil 
oslavenec velkou mii sv., pri niz velky sbor 
knézi a veliké zdstupy lidstva byli, diky 
Bohu vzdavajice a radujice se v. Panu. 
Hudba, zpévy a véelikd okrasa a oslava 
priditiovaly. k celku oslaveni toho dune. 
Dist. p. vikét Vackar pronesl pri hostiné 
primérené pfripitky na zdravi véhlasnych 
prizniveti a dobrodincti Cirkve a spoleéno- 
sti, zylasté oslavence, jen%. ozafren jsa ra- 
dosti toho dne opétoval pozdravy mocnym 
hlasem: neb raduje se Uplnému zdravi jsa 
posud éily, Gerstvy a vesely, azvlaStni maje 
zalibeni v hudbé, zpévu, v zahradnictvi, 
kyétindrstvi, ptakocviku: coZ mimochodem 
reGeno k dokdzdni zasady té, Ze k prodlou- 
zeni véku i jista zalibeni dobre slouzi. 
Nechté vsak chvdlu jeho psati, podotknu 
jesté, ze krom bedlivého zastavani povin- 
nosti svych i v hospodarském oboru sviti 
jinym iosadnikim za priklad. Vysazovani 
stromt, chmelnic, postaveni nakladné su- 
Sdrny z vlastnich prosttedkt, trativody atd. 
jsou jeho zasluhou. ProteZ i od slavné 
vlady pred lety jiz zaslan mu list po- 
chvalny. AvSak dnes doruéen jemu i list 
s nazvem Gestného dékana, jezto uznany 
byly zasluhy jeho v oborech spravy du- 
chovni: coz nemalo zajimalo nas knéZi i 
osadnikt, prejicich blaho, Gest, povyseni 
oblibenci. Bylo to jako z nasich srdci vzato. © 
— Véecko nase dobroprani doplniz Pan a 
pozehnejz. J. D—r, 


Z jiéntch Cech, dne 6. ¥tjna 1865. 
(Konference duch. vikariatu Susického.) 

(Prijméte, prosim, list tento bez zmény.) 
-—— Musim se uprimné pfiznati, Ze jsem po- 
éal miti proti konterencim nagim jakousi 
nechuf a Ze jsem se védy trpce usmal, 
kdyz jsem Getl hlasy a prani z druzZné Mo- 
ravy po konferencich duchovnich. U nas, 
tak jsem as rozjimal, mame porady jiz vice 
let a nuze jaké z nich vzeslo ovoce? Byly 
ty porady, jaké u nds aspom.druhdy by- 
valy, takovéto: Dva neb tri duchoyni bratri 
precétli sva vypracovani, sem tam se néco 
o tom podotklo, napsal a podepsal se pro- 
tokol k tomu jeSté némecky, aé nebylo ve 
vikariatu ni jednoho Némce a tim byla po- 
rada skonéena. Cetl jsem v jistém starém 
kazateli, jenz jednal o kazani a jeho ovoci, 
Ze lidé tikaji: Jest po kazani, t. j. kazani 


— 465 — 


jest odbyto atim ve ukonéeno. Ne — do- 
klad& onen kazatel, — neni po kdzani, kd- 
zani u vas posluchatéi teprv potind, vy 
mate pe skonéeném kézani se vynasnazo- 
vat, abyste je ve skutek uvedli. 

Tak a tomu podobné byvalo nejednou 
u nds po poradé. Zcela jiny raz, a sice 
takovy, po jakém jsem touzil, jaky jsem 
mél v mysli a srdci, méla nage porada 
véerej8i_ a nechuf m& k_ poraddm nyni 
zeela zmizela a nevrati se vice, budeme-li 
pri poraddch v tém% duchu pokratovati. 
Pominu mléenim prvni i posledni otdzku 
konferenéni, aé zvlAsté pti posledni nebylo 
Zidného hotového vypracovani, ale panoval 
pravy duch konferenéni a obratim zretel 

otazce druhé nejdilezitéjsi. Otazka.tato 
zni: Jak mii%e a jak md duchoyni spravce 
pusobiti ve své osadé proti tisku ndbozen- 
stvi a Cirkvi cophdislekém? 

Nejprve podal jeden z duchovnich bratri 
dikladné, teénicky vypracované pojednani, 
v némZ litil potindni tisku Cirkvi nepra- 
telské a diraznymi slovy vybizel shromaz- 
déné bratry, aby seé jsou zasadili se proti 
pusobeni jeho. V udani prosttedkti obme- 
zil se pouze na prostredky véeobecné. Nato 
byli predneSeni_ a uvdzeni prostredkové 
udani v-poradé Trebotiské.. (Blah. &. 24.) 
Co se tyée ponayrzeného tam spolku ku 
vydavani katolické beletristické literatury, 
jest to sice hezka vée a pékny navrh, jen 
ze je od navrhu k uskuteénéni cesta da- 
leka, obtizna a proto% se bojim, Ze ztistane 
jak obyéejné zase jen pri pékném navrhu. 
Takovi navrhové neuskuteéni se, let se 
jich ujme nadgené a s Zeleznou vytrvalosti 
jednotlivec, ktery k uskuteénéni jich nej- 
vice hmotné aduchoyné sim mtiZe pyispéti. 
— Poradnici nasi vzali v tivahu a pretres 
téz navrh dist. p. vikdre Treboiiského Jos. 
Fischera, jenZ ve vySe zminéné poradé uéi- 
nil dodatek: ,,Potrebi ndm listu politického 
éeského. ,Pozor‘ vyborny zanikl, a ,Bla- 
hovést‘ by ho mohl zastupovati.“ 
abych obSirnéji vylozil, na Gem souhlasné 


se shodla u usnesla porada nase. Proti 
tisku musime pisobiti tiskem. Proti tisku 


nabozenstvi a Cirkvi nepratelskému tiskem, 
jen% by Cirkey proti nepratelskym utokim 
hajil, ndboZenstvi v srdcich ¢tendri zacho- 
val amozna-li i upevnil. K tomu ndm treba 
zvlaStniho organu, ponévad%Z Zadny nynéjsi 
list Gesky pottebé té v plné mire nevyho- 
-vuje, ano nékteré listy pravé nepratelsky 

roti Cirkvi vystupuji a tudy proti nim se 
Perayatt musi, Nejvice se k rozlusténi 
tlohy té blizi \Blahovést.“ Ale lid nas, 
jak duchovni bratii se zkuSenosti dosvéd- 
Govali, baZi po novindch a pouze a Cisté 
nabozensky list ho neuspokoji, proto saha 


Dovolte, 


po jinych listech, ktefi Gasto Skodlivé nazi 
pee Nam tedy treba pro lid listu na- 

ozensko - politického. K tomu  nejlépe by 
se hodil ,,Blahovést.“ Bylo by an pri 
ném zapotrebi nékterych zmén, Predevsim 
-by se musil proménit aspot v_ tydennik, 
jesté lépe, kdy by vychazel v téhodni dva- 
krdte, dale by se musil stati listem politi- 
ckym, aé i jindk ndbogZensky obsah jeho, 
jen misty v jiné formé, by mohl ztstat ne- 
zménénym. Uvazeno i namitek. Pripomi- 
nal se nedostateény na list politicky podet 
odbérateltiv, ale témér jednosvorné uzndno, 
ze pri navrzené zméné potet odbérateliv 
by se rozmnoZil; proto té% uzndno, jelikoz% 
jest tézko zakladati list novy, aby se zi- 
stalo pri Blahovéstu; stati odbératelové by 
jisté vérnymi zistali a kdyby se duchovni 
zasadili o hojné roz8iteni, nemohlo by se 
ani s cilem minouti. Porady by v té véci 
zase. prospély ; neb by se v nich Ginili 
navrhové k zvelebeni listu, pripominaly 
a dle mo%nosti odstraiovaly vady. 

Ohledné spolupracovniké podotkunuto, Ze 
by pri poradé ustanovil se jeden neb vice 
dopisovateliiv. Slovem, kdyby jen polovice 
duchovnich porad v Cechach ujala se véci 
tak viele a jevila tak uprimné uéastenstvi, 
véc by se zdatila a prospivala valné. Aby 
ale vée tato preZidouci a nutna se usku- 
teénila, zalezi dle presvédéeni mého na nej- 
diistojnéj&ich vrehnich pastyrich, kteti maji 
nejvice v moci své prostredky mravyni i 
hmotné; oni prali si v poradach slySeti hlasy 
svych duchoynich, oni zajisté Ze neoslySi 
vrelé prani jejich a mam za to, Ze v Get- 
nych jinych poradach tytéZ tuzby se ozvaly 
jako v nasi. Tohot dikazy i ,,Blahovést“ 
uverejnil. 

_ My vi odlehlych od Prahy konti- 
nich nemfizeme neZ slibovati hmotnou i 
duchovni podporu; a to Ginime. Kteri z 
nas jen dosti skrovné vladnou hmotnymi 
prosttedky, volni jsou, kdyby treba bylo, 
i na kauci dle sily své prispéti. Na Vas 

ak, diistojny pane redaktore, vanaSime vre- 
ia prosbu, abyste dle moZnosti snahy ty 
podporoval a jak jen miZete k ceili urych- 
loval. 

Duch v _ Gasopisectvu naSem, neni 
Cirkvi pfiznivy, a my nemdme ani proti- 
jedu, proti jedu, jeho% v listech mnohych 
lidu se podava. Mnozi z nasinch jiZ nyni 
jinak na vée pohlizi, neZ snad pred malo 
= aspoi v poradé nasi mladi, stati jedné 

byli mysli a uprimnou a odhodlanou vili 

i tim dokdzali, ze se zavdzali neodbirati 

listiv Cirkvi a sv. vite nepriznivych. 

Kdyby se véude tak stalo, véci brzy 
| k lepSimu by se obratily. 

J. L. D. 


— 466 — 


- Kronika. 


Z Prahy. Ve étvrtek, 19. t.m., v9h. 
réno posvéti JEmin. nejdist. p. kardinal 
arcibiskup zdklady nového ttetiho mostu 
v Praze. Svaty obtad poéne na brehu u 
Buben pod Letnou:a ukonéi se na brehu 
Pra%ském. K tomu cili budou oba brehy 
reky Vltavy spojeny lodkovym mostem. 
Po ukonéeném svéceni zakladi nového mostu 
posvéti J. M. svétici p. biskup novou ply- 
narnu obce Pra%ské. Obradni zpévy bu- 
dou zpivati alumnové k. arcib. seminafe. 

*#_* V knizZ. arcib. semindit jest nyni 
125 alumni a sice v IV. r. 28, v IIL. r. 
305° vi Wr. 88*Y atv Dre 36) klerikti 
Brevnovskych (Benediktini) 8, a premon- 
straci Tepl8ti 2. — K. arcib. konvikt Gita 
opét 60 chovanci, studujicich na c. k. gy- 
mnasiu Novoméstském, 

*—* K oslaveni vyrocniho dne nejvyssiho 
diplomu (vydaného 20. Hjna r. 1860 a znova 
stvrzencho nejvysiim manifestem d. 20. zari r. t.) 
budou v patek 20. t. m. vy 10. h. rano v Tyn- 
ském chramu Pané slauné slugby Bodi, pri kte- 
tych bude zastupitelstvo obecni i s ozbrojenymi 
sbory méStanskymi; pak na veer od 6 do 9h. 


budou osyétleny domy a staveni obecni i jiné. | 


*_* Akademické slugby Bozi s exhor- 
tami v éeské tedi poénou dnes a budou se ko- 
nati kazdou nedéli a syatek o 9. h. v chramu 
Pané u sy. Klementa na Starém mésté. 

*_* ,Narod (é. 280. ,,Smés*) uverejnil 
neslychanou historku o prozrazeném tajemstvi 
zpovédnim. Vypravujet, ze kdesi jakasi milenka 
na svém milenci, vojinu na dovolené, vylakala 
vyznani, Ze asi pred ttemi roky v Dalmacii za- 
stfelil majora. Mily vojak odeSel k syému pluku 
a stal se poddistojnikem; avsak nevéstu jeho 
zatim hryzlo svyédomi, ,,a% koneéné ve zpovéd- 
nici ze vSeho se yyznala. Knéz ihned udal 
v8e pfislusnému soudu (!), vinnik byl zatknut a 
po uplném vyznani zast¥elen“¢ — kde a kdy 
»Narod“ nedoklad&4, a nemiize, jestit cela ta 
historie zlomyslna smySlenka, bidna lez; nebo at 
pomléime o tom, co kazdému nasinci o svatosti 
tajemstvi zpovédniho znamo jest, at nemluvime 
o hrozné spfisnosti trestii cirkeynich, tolik aspoti 
méla by sl. redakce vedéti,. Ze podle zakont 
statnich Zadny trestni soud vyptavati se nesmi 
zpovédnika na to, co mu ve zpoyédi zjeveno, ba 
ani na to, co mu mimo zpovéd svéreno bylo co 
pastyti duchovnimu. SJ. redakci’ nezbyva, leé 
zlomysinou leZ odyolati aneb udati jméno zradce, 
aby degradaci, dozivotnym Zalatem atd. potrestan 
byl a o jedné neb druhé timto verejné zadame. 

*_* Bifmovanct ve vikariaté Rakov- 
nickém bylo 5926, a sice v Kné%ovsi. 598, 


*) Hrabé Klement Deym vstoupil po odbytém I. 
roku theologie do radu Jesuiti. 


SS ————————————EE———SS 


v Mutéjovicich 1039 dopoledne a 424 od- 
poledne, v KoleSovicich 369 a 684, v Pe- 
trovicich 458, v KozZlanech 384 a odpoledne 
335, v Cisté 525, v Rakovnice 730 a 380, 

*_* Dnes slavi se pamatka sv. p. Teresie 
u Karmelitek na hradé; zitra pout u sy. Havla. 

*__* K Dédictvi sy. Prokopa pfistoupil dp. 
Jan Payla, probost Roudnicky. 

*_* 7 Litoméfic. Dne 11. Hjna posyétil 
vys. dist. generalni vikar p. Josef Akermann 
budoyu vyssi realné skoly zdejsi. — Dne 24. 
t. m. bude posyécen novy dtim Milosrdnych sester 
v Zakupech. 

Z Vidné. (Cirkeunt jmént a nova stdtni 
pujéka.) Videtisky list ,,.Neue freie Presse“ 
v &. 366, uéinil ndvrh, aby vldda zfridila 
k zlepSeni poméré finanénich novou paijéku, 
ku které% by pry predevSim Cirkev kato- 
lické ze svého jméni pfispéti méla. Neni 
to my$lenka nova, jiz list tento vyslovuje 5 
nebo za na’ich éasti neprdtelé Cirkve pro 
uSetreni vlastniho jméni preéasto jiZ vladé 
radili, aby si jménim cirkevnim z nesnazi 
pomohla. AvSak dejme tomu, Zeby se sku- 
teéné movité i nemovité zbo%i cirkevni pro- 
dalo, a Zeby se snad nékolik set miliont 
alatych strZilo. Bude tim statu spomoZeno ? 
Z minulych dob vime, Ze pri prodeji ne- 
movitého zboZi stat nikdy dobre nepocho- 
dil. Za odhadovani statki, za odbyvani 
komisi, na diéty urednich osob vyplytva se 
gatna Gast nové nabytého jméni. Z toho, 
co by pak zbylo, mohla by se arci édstka 
staétniho dluhu zapraviti. Vé8ak nikoli statni 
dluh sdm v sobé, ale kaZdorotni uroky to 
jsou, co u nds nad miru zvysily statni vy- 
dani. Kdyby vSak vldda zabavila jméni 
cirkevni, musila by Cirkvi také uroky pla- 
titi a zajisté spravedlivo jest, aby Cirkvi 
platila tak velké uroky, jako jinym véri- 
teltm. Nezapominej také nikdo, Ze velka 
éAst jméni cirkevniho nyni jiz jen v stat- 
nich papirech zalezi; kdyby méla Cirkev 
jméni své statu vydati, vynesla by na bursy 
své papiry statni, hodnota téchto papiri: by 
znamenité klesla, a stat by misto prospéchu 
mél znaénou Skodu. Mimo to budiz po- 
dotknuto, Ze Cirkev posud védy ndlezité 
zapravovala dané a poplatky stdtni, a Ze 
dané ty (na pr. tak reéeny aequivalent) 
jsou vétsi, ne% jaké jini obéané plati; kdyby 
vsak Cirkev o jméni své byla oloupena, 
sotva by tak velké dané mohla davati a 
sotva by se mohla s nimi v uréity éas 
k statni pokladnici dostaviti. A kdyby dnes . 
neb zitra vlada nemohla troky ze stdtnich 
papirti platiti, musily by jednotlivé obce 
duchovni osoby Ziviti a vylohy bohosluzby 
zapravovati; proée% by kontskald statki 
cirkevnich i obcim znamenitych bremen 
pribylo. Mélaliby vypsana byti vibec nutnd 


eS a 


here penézita, prispéje zajisté Cirkev 
le nejvy88i moznosti, své, jako piispéla 
v posledni pijéce nérodni znamenitymi_ su- 
mami. Kdo vSak jedinou spdsu statnich 
financi_ hledd jen v cirkeynim jméni, ten 
nem& jasného ponéti o jméni tomto a ne- 
poyazil, Ze ta cast jméni cirkevniho, kterd 
ie zapraveni puyak vyloh zbyva, nelezi 
ladem, nébr% Ze bud statu, bud obéantim 
jednotlivym jest zapiijéena, a %e se z ni 
zapravuji remeslnikim, umélefim a obchod- 
nikim rozlitné vylohy, jichz by Cirkev 
oloupena jsouc 0 jméni své nikdy vice éi- 
niti nemohla; z éeho% zase patrno, Zeby 
z prodeje statki cirkeynich rozlitnym kra- 
jim _a jich obyvatelim samé obtize a Gasné 
Skody povstaly. (Dle ,W. a L“) 

Z Némecka, (Pokraé.) Valny sjezd kat. 
jednot vyslovil slayny protest proti nucenému 
nayStévovani &Skol, pokud stdtni vlddy 
protestantské prinucuji rodiéi katolickych, 
aby ditky své do nekatolickych Skol posi- 
lali. Dale to tiéastnici sjezdu prohlaSuji za 
ktiklavé bezpravi, Ze v nékterych zemich 
nekatolitti uditelé a profeso¥i placeni jsou 
z fondi Cirkve katolické a z dani kato- 
lického obyvatelstva. — Knéz Modeste po- 
dal zpravu, Ze priStim jarem bude polozen 
, ziklad ku chrému pro Némce_ katoliky 
v Parizi se zdrZujici. — Katolicky spolek 
pro vydavani dobrych spisi (broStr) vloni 
utvoreny vydal jizZ nékolik meniich spist 
ve 30.000 vytiscich. Predseda p. z Andlavu 
jménem veSkerého shromaZdéni vzdal diky 
biskupu a méstu Tryrskému za laskavé 
pohostinstvi uéastniktim prokazané. Uéast- 
niki bylo vesmés 1400, mezi témi mnozi 
predsedové jednot kat. tovary8i; také byly 
z deyiti universit Getné zastoupeny spolky 
katolickych Studujicich. Pristi sjezd bude 
se slayiti v Insbruku. 


Literni oznamovatel. 


*—* | Proni knizka milé mlddeze cesko- 
slovanské.“ Od Fr. Jos. Rezate a Karla Bu- 
life. (Cenou pocténa,) V Prazé. Ndkladem knih- 
kupectyi B. Stybla. Stran 173, sli¢nym tiskem 
na tuhém papife s 60 obrazy. — Obrazkovy 
tento slabikar slusi nazyati vybornym navodem, 
jak by se dité hravé naudilo psani a éteni i 
kresleni, poéitani, télocviku a rozmanitym yvédo- 
mostem, jak vysvita z nasledujiciho obsahu: 
I, oddéleni: Kreselni priprava ku psani; potatky 
psani a cteni; dal3i cvideni ve éteni a psani 
velkych pismen; jak podcitame véci od 1 do 10; 
jak cvidime télo (télocvik v 5 postupech.) IU. 
Oddéleni: Jiskiitky mluvnitky; zvifata a rost- 
liny co zabavy kreselni; popisovani véci; za- 
bavky; povidky a basnicky, III. oddéleni: Nase 
viast; nase déje, cim se lidé zaméstknavaji ; spo- 


radani svéta; o Clovéku; o Bohu. Cena knizky 
s éernymi obrazky 60 kr.; as malovanymi 80 kr. 

*—* . Cirkeuni hodinky za mrtvé.“ Vydal 
Vincenc Brad aé, kanovnik pri metropolitnim chra- 
mu Pané sy. Vita v Praze. S povolenim nejd. 
kniz. arcib. Ordinariatu. V Praze 1865. Sklad 
Karla Bellmanna. Stran 40 frakturow s napévy. 

** . Posvatnd kazatelna.“ Vydava B. 
M. Kulda, faraé Chlumsky, k. arcib. stiidnik, 
Roénitk IL, svazek 12. (listopadovy.) Obsahuje 
dokonéeni Yeti na ned. XXI. po sy. Duchu, dale 
na slavnost VSech svatych: O cténi svatych. Na 
pamatku vsech vérnych dusiéek: Den smrti jest 
lepSi dne narozeni, Na ned, XXII. po sy. Duchu: 
I, vyklad sy. evang. Mat. 22, 15—21. II. Za- 
dost penéz privadi k prestoupeni vSsech 10 pii- 
kazani, Na slaynost sv. Martina: Sy. Martin, 
svice hoYict a sviticli, Na ned, XXIII. po sy. 
Duchu: Chceme-li do nebe pfijiti, musime vériti 
a dle viry zZivi byti. Na ned. XXIV. po sy. 
Duchu: Neviditelné, zazratné pisobeni milosti 
Bozi. Na slavnost sy. Katetiny: Sy. Katerina 
bojovala statné proti moudrosti tohoto syéta a 
vydobyla slavného vitézstvi. Na ned. XXV. po 
sy. Duchu: Snih — dobry vidce k bohomysl- | 
nosti. Na slaynost sy. Ondireje: Kazdy ochotné 
ma nésti kiiZ svij. — Timto sesitem ukonéen 
jest druhy roénik pryniho tohoto éasopisu kaza- 
telského v jazyku nasem vydavaného s velikou 
spraynosti, V tomto roéniku ulodeny jsou ho- 
miletické prace 34 kazateli. Rocniku II. pfe- 
jeme hojného zdaru. 

*_* Obiirny Zivot a utrpeni Vykupitele 
naseho Jezise Krista a panenské matky BoZi 
Marie.“ Nakladem H. Kolka v Opavé. Sesit 
III, Jeden sesit obsahuje 40 stran a stoji 36 kr.; 
vsech sesitii bude 36. Velké tyto podadavky 
primély nas k zAdosti vyslovené v disle 17., ,,aby 
(dp. prekladatel) ohled bera na nouzi lidu zkra- 
coval vypoustéje litanie i nékteré ty modlitby a 
zpévy.“ § Zadosti touto zle jsme pochodili; ne- 
bot y ,,Op. Besedniku“ dana nam odpovéd: 
»Dobra rada ,Blahovésta,* aby prekladatel mo- 
dlitby a rozjimdnt (?) vynechal a takto lidu ve 
vydani usporil, jest zbyteéna. Jisto (%) jest, 
ze jeho rady nebude vsimano, Dilo toto v okolé 
Opavském hojnost odbirateliv éét, protoz mi- 
zeme divérné o¢ekayvati, ze se s pogddanyme 
dobrymi. u¢inky nemine.“‘ Radujme se z hoj- 
ného odbytu spisu vsi chvaly a podpory hod- 
ného, aby ysak i v Cechach letos suchem téZce 
naystivenych odbyt hojnéjsim se stal, vznasime 
prosbu na p. vydavatele, aby poZadanou cenu 
ponékud zmirnil, kdyZ sesiti méné a stranek 
v sesité vice byti nemize. — Blahovéstu jde 
jenom o rozsiteni mezi lidem spisti dobrych. 

*_* Nakladem Deédictvi sv. Cyrilla a 
Methodia vyily a dim tého% Dédictvi pravé 
se vydavaji (vy Praze v knihkupectyi K. Rivnaée, 
v Brné u Nitsche a yv Olomouci u Grosse) co 
podil na rok 1865 tyto dyé hnihy: 1) ,Cesta 


— 468 — 


do svaté zemé,“ jiz vykonal a sepsal Josef 
Chmeliéek, knéz diec, Brnénské, dr. filos. atd., 
hrab. Dietrichst. zamecky kaplan vy Pegavé ve 
Styrsku, Dil I. (Bibliotéky pouéné vydavané 
Dédictvim sv. Cyr. a Met. dislo VI.) Stran IV 
a 660 frakturou a s obrazky; s prilohou (6 stra- 
nek) napévi k nékolika hymnim, které se pri 
kaZdodennim privodé y chramé Boziho hrobu 
zpivaji. Jest to kniha pouéna a velice zabayna, 
a bude étenafim tim vitanéjsi, ,ponévadzZ po- 
dobného popsani sy. zemé ve sloyanské fedi (co 
prace pttvodni) nevySlo jiz od r. 1608, které- 
hozto roku éesky rytit Kristof Harant  popsani 
cesty syé, r. 1598 do sy. zemé konané tiskem 
vydal.# 2) ,,Moravan.“ Kalendat na rok oby- 
éejny 1866. Roénik XV. Pofradatel: Ignat Wurm. 
Hyézdafskou Ast vzdélal dr, Florian Sindler, 
fiditel techniky v Brné, Stran 239 latinkou. 
Obsah bohaty, bedlivé sneSeny. Skoda, Ze neni 
udano, co odkud vzato. Mame za to, zeby 
»Moravan“ na syé cené nideho netratil, kdyby 
udano bylo, Ze na pi. dlanky ,,Cirkey a stat,“ 
»lrappisté* i s poznamkou z letosniho ,,Blaho- 
vésta vytiaty jsou. Tim méné byl by na cené 
ztratil, kdyby aspoii zaéatecnich pismen jmen na- 
Sich. pp. spolupracovnikti byl ponechal. 

*_* Oswiata“ nazyva se polsky éasopis 
Sestityhodnik vénovany domacimu i skolnimu 
vychovani, jenzZ poéal vychazeti v Poznani. Seiit I. 
obsahuje mimo jiné katechisaci o nejsv. Sva- 
tosti, pojednani o nauce déjin sy. ve Skolach 
elem,; o trestech télesnych, o konferencich, ja- 
kym sptsobem mize sobé vy materielnim ohledu 
polepsiti uditel na vsi atd. 


Lapisky Deédictvi sv.-Janského. 

Piistoupili vy mésici éervenci. Z Pragské 
arcidiecése: Anna Pokorna.z Tyeboratic, véno- 
vala statni oblig. 100 zl. pro &kolu TiYebora- 
tickou. Josef Ridkosil, méStan v Divisové. Z diec, 
Kralohradecké: Josef Husak z Lukayce. Z Bu- 
déjovické: Barb. Hemzova, z Zabote, Jos, Pek 
z Strakonic. Z Olomické; Rod Frantiska Lati- 
naka Z Hradku ; Barb. Fojtikova z Fren3tatu; 
Marie Volna z Ujezda; 
Z Brnénské: Anna Valentova z Boskovic. Z 
Osttihomské: Anna Herczegova a Spolek Ziyého 
riZence z Velkych Suran. 

V mésici srpnu. Z Prazské: Vp. Frant. 
Burian, kaplan ve Velvarech. Z Hradecké: Obec 
Zeleznice vkladem vp. Fr. Cernohorského a Skola 
ve Vilimové vkladem téhoz. Z Budéjovické: 
Rod Jos. Suchana z Mlynafovic. Z Olomucké: 
Skola v Hluku vkladem Barb. VaSkovicové; Anna 
Brizlova z Citova. 

V mésici zati. Z Prazské arcidiecése: Jo- 
sefa Pruzinova z Kiesice; P. Roman Vieteck, 
koop. ve Vambeticich. Z Hradecké: Barb. Hauf- 
kova ze Zahiebu, Z Budéjovické: Skola Ska- 


Vine. Hosak z Prerova. 


licka blize Sobéslavi. Z Olomucké:. Vinc. Sitko 
ze Vsetul; Jakob Tesarik z Bolelouce; Mariana 
Koblihova ze VSechovic, Z Videriské: Rod Frant. 
Janetka ve Vidni. Z Uher: Vavrinec Muczek 
z Temegvaru. Ze Slavonie: Jeho Excellence 
nejdist. p. biskup Jiti Strossmayer pristoupil co 
spoluzakladatel se 100 zl. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské: 
Ve spravé duchovni ustanoven jest: i 
p. Ignac Kubasta, kapl. v Citové, za admi- 
nistr. do Bechlina; 


p. Jan Strizek, katecheta nac. kr. hlayni divét 
skole ném., jest spolu udit. naboz. na nové 


z¥iz. real, gymnasiu mésta Prahy. 
Uprazdnéna mista: 
Bechlin, fara patron. p. Jos. kniz. z Lobkovic, a 


Myto, fara patr. J. c. k. Velié., od 4. fijna, 
Petrovice, fara patr. p. Adolfa a Marie hrab. 
z Barth, Barthenheimu od 13. iijna. 
V diecési Litométické. 
V Panu zesnul: 
p. Ant. Ullrich, jubil. knéz, b. kons. rada, 
vikar. tajemnik a os. dékan v Novém Méste¢ku, 
7, Hjna (nar. v Liberci 15. Hjna 1786, 
knéz od 17. srp. 1809). 


? Vyznamenani jsou: : 
p. Karel Kerka, farat v Tusimicich, jmenovan 


osobnim dékanem; 

p. Frant. Krajsky, vicerektor b. seminafe, ob- 
drzel prayo synodalit. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Ambroz Hille, farat vy Dolnim Einsiedlu, za 
farate vy HanSpachu; 

p. Karel Schneider, admin. v Domausicich, za 
farate v Hiivicich; 

p. Frant. Heinrich, kooper. v Raspenayé, za 
administr. do Nového Méstecka; 

p. Ant. Dlaske, kap., z Lipy do Chriesdorfu ; 

p. Em. Czirnich, koop. z Jablonného do Cvikova; 

p. Ferd. Steche, admin. v Dobranové, za kapl. 
do Brnise ; 

p. Jos. Seliger, neom., za kaplana do Lipy ; 


p. Vilém Résler, neom., za kapl. do Zakup. 
. Uprazdnéna mista: 
Domausice, fara patr. kniz. Schwarzenberga, 


Dolnit Einsiedel, f. patr. naboz. matice, 
Nové Meéstecko, f. patr. hrab, Clam-Gallasa, 
Dobrovice, f. patr. kniz. Thurn-Taxisa,, 


Na Moravu: Sklad a expedice knih vy- 
danych nakladem Dédictvi sv. Prokopa jest 
v knihkupectvi B. Stybla (v expedici t. listu), 
kdezZ se knihy pro udy vydaji kazdému, kdo se 
diplomem vykaze. Zasle-li tedy néktery knih- 
kupec neb jednatel Moraysky ku pr. 60 diploma 
s prislusnou za exped, odménou, obdrdi ‘knih 
pro 60 udi. Spoléujte se k uiet¥eni vyloh. - 
Knihy se vydavaji od 5. zdi*t viem i tém 
uéastnikiim, ktefi jenom 5 zl. sloiZili. 


Lisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


 Roénik XV, 


V Praze dne 25. 


Cislo 30. 


rijna 1865. 


_ Vydavase . v  Predplaci se 
BG 15. a 25. v expedict 
kazdého mésice. A Hi \] 3 i u v8ech radnych 
Sea : knihkupet 
Redakce: ‘ 
v kniz. arcib. semi- B na rok: @ #1. 5O ke 


“nari Gislo 190—I. 
Expedice: 
v kat. knihkupectvi 
BK. Stybla, 
na sv.- Vaclavském 
eR éis. 786—II. 
Nedosla éisla rekla- 
- mujte nejdéle 
v mesici. 
OOS 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hich bidné Gini narody.“ 


Hlasy_katolické. 


—_ eS EO 


Vydavatel a redaktor: kné2 FRANTISEK SRDINKO. 


LLL LLL LE EEE 


na pilr,: @ 2). B® kr. 


Po posté: 
Celorocné: B zl. — kr. 
pilrodné : M al. S&S kr. 
Predplaceni étvrt- 
letni se neprijima, 
Jednotliva éisla se 

neprodavaji. 


!PP_LE_OIOIOIIPIPLILILLLLIILELL III IO 


(Piisl. XIV, 34.) 


Hod vsech svatych Bozich. 
(Reé sv. Leona papeze timského.) 


Nejmilejsi! kdyz Pan nas Jezis 
Kristus vSechnu Galileji obchazeje evan- 
gelium kralovstvi (Boziho) kazal a vse- 
hky neduh yv lidu uzdravoval, rozesla 
se povést.o Jeho divech po veskeré 
Syrii, a odevsad z Judska valili se za- 
stupove k lekati nebeskému. Zietel- 
nych divu, obzvlastné zazra¢ného ne- 


mocnych uzdravovani, bylo tehdejsim. 


k vereni a doufani nadsmyslnych véci 
zpozdilym lidem velice potiebi, aby 
moc a dobrotu Pana Jezise zkusice, 
v Bozsky ptvod a spasitelnost Jeho 
uéeni ochotné uvérili. 

Kristus Pan, jenz lidskych tél uzdra- 
vovanim léky dusim strojil, pouchyliv 
se od zastupt.vstoupil na horu bli- 
zounkou, aby s této- své tajemné a 
vysoké stolice apostoly sem svolané 
vznesenéjsim vyucéoval pravdam. Hory 
té za stolici utitelskou obranim zjevil 
jim. Pan, zef On sam to byl, jenz 
druhdy (na hore Sinaji) k Mojzisovi 
raéil mluviti. Tamo himél hrozné hlas 
Jeho spravedlivosti; tuto vsak libé zni 
hlas milosti Jeho presvaté; ¢imz napl- 
nilo se proroctvi Jeremiasovo: , Aj dnové 
prijdou, dé Hospodin, a ucinim s do- 
mem Israelskym a s domem Judskym 
smlouvu novou... Po téch dnech... 
dam zakon svig do vnitinosté jejich, 
a na srdci jejich napési jej.* (XXXI. 
31, 33.) To samé tedy Slovo vééné, 
jez mluvilo k Mojzisovi, mluvi ted 


k apostolim, a pise hbitou rukou svou 
na srdeich jejich stanovy Nového Za- 
kona. Onde Slovo hustym okryté mraé- 
nem poustéjic hrazu v lid, branilo mu 
hiimanim, blyskanim a trouby moc- 
nym zvucenim pfristoupiti k hore: zde 
pak mluvi Slovo pokojné k uéenikim 
sméle vukol Ného stojicim, aby jemnou 
milosti Nového Zakona’ drsna piisnost 
Starého byla odklizena, téz aby ze 
srdci vsech za syny Bozi piijatych 
bazen otrocké zmizela. 

Na této hore raéil Kristus Pan jadro 
svého uéeni v prupovédech nasledujicich 
sloziti a zjeviti, ukazujic vsem blazenosti 
vetné zadostivym schudky do nebe: 

»Dlahoslavent chudt duchem; nebo 
jejich jest kralovstvt nebeské.“ 

By se posluchattim to hmotné nouze 


‘biimé, jehoz chudi o sve vali nemohou 


s sebe stfasti, nezdalo postatitelné 
k zaslouzeni nebeského kralovstvi, ra- 


Gila jest Pravda spusobu téch chudych 


uréiti, tkouc: , Blahoslaveni chudi dwu- 
chem,“ — z éehoz patrnot, ze jen ta- 
kovym chudym dano bude kralovstvi 
nebeské, jez spise pokorna mysl nez 
vezdejsi nedostatek schvaluje.” Ovsem 
nuzni lidé pokory Sslechetné snaze do- 
budou nezli bohatci, ponévadz s nouzi 
krotkost a s bohatstvim nadutost rada 
tovarysi; alé prece i mezi bohatymi 
nalezneme chudych duchem, kteti hoj- 
nost svou nikoli k nadymani pychy, 
nobrz k éinéni skutki milosrdnych sveé- 
domité vynakladaji, stédrotu bliznim 
na polehéeni bidy osvédéenou za‘ nej- 
30 


— 470 — 


vétsi svij zisk vazice. Lidem_ véSeli- 
kého stavu a radu lzet pokorou zavde- 
éiti se Panu Bohu: mohout pii nestej- 
nych statcich rovni sobé byti slechet- 
nou vuli; nic na tom nezalezi, ruzni-li 
je majetek zemsky, jen kdyz om tous 
dobra duchovniho zadosti plapolaji. 

blahoslavena chudobo, kteraz nad chti- 
vosti pominutelnych véci a nad lakot- 
nosti zbozi svétskych panstvi provo- 
zujes! — Srdnaté této pokory prvni 
po Panu Jezisi piiklad ukazali na sobé 
svati apostolé, svaj vSechen majetek 
ku pozvani Uéitele nebeského opustivse 
a rybarstvi svého zivnost za lovent lid- 
skych dusi radostné vyménivse. V téz 
ctnosti nasledovalo jich mnozstvi vér- 


cich — pryotin Cirkve —, kterychz 


vsech bylo jedno srdce a jedna duse: 
ti také prodali a rozdali vsechny své 
dédiny a svrchky; za kterouzto pre- 
vroucnou k chudobé lasku zbohatli jsou 
ve zbozich véénych, odkudz i dle slov 
apostolovych radosti oplyvali ,jako nic 
nemajict, ale vsemi vécmi vladnouct* 
(v Kristu). (Il. Kor. VI. 10.) Proéez 
take bl. apostol Petr kdyz vstupujic 
do chramu od chromého muze za al- 
muznu byl prosen, fekl jemu: , Zlata 
a stribra nemam; ale co mam, to tobé 
dam: ve jmenu Jezise Krista Naza- 
retského vstait a chod!* (Sk. ap. HI. 6.) 
Cozté nad takovou nizkost vznesenéj- 
siho, neb nad takou chudobu bohatsi- 
ho?! Apostol penéz nema, vSak vladne 
darem moci uzdravujici: koho matka 
porodila chromého, toho Petr slovem 
udinil zdravého, i obnovil obraz Kristiv 
na zebrakovi, jemuz nemaje nemohl 
darovati peniz s obrazem cisatovym. 
Kromé ¢élovéka, jenz chtize nabyl, spo- 
mozeno jest z pokladu Petrova péti 
tisicim muziiv, jizto k napomenuti té- 
hoz apostolaz dotéencho zazraku v Krista 
Pana uyveiili, A tak ten chudy apostol, 
nemaje co dati zebrakovi, stal se roz- 
davaéem piehojné milosti Bozi: uzdravilt 
je} na nohy chromeého, a k tomu tolik 
tisic srdcem neduzivych, z nevéry zi- 
dovské kulhavych lidi, jezto od té chvile 
za Kristem bystie bézeli. 


Prodlouzuje fet, hlasal Pan: 

, Blahoslavent tis, nebo ont zemé 
vladnouti budou.“ 
- Tichym a krotkym, pokornym a 
mirnym, a k snaseni vselikych kiivd 
ochotnym zaslibeno jest, zet zemi vlad- 
nouti budou. Odstup od nas, bychom 
snad takto zaslibenou nam dédinou, 
jakoby nebeskeé vlasti odtrzenou, po- 
hrdati sméli! neb i toto blahoslaveni 
Pané slySeti lze jenom na takovée, kteri 
vejdou do nebeského kralovstvi. Ta 
tedy tichym lidem k déditnému vla- 
datstvi zaslibena zemd jest télo svatych, 
jez pro jich pokoru na Stastném z mrtvych 
vzkiigeni proménéné v slavu nesmrtel- 
nosti bude obletéeno; v kteréz duse 
navratic se, nezkusi v ném a z ného 
nizadného odporu, ale uzije blahé jeho 
s jeji vali shody v jednoté dokonaleé; 
i bude jim vladnouti v klidu nepreru- 
sitelném. Tehdaz bude duse_patiiti 
ustaviéné na Boha tvari v tvar, beze 
vsi zavady od téla druhdy mdlého; 1 
umlkne navZdy jeji styskani: , Télo, 
kteréz porusent bére, obtéZuje dusi, a 
ten zemsky prtbytek dol stlacuje smysl 
mnoho premyslujicé.“ (Moudr. IX. 15.) _ 
Skonalté zapas pribytku s obyvatelem, 
a vsechna zpoura sluhy proti panovi 
zmizela na véky! V ustaviénem pokoji 
budou tisi vladnouti télem svym, aniz 
jim prava nad nim ubude, jak mile 
toto porusitelné (télo) obleée neporu- 
sitelnost a toto smrtelné obleée nesmr- 
telnost. (I. Kor. XV. 53); tehdaz se 
nékdejsi téla urazlivost a tiznost pro- 
méni dusi v odplatu a.v oslavu. 

Potom kazal Pan Jezis: 

»Dlahoslavent lhajicé, nebo ont po- 
tégent budou.“ 

Lkani, jez ma od Pana vétné po- 
téseni zaslibené, déli se, Nejmilejsi, 
od bédovani tohoto svéta: nikdo ne- 
vezme odplatu blazenosti vééné za ono 
kvileni, kteréz jest vSem vsude lidem 
obecné. Zcela jinati jest piavod sva- 
tého vzdychani a blahoslaveného pla- 
kani. Zbozmy zarmutek 1ka bud nad 
cizim bud nad svym vlastnim hiichem ; 
zalosti vice proto, ze hrich byl spa- 


— 471 — 


chan, neZli Ze jej spravedlivy Bah tre- 
stem stiha; teZ oplakava toho spise, 
kdoz’ zlost provodi, nez onoho, kdoz 
ji trpélivé snasi; ponévadz-zlost v po- 
kutu pohiizi hitsnika, trpélivost pak 
v slavu vede spravedlivého. 

Dale hlasal Pan: 


» Blahoslavent, kterélaénéjt a éenejé 


spravedinosti, nebo ont nasycent budou.* 


Neni to cos hmotného a zemského, 
po ¢emz tito blahoslavenci laénéji a 
Ziznéji: cheet se jim dobra spravedl- 
nosti a sytosti z vidéni samého Boha 
vnebeském kralovstvi.- O té duse Stastné, 
ktera po takovém pokrmu a_ ndapoji 
prahne! VsSak by po ném ‘nebazila, 
kdyby ho jesté nebyla okusila. Jisté 
byla ona jiz slysela ten hlas ducha 
prorockého:: , Okuste a vizte, jak sladky 
jest Hospodin!* (Zalm. XXXII. 9.) 
Protoz dan jest ji shiry trositek slad- 
kosti svrchu naznaéené, jiz ledva oku- 
sivsi tak mocnou zplanula milosti roz- 
kose svatocudné, az se ji vSechen zhnusil 
svét, ona pak ze vsi sily srdce svého 
jediné spravedlinosti laénéti a Zizniti 
poéala. Odtud i spustila se duse tato 
na spravedlnost prvniho prikazani: , Mi- 
lovati budes Pana Boha svého z celého 
srdce svého, a z celé duse své, a ze vst 
mysli své, 1 ze vst stly své* (Mar. XII. 
30.), znajic to, ze milovani Boha nic 
jineho neni, nez milovani spravedlnosti. 

Anot hned po Bohu blizniho milo-. 
. vati ptikazano, blahoslavi Pan Jezis 
také ty lidi, kdoz spravedlnosti snazni 
jsouce, zaroven milosrdnosti-jsou pilni. 
Hlasa totiz: 

_ ,Blahoslavent milosrdnt, nebo ont 
milosrdenstvé dojdou.* 

O kiesfane! tobé pfislusi, dovtipiti 
se toho, jak jemné a obratné Pan Jezis 
tebe k_ zaslouzeni odmény vétné po- 
bizi. Zadat Milosrdenstvi, bys byl mi- 
losrdnym; chce tomu Spravedlnost, bys 
byl spravedlny: aby Stvoritel jevnym 
byl v stvoreni svém, a obraz Bozi se 
obrazel v zrcadlu srdce. ¢lovéka, na- 
sledovnika Boziho. Spolehej na_ to, 
zet za svou praci vezmes Zadouci od- 
platu véénou! 


Jesto pak tobé almuzny ¢inicimu 
vsecky véci ¢isty budou, dostihnes jisté 
toho dale Panem Jezisem zaslibeného 
blahoslavenstvi, jez takto znt: 

» Blahoslaventé ¢cistého srdce, nebo 
ont Boha vidéti budou.“ | 

Vsak kdo ma éisté srdce? Ovsem kdoz 
se stkvi vSemi svrchu vytknutymi Slechet- 
nostmi!— Nejmilejsi, kterak Stastny jest 
clovék, jemuz tak velikou mzdu-piipra- 
vuje Hospodin! Z vidéni Boha plynouci 
blazenosti hojnost zadna mysl vyskou- 
mati, zadny jazyk vypraviti nemuze. 
A piede bude élovék ten proudem té 
blazenosti od toho okamziku napajen, 
kdy na vzkiiseni téla z daru Boziho 
vezme proménu. Boha na zemi nevi- 
ditelného bude vidéti na nebi, nikoli 
skrze zrcadlo a v podobenstvi, ale tvaii 
v tvar tak, jakyz On jest; a v nevy- 
slovné rozkosi vétného Nan patient 


bude toho pozivati, éehoz oko nevidalo, 


ani ‘ucho neslychalo, a coz na _srdce 
lidské nevstoupilo! Pravé ¢istému srdci 
zaslibena jest tato blazenost; neb ne- 
cisty zrak nebude moci hledéti v stkvélost 
Svétla pravého, jez jsouc cistym dusem 
rozkosi, necistym bude mukou. Proéez 
nechodmez ve tmach marnosti svét- 
skych, ale vytirejmez z oti duse své 
kazdou skvrnku, aby nékdy jasné Boha 
uziiti a na Ném samém pastvu miti 
mohly. . 

K podminkam vééné blazenosti pri- 
dava Pan JeziS jesté jinou, vece: 

, Blahoslavent pokojnt, nebo oni sy- 
nové Box sloutr budou.* 

Neblahoslavi Kristus lecjakého sroz- 
uméni lidského, nébrz onu ~svornost, 
o kteréz di Apostol: , Pokoj méjme s 
Bohem skrze Pana naseho Jezise Krista® 
(Rim. V. 1.), a zase -prorok David: 
,Pokoj mnohy tém, které milujt zakon 
tviij, ajsou bez trazu.« (Zalm. CXVILL. 
165.) Téhoz% pokoje nesméji sobé ani 
nejtuzsi svazkové pratelstvi ani které 
sptiznénych duchi podoby pravem piti- 
vlastnovati, pokad se nesrovnavaji s vuli 
Bozi. Bez tohoto predistojného po- 
koje budet vselika v hii8nych zadostech 
shoda — jenom potvorna nepravosti 

30* 


— 472 — 


smlouva! Milovani svéta nesrovnava se 
s milovanim Boha; nikdo nevejde v shro- 


mazdéni syniv Bozich, let byl se vy- 


trhnul z prost¥edku naroda_ télesného. 
Ktert pak koliv usiluji zachovavatijednotu 
ducha v svazku pokoje,.ti srovnavaji 
se vidy s zakonem véénym, bez ustani 
takovou pred Boha modlitbu kladouce: 
, Bud vile tua, jako v nebi, tak 2 na 
zemi.“ (Mat. VI. 10.). Tito jsou po- 
kojni, v dobrém jednomyslni a ve sva- 
tych vécech svorni; tito budou vééné 
véktiv synové Bozi a spoludédici Kri- 
stovi slouti; neb milovanim Boha a 
blizniho vezmou za vysluhu sprosténi 
bolesti a uzkosti ze vseho protivenstvi 
a urazu, takze po dobojovaném boji 
se vselikym pokusenim odpotivati bu- 
dou v nejklidnéjsim pokoji Bozim. Skrze 
Pana naseho Jezu Krista, Jenz s Otcem 
a Duchem svatym Ziv jest a kraluje 
po véky véktv. Amen. —o— 
Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a muéenik. 


(Pokragovani.) 


III. 

Kyjevsky metropolita Hypac Poéej, 
posvétiv asi r. 1609 Josafata Kunce- 
viée na knézstvi, rozprostranil ptso- 
bisté jeho blahoplodné horlivosti. 

V uradé kazatelském a zpovéd- 
nickém zahrnul Josafat dusi bez poétu. 
Obsah jeho kazani jevil uéenost di- 
kladnou, teé znéla libé i razné; onou 
presvédéoval rozum posluchaétv, touto 
uchvacoval srdce jejich. Clankim viry, 
predné tém, v nichz se pravoslavni od 
katoliktv ruznili, u¢il moudry knéz zpa- 
sobem pitjjemnym a snadno_ pochopi- 
telnym. Vsude vyuéoval Josafat: v ko- 
stele, na trhu, v ulicich a po domich; 
konaje cestu, zastavoval se v mésteé- 
kach, vesnicich, dvorcich, samotach i 
hospodach k vali tomu; sprostacktim 
vykladal rad modlitbu Pané. Protivnici 
kiestanské pravdy a cirkevni Jednoty 
nemohli se vynadiviti valnému zastupu 


dusi, jez byl horlivy sluha Bozi s Cirkvi 


Rimskou sjednotil. Dobie si toho vsimli, 


_prava Zivota. 


ze ziskal kazdého, komu byl jako zer- 
tem iekl: Z tebe bude Sjednocenec 
katolik! — Proéez zakazovalo ducho- 
venstvo pravoslavné ovcim svym, pou- 
Stéti se do reci s Josafatem, aby od 
ného ,pfevraceni* nebyli.. Odtud na- 
zvali jej katolici ,karabaéem na_ roz- 
kolniky,“ pravoslavni vsak poéali mu 


| tkati , Dusochvat,“ a ta prezdivka mu 


jiz -zastala. Piispél k. tomu obrazek, 


na némz odstépenci metropolitu Poéeje, 


jeneralniho vikate Rutského, a naseho 
Josafata v podobé zpotvorené vyma- 
lovati dali. Knéze Josafata zpitvoril 
malit v éerta rohateho s haky v rukou, 
jimiz. duSe do pekla stahoval. - By pak 
ho kazdy hned poznal, piidan k pitvore 
napis ,Dusochvat. — Knézi pokor- 
nému srdce plesalo, ze hoden utinén, 
pro jmeno Jezise trpéti pohanéni; od- 
povidal pak ruha¢tiim svym takto: , Dejz 
Pan Buh, abych dusi¢ky vase pochvatil 
a do nebe pjyinesl!“ — Z mnozstvi 
téch, které Josafat kazanim a vyuéo- 
vanim s_ katolickou Cirkvi sjednotil, 
vstupovalo. drahné osob do klasterd 
zakona sv. Basilia. 

Josafat, jenz vodival lidi k zpovéd- 
niktim, citil co knéz rozkos velikou, 
piisel-li kdo zadaje, by. mu_svatosti 
pokani ptisluhoval. Sladké jest ovoce 
svatosti této: milost Bozi, mir s Bo- 
hem as bliznim, pokoj svédom}, na- 
Komu knéz katolicky 
touz svatosti tadné ptisluhuje, toho . 
obléka v Gisté a-krasné roucho sva- 
tebni, v némzZ vjiti smi do veéeradla 
nebeského krale k hodim Beranka Bo- 
ziho. Srdce naSeho Josafata pretékalo 
laskou k Bohu a k bliznimu; on sam 
byl mnozstvikrat na ovoci ‘svatostniho 
pokani sobé pochutnal: ky div tedy, 
ze on co knéz sam lidem nadchazel, 
a je is plaéem prosival, aby slik svaté 
zpovedi?! Na biehu teky Némné ée- 
kalo kdysi mnoho lidi, azby do ledu 
zamrznouc jim bezpetne poskytla pre- 
pravy. Lovec dusi — Josafat zotiv 
je, neustal jich pouéovati, napominati 
a roznécovati, dokud ho nepozadali, 
aby je prostiedkem~ svatosti pokani 


=: 478 = 


s Panem Bohem smiiil. . Tehdaz vy- 
hnal metropolita Poéej’ opata Sénéila, 
zradce Sjednocenych, z klastera nejsy. 
Trojice, a poruéil to opatstvi Josetovi 
Rutskému. “Novy opat, byvaje jene- 
ralnim vikaistvim zaméstnan, uéinil pii- 
tele naméstkem svym v klastete. Jo- 
safat, aé mu tim prace piibylo, ne- 
oblevil v hlasani slova Boziho a v pii- 
sluhovani svatostmi. Zatasté musil ze 
zpovédnice zrovnana kazatelnu, a predce 
bylo kazani jeho tak spotddano, Ze 
vubee za vyvazek ze studnice Ducha 
svatého uznano jest. NadSeného knéze 
obklitil jednou hned po kazani veliky 
zastup, chtic k svaté zpovédi. Z pte- 
dulezité pfitiny nemoha mu_ osobou 
Svou ve zpovédnici poslouziti, zadal 
podiizeného, velmi nabozného  bratra 


Simona Jackéviée o zastani. Churavy 
knéz. pokrdil ramenama. Klekl pied 
nim Josafat, a prosil zas. Jackévié 


poslechl, a s pomoci Bozi udélil vsem 
svatost zadouci. Jenz tolik petoval ci- 
zim dusim o slusné roucho k. stolu 
Pané, na svou viastni dusi¢ku nikoli 
nezapominal. Josafat o¢istoval svou dusi 
_ vJordané svatostniho pokaniod vsednich 
skvrnek na ‘kazdinky den, prve nezh 
Sel slouzit msi svatou. Doplnkem této 
jeho piipravy k hodnému piijimani 
velebné Svatosti bylo mrskani téla a 
ptipinani pasu kajiciho. _ . 

V polském Rusku a Litevsku silné 
dotiral pravoslavny na katolickou Cir- 
kev: odnato Sjednocenym chramtv ne- 
malo s veskerym nadanim a prislusen- 
stvim. Ba, rozkolnicka Sslechta vy- 
mocnila ten zakon, aby, cozkoliv z za~ 
dusi pravoslavna strana na ten ¢as 
drzi, to na vzdy méla bez odporu. 
Snad by Sjednocena Cirkev byla zasla, 
“kdyby se ji metropolita Poéej s kra- 
lem Sigmundem by! neujal. Proto se 
odstépenciv zlost v mstivost zvrhla: 
vypravili na metropolitu vraha, a dali 
mu vzkladanim rukou na cestu poze- 
hnani, Bylot mésice éervence |. P. 
1609, kdyz Hypac Poéej o néjaké 
slavnosti ve Vilné po trzisti posvatny 
privod Ginil. Nastrojeny vrah dobyv 


pod satem skrytou zbran, oboiil se na 
veleknéze. I machnul po hrdle; mii- 
kem nastavil metropolita berlu, kryje 
se. Vrah mu jednou ranou pietal prsten, 
tii prsty, berlu, dvojnasob otoéeny 
tetéz zlaty a nahrdelnik ; na krku ostala 
jen znamka udefent. Vyznavace od- 
nesli ve mdlobach; vraha zmocnili se 
jini a odevzdali pravu. Knézské krve 
prvotiny -za Jednotu Cirkve katolické 
byly Josafatovi horlivému velmi vy- 
znamneé! — Vrah hrdla odsouzen jest. 
Josafat, maje litost nad ubohou duii, 
pospisil k nému do Zalare; lasce jeho 
zdatilo se obraceni zlosyna. Dopro- 
vodiv kajicnika na popravisté, obsta- 
raval dusi jeho, az ji v zaslouzené po- 
kuté vypustil. Touz lasku prokazoval 
milosrdny knéz jinym na utraceni chy- 
stanym zlocincim, pecuje o né V Za- 
latich i na popravisti, aby duse jejich 
kajicné a touz mérou Sstastné z tohoto 
svéta vykrotily. . 

Josafat navstévoval rad nemocnych, 
zvlasté opusténych; on jim stlal, leku, 
pokrmu a napoje podaval; cté v nich 
Spasitele, libaval jim nohy, 1 hnusné 
bolavé; tésil je, vzbuzoval k trpélivosti 
a odevzdanosti ve vuli Bozi, roznécoval 
k piijimani svatosti a zaopatioval jich. 
Kdysi vstoupil do bidne chatrée, aby 
viedy osypaného lazara s Panem Bo- 
hem smitil.. Privodce Josafattiv za- 
razen puchem hroznym, utekl mu ven. 
Josafat vysed za nim, privedl ho do 
svéetnice a rekl jemu: Za trochet pu- 
chu rychle miznouciho muzes sprostén 
byti smradu vééného v pekelnem Za- 
lati! — 

Nékolik Sslechtici nabizelo knézi Jo- 
safatovi klasteri, jichzby Sjednocenymi 
udy radu sv. Basilia osadil. Jeronym 
Chodkévié, kastelan Vilnensky, obéto- 
val mu klaster Suprasl; Rehoi Tryzna, 
marsalek Slonimsky, nabidl klaster By- 
thensky; Jan Melesko, kastelan Smo- 
lensky, jejz byl Josafat s Cirkvi sjed- 
notil, zval ho do Zirovic. S vuli opata 
Rutského upravil Josafat klaster v By- 
theni, a osadil jej reholniky. Kdyz 
pak v Zirovicich klaster ziidil, jmeno~ 


— 444, 


yan jest vrchnim tamze od Rutskeho. 
Josafat zvelebil pti tomto klastete chram, 
a v. ném poctu Roditky Bozi, tak ze 
sem od té doby zdaleka nabozni ka- 
tolici putovali, a ucinki Jejich pied 
Bohem mocnych piimluy tam zakou- 
Seli, Jakoz diiv ve Vilné, tak i zde 
dopracoval a domodlil se toho Josafat, 
ze mnozi pravoslavni, v’kactisky blud 
zabéhli Slechtici opét se navratili k ma- 


tiéce Cirkvi katolické. | (PokraéoyAni.) 


Kardinal MikolaS Wiseman, 
arcibiskup Westminstersky. 
j (Pokraéovani.) 


Noviny dordzZely na to, aby zAkonem 
obmezila se dosavadni syoboda stran priji- 
mani do duchovnich fadi.- V snémovné 
pfrednesen jest ndvrh k zdkonu na ochranu 
klaSternic, ndsilné v klasterich zdrZovanych, 
byl vSak pri druhém ¢teni opét zayrzen. 

Posléz prosla Russellova titulni bill i 


v panské snémovné, a kat. otazka odbyta | 


jest na ten éas v zemich Jejiho Velkobrit- 
ského Veliéenstva. Bill tato zamyslela vy- 
hlazeni_ kat.. ndboZenstvi v angl. zemich, 
kdyby v angl. vladé spotivala moc k ta- 
kovému provedeni. Irsti poslanci vidouce, 


ze neni jiZ v snémovné pro katoliky spra-. 


vedlnosti, zvedli se pryé, a svrchu zminéné 
hanebné podnavrhy prosly téz. 

Co vée to v angl. snémovné se dalo, 
nedal se papeZ nijakzZ myliti angl. zikony, 
Gelicimi proti svobodé kat. nabozZenstvi. 
Zatim co se rokovalo v snémovué o titu- 
lech biskupskych, usadil Pius IX. pét nové 
jmenovanych biskuptv na stolice anglické. 
Rim y té ptitce zvitézil a vitézstvi bylo upl- 
néjsim, kdyZ Russeliv navrh ptijat byl. 
Navrh tento, vztahujici sek pouhym bisk. 
titulim, dal se v Anglicku jen s tizi ve 
skutek uvadéti, v Irsku pak jest docela 
nevykonatelny, nebot pri hlasovdéni pano- 
valo v samé snémoyné presvédéeni, Ze irSti 
biskupové zakon ten, jakoby nebyl, pova- 
zovati budou a na prist své tituly podrzi. 
A necht by se byl zakon ten i prisné vy- 
konaval, Cirkvi kat. byl by toliko podaval 
latku k muéenictvi dosti levnému. Na 
vsechen sptisob byla otazka, zdaz Rimska 
stolice stalou svatovlddu v Anglii z¥iditi 
smi, rozhodnuta, a sice ve prospéch Rima 
rozhodnuta. V praktickych uéelech jest 
vibec naprosto lhostejno, zda-li kardinal 
Wiseman se jmenuje arcibiskup Westmin- 
stersky , aneb jen arcibiskup Wiseman. 
Katolicka syatovlada trvavéi od prvopotatku 


v Irech, trvé.nyni (1865) i v Anglii tim 
spisobem, jako v Irsku. Rimsky dvur ne- 
mohl se lepSiho dopadnuti véci naditi, nez 
jak pravé dopadla. 

~Sném se skonéil v srpnu 1851. Na 
rozchodu jeho dékovala krdlovna snémov- 
nikfim za vytrvalost pri poradach o cirkev- 
nich titulech, dokladajic, Ze prijetim zadkona 
nic se neublizilo zdsadé svobody nabozen- 
ské, GemuzZ ovSem nebylo tak, nebot za- 
konem timto nemdlo sevfeni jsou katolici. 

A kterak uéinili ted kat. biskupové 
s podpisy svymi? Majice novy zdkon na 
zYeteli, jali se jak v Anglii, tak i vy Irsku 
titulu svého biskupského uZivati v ten spt- 


| sob, Ze jich po zdkonu nikdo pravem sti- 


hati nemfize. Tak nesmél se Wiseman 
ovSem vlastnoruéné podepsati ,arcibiskup 
Westminstersky,“ avsak tisknouti smél dati 
ten titul. Biskup Salfordsky, dr. W. Tur- 
ner, podepsal se v pastyrském listu svém: 
Wilém z mildsrdenstvi Bozitho a z milosti 
Stolice apoStolské biskup knéZim i fehol- 
nikim i vSem yéricim biskupské osady 
Salfordskeé. 


X. Areibiskupovant Wisemana, élenem aka- 

deme Madridské, milostivé léto, obracenci ; 

, - fv t « . , 

chram sv. Patrika, pastyrsky list, jeho ka- 
zant, nové chramy; v Caené. 


Za hrmotu takové boure dosedl kar- 
dinal Wiseman na arcibiskupsky stolec. 
Boj byl kruty, avsak arcibiskup stal pevné 
a neztracel dobré mysli. O¢i kat. svéta, i 
Rima byly uprené k nému obraceny a ob- 
divovaly se jeho rdzné povaze, pripomina- 
jici na biskupy prvych kresfanskych vékiy. 

Chtic jeho apostolskou horlivost ctiti, 
zvolila je} kral. akademie déjepisu v Ma- 
dridé za Gestného Glena, v zari 1851. 

Arcibiskupovani jeho bylo vzorem hor- 
livosti a neohroZenosti. Uprostired nastro- 
jenych boutlivych zmatkii a vzteké r. 1850 
ohlasil milostivé léto, kteréZ od 8. az do 
22. prosince 1850 po véech kostelich a ka- 
plich distojné-se konalo, neberouc ohledu 
na hluény protipapezZsky ruch. 

Nebe dalo témuzZ létu trodnou rosu a 
kat, Cirkev poéala prijimati do lima svého - 
valny pocet obrdcenctiv, jak z nejvznese- 
néjSich. rodin, tak i z nejvzdélanéjsich sta- 
viy. Mezi nejprvnéjsimi obracenci byl an- 
glikansky duchovnik Todd a jeden z nej- 
vaZnéjsich irskych Slechticiv; dale mlady 
lord Nigel Kennedy vy Skotsku a lady 
A."M. Monselova, chot té% neddéyno obrdce- - 
ného snémovnika Dunravena. V dubnu 1851 
navratili se do Cirkve kat. E. Coffier a 
Coghlan, duchovnici anglikanSti, jakoz i 
C. N. Dashwood s choti svou i s dvéma._ pa- 
nima rodu yznegeného. Dne 5. Gervna 1851 


— 475 — 


p¥ijal knéz dr. Crowe opét nékolik vzdc- 
nych osob do Cirkve, a knéz Wise, bra- 
trovec anglikanského vyslance vy Athénach, 
pred dvémalety je&té dastojnik u vojsté angl., 
odeSel na kaplanku v Tolhamu u Londyna, 
V Gervenci tého% roku netoliko Puseyité, 
ale i strana evangelické yvalné prestupo- 
vala, Anglikan’ti knézi pti Leedském chra- 
mu, navrativSe.se do Cirkve 1851, zakla- 
dali na blizku chrdmu svého stanovisko 
misionarské a kojili se nad&ji, %e mnozi 
enon osadniktv jich ndsledovati bu- 
dou. Mezi 500 bitmovanctiv bylo. 23. list, 
1851 sto obracenych protestantiiv. Zvlasté 
vynikal duchovnik anglikansky F. Hath- 
war, doktor na vysokych Skoldch Oxford- 
skych; z vy88ich staviv preSli r. 1851 Sir 
Hope, markyzka Lithianova, lady Newry, 
lady Katerina Howardowa, lady Peatova 
s rodinou, mis Brandova, dcera lorda Da- 
crea, sir J. Talbot, sir Vere z Vere s choti 
adr. J. Jerrard z university Londynské 
s choti a s rodinou; J. L. Wyhlan; Edy. 
Walford; Henry Bedford; John Simeon, 
poslanec v parlamentu, a jini. R. 1850 na- 
yratilo se do lina Cirkve 24 duchovnikiv, 
r. 1851 ale jiz 33, mezi nimiz nad jiné slo- 
vutny arcijahen Manning, potomni nastupce 
Wisemantiv. Vedle téchto pokatoliéilo se 
v Anglii 70 osob z prednich rodin. Pro- 
testantska propaganda rada by za tyto ztraty 
byla dobyla néjaké nahrady, a protoz% jako 
0 pritrZ pracovala v Irsku, selitnjie pre- 
mlouyani, slibi i penéz. Tu i tam pokté- 
stilo se ji nékolik hladem hynoucich Iréa- 
niivy penézi omdmiti, aviak dale to neilo. 
Na sklonku 1852 navratilo se opét nékolik 
znamenitych osob do lina kat. Cirkve, jako: 
lord Charles Tynne, kanovnik Kanterbu- 
rysky a fardt Longbridsky, zet protest. 
biskupa Bathského a Walesského, bratr 
vévodkyné Bucelonghské; ten vzdal se pre- 
stoupenim svym diichodi 10.000 dolari, jez 
bral co kanovnik anglikanské cirkve; dale: 
Francis Wegy Prosser, znamenity ud uni- 
versity Oxfordské a r. 1817 élen snémoyny 
pro hrabstvi Heresfordské; pani Dayma- 
nova, chot anglikdnského knéze; H. G. 
Bowden, syn H. Bowdena, nedayno Cirkvi 
navraceného; jeho tetka, vdova ee spiso- 
vateli a Zivotopisci papeze Rehoxe VIL, dala 
r. 1852 ve Fulhamé vystavéti chram zasvé- 
ceny sv. Tomasi Kanterburyskému, _nej- 
starSi jeji dcera vstoupila do klaStera West- 
ryského, vibec byvala horliva tato rodina 
vesmés protestantskou. V kvétnu 1852 po 
skonéené misii v Liverpoolu navratilo se 
- najednou 22 protestantiv do lina Cirkve; 
v Greenwichu uéinilo rovné% 25 osob 2 vys- 
Sich staviv, kdyZ se tam novy chrém ka- 
tolicky zasvécoval na jméno Panny Marie. 


Nelzé pro obSirnost poéet a jmena dal&ich 
obracenctv uvddéti, staéi podotknouti, Ze 
tou mérou Sitila a Siti se posavad kat. Cir- 
key y zemich Anglickych. 

‘Ziva vira rodi zivé skutky. Na bout- 
livé wtoky nesnaselivych nepfatel svych 
odpovédéli angl. katolici tim, Ze v tmoru 
1851 zakoupili misto blize Westminstern, 
by na ném slavny velky chram Pdné sto- 
liény vystavéli, zasvéceny sy. Patriku, apo- 
Stolu irského naroda. 

Na poéatku postu r. 1851, v prvni po- 
lovici brezna, vydal kardinal razny list pa- 
styisky k lidu katolickému, dodavaje mu 
ducha y pritomném souZeni a ukazuje sméle, 
jak Seredné jsou zaméry Russclovy. List 
ten podinal vdzné: ,MikolaS z milosrden- 
stvi Boziho kardinal-knéz sv. rimské Cirkve 
titulu sv. Pudentiany, arcibiskup ve West- 
minsteru atd.“ Mimo jiné prayil v ném 
krasné: ,Neobnovujmez pamatku toho, co 
milosti BoZi nyni skoro pominulo! Véak 
vite, Ze rozéilenost. lidu postoupila misto 
chytte vymySlenému a zrale uvdazenému 
prondsledovaénému opatreni.... Kde jest 
nase ochrana, kde nase nadéje? Pred tvdri 
lidskou jsme sice slabi: pred Bohem jsme 
ale silni. Uzivejte sice vsech zdkonnich 
prostredkai proti nelidskému p&chdni ne- 
spravedinosti, vice ale spolehejte divérné 
na ySemohouciho soudce a Otce sprayedli- 
vého, kteryZ vztahne rameno své, aby ochra- 
nil bez viny prondsledované a odvratil od 
nich hrozici ranu.“ Dale Siti se o rouha- 
vych potupdch katoliktiv, jakové se: po 
zdich Londynskych na. odiv stavi a porouti 
s hlubokou kyesfanskou zboZnosti véricim, 
aby tuto Bohu uéinénou potupu zdvojna- 
sobnénou pobodznosti smirili. Na konci mluvi 
tézZ o Londynské primyslové vystavé, jako 


‘o jubileu svétovém, ku které zvédavi, za- 


haleti, bohatci a rozkoSnici tak se pohrnou, 
jako pfritinlivi a uéelivi a dava tudiz vé- 
ricim vystrahu pred nebezpecéenstvim, jeZto 
by u té prileZitosti jejich vite a mravim 
hroziti mohlo, 

Neprestavaje na psaném slovu mival 
na pocatku dubna 1851 v postnim Case po 
celych 14 dni rano i veéer kazani wu sy. 
Jiti. Vymluvnost jeho vabila netoliko kat. 
panstvo, nybrz i nejednoho vyteéného jino- 
vérce; lid valil se za nim v zadstupech, 
kdekoli kaézal. I protikatolické listy vy- 
davaly chvalitebné svédectvi o vymluvno- 
sti jeho. 

Obvod Cirkve kat. vic a vice se roz- 
kirujici vymahal pilné novych chramt Pané, 
a noyy arcibiskup horlivé posvécoval tu 
noyé, tu staré a opravené chramy. Tak 
svétil 29. dubna 1851 novy chrém v Lon- 
dyné, jenz stdél 10.000 lib. sterl. Penize 


== AG 


sesly se dobrovolnymi obétmi, dtstojna bu- 
dova vystavena jest béhem 20 mésich a 
opattena jest Sestizvony. Asi vosminedélich 


na to zasvécoval opét zaklady nového chra- - 


mu. V zairi t. r. svétil zase novy kostel 
v Hartlepoolu, délot se to s velikou distoj- 
nosti a slavou. Dne 7. prosince t.r. posvé- 
cen jest v Greenwichu novy krasny kostel 
a touze dobou vyzyvalarcibiskup katoliky 
angl, opét k prispévktiim na novy kostel 
v Londyné, v némz konati se mély sluzby 
Bozi pro katoliky némeckého jazyka, s kte- 
rymZto chramem se mél spojiti klaSter 
knézi Redemtoristiv. R. 1852 poéala v Lon- 
dyné ‘stavba nového chramu v gothickém 
slohu s vysokymi véZmi; u kostela stoji 
téz dim pro knéze a naproti kléster Mi- 
losrdnych sester s divéi Skolou. Stavbu 
kostela ridil sim kral. stavitel Tom. Mayer. 
V fijnu 1855 byl v Londyné novy chram 
sv. Anny ve Spicenské ulici u pritomnosti 
biskupa Amienského a Troyského posvécen, 
jehoZ duchovni sprdvu vede ShromazZdéni 
Panny Marie, éili Maristiv; Wiseman mél 
kdzani, v némz chrém Pané co vidce k nebi 
aco utotisté hii8nikiv a bloudicich vyli- 
cil. Dne 22. listop. 1856 posvétil novy kat. 
Spital v Great-Ormond Streetu v Londyné. 


Sest Milosrdnych sester, jimZ oSettovadni | 


nemocnych svéreno, bylo tu na m&i svateé, 
kardindlem slouZené. Bylt to prvni kat. 
pital, jenZ od 400 let v Anglicku zfizen 
jest. Prozatim mél 36 posteli. pro Zenské 
nemocné. Oddéleni pro muzské se chy- 
stalo, Lord Campden obmyslil tu nemoc- 
nici s velikomyslnou stédrosti, a byl téz 
s choti svou pri tomto zasvéceni. — Dne 
8. pros. t.r, zasvétil Wiseman novy chram 
svato-Michalsky; chradm ten povstal skoro 


cely z halétovych podpisek a pojme as. 


2000 lidi. Nachdzi se v jedné z nejchud- 
Sich tvrti vychodniho Londyna, obyvané 
roznage¢i uhli, lodniky a zedniky; a z pYt- 
spévkt téchto chudych lidi za pét let do- 
staven jest. — Dne 1. ledna. 1857 zasvétil 
slavné novy chram sv. Josefa; étvrt Lon- 
dynska, v niZ budova ta lezi, Citala asi 
5000 katolikiv mezi obyvatelstvem, chram 
pojme okolo 1000 osob, jest z cihel staven 
a stél 3000 lib. sterl. — Prosluly obrace- 
nec dr. Manning, svat anglikanského _bi- 
skupa Oxfordského, uvazal se koncem r, 
1856 v krasny, od ného zakoupeny, v go- 
thickém slohu staveny chrdém sy, Heleny 
ve ¢tyrti Westbowneské v Londyné, a ne- 
dlouho pied tim zakoupil té% blize palace 
Bukinghamského. (krdlovského sidla) dvé 
stavenisté, jedno na klaster Dominikansky, 
druhé na novy chrém Pané. — Dne 29. 
éervence 1857 konalo se v Leedsu posyé- 
ceni Marianského kostela; Wiseman a dr. 


Marning vystoupili co slavnostni kazatele ; 
po evangelium mél kardinal slavnostni feé, 
kteraz co do vybornosti sobé rovné hledala. 


— Yase dne 2. rijna t.r. konalo se slayné 


uvedeni jeptisek , retéenych ,,od Nanebe- 
yzeti Panny Marie“ a posvéceni jich kaple 
v kldstere Vééného ucténi v Londyné. Sam 
arcibiskup slouzil velkou m&i sv., a po evan- 
gelium mél slaynostné kazani, vzor to vy- 
mluynosti? Na podzim 1862 byl posvécen 
ve Whitechapelu, chudé to ¢asti vychod- 
niho Londyna, novy katol. chram u_pfi- 
tomnosti kard. Wisemana a jinych cirkev- 
nich hodnostniktiv. Budova tato, byvsi - 
druhdy divadlem a pak-jizddrnou, byla od 
Londynské kat. misie zakoupena a zamé- 
néna v némecky chram, jenz 2000—3000 
lidi pojme. V téze Gadsti mésta Zilo t. r. 


20—30.000 némeckych katoliktv. Dne 16, 
-dubna 1863 posvécen jest v Londyné upro- 


stted samého mésta novy chrdm sv. Petra, 
cirkeyni obrady vykonaval kard. Wiseman 
u pritomnosti vsech katol. biskuptiv celého 
Anglicka. — — Tou mérou rostl naporad 
potet kat. chramiv v Londyné a v Anglii, 
béhem jediného r. 1851 povstalo v Angli- 
éanech 19 novych kat. kaplic a chramiv, 
vse to pri¢inénim horlivého arcibiskupa 
Westminsterského, 0 némz plati slova: Do- 
mine, dilexi decorem domus tuae, _ Pane, 
miloval jsem okrasu domu Tvého! 

V éervnu 1851 piredsedal Wiseman 
v Getném meetingu, shromazdéném k_pod- 
porovani kat. &8kol, i uZil té prihodnosti 
k vyvraceni smySlenych zpray, protestant- 
skymi denniky trouSenych, jakoby sv. Otec 
litoval, Ze pravé v ty doby kat. svatovladu 
v Anglii zridil a jakoby kardinal stdtni 
tajemnik rimsky za Stastného se pokladal, 
kdyby dobrym sptisobem zndmé ono _opa- 
treni nazpét vziti mohl. Toho ovSem v Rimé 
nebylo. V feti své Wiseman odtvodnil 
vyrok svtj témito slovy: ,Jeden z mych 
pratel v Rimé byl nedavno u sv. Otce, i 
podotknul mu, Ze mné pravé chee psati.“ 
— ,Prineste mi list vas,“ pravil sv. Otec, 
»pripisu nékolik slov.« Ten list mne uz 
doSel a prinaSi mi nesmirnou utéchu, zavi- 
raje v ‘sobé tento pripisek, jimZ ndm sv. 
Otec svou blahosklonnost projevuje, napsay 
vlastni rukou: ,Benedictio Dei sit super te, 
Dilectissime, et super omnes Angliae ca- . 
tholicos. Pius Papa TX.“ (Pozehndni Bozi 
budiz nad Tebou, nejmilejsi, a nade vSemi 
anglickymi_ katoliky. Pius papez IX.) 

V éervnu 1851 navétivil kard. Wise- 
man pomoiské mésto Caen ve Francouz- 
sku, kde% je) slavné a srdetné piivitali. 
Navrativ se do Londyna poslal predstave- 
nému kldstera Caenského tento list: Pri- 
jmétez srdetné diky za prdtelské prijeti, 


— 477 — 


jakéz jsem u vas nalezl, a za prijemny po- 
byt, jaky ty mi v Caené pripravili. tache 
zpateéni do Anglitan byla hroznd a néa- 
ramné bylo cestovatelfiv (nad 150 osob) 
utrpeni. Ja i pan Scarta, Bohu diky! byli 
jsme uchranéni. Prised domt nalezl jsem 
obeslani, o némZ jsem v_ novindch éetl. 
Predstavil jsem se a myslim, Ze nepratelé 
nasi nebudou miti pritinu plesati nad tim. 
Nalezl jsem za to novy seznam obracenctiv. 
V nedéli budu bitmovati nékolik osob z vy- 
soké Slechty, které% za mého doma nebyti 
navratili se do lina Cirkve katolické. Mo- 
dlete se tedy za blaho naeho Anglicka 
8 Vakimi horlivymi spoluobéany, s ndboz- 
nymi sestrami as ubohymi (hluchonémymi) 
détmi, jichz ze srdce volajici hlas Bah ne- 
oslySi.. Vas nejoddannéjsi v Kristu sluha 
M. kardinaél Wiseman. Téhoz mésice éeryna 
1851 svétil dva biskupy: Dr. Turnera za 
biskupa Salfordského a dr. Erringtona za 
biskupa Plymoutského. (Pokraéoyani. ) 


Z kaplanského denniku. 


- 1. Ve V—ské Skole mi%e3 prstem 
okdzati na déti rodiéi opilei, koraleénikt: 
lice bledé, tvat zasmu&ila; pohled- prozra- 
zuje blbost a délej co délej, nékteré z nich 
ani k GilejSimu. pohybu téla nepripravis. 
PokouSeje se o to jednou ¢ekl -jsem détem: 
»Dejte-pozor! ja vam budu vypravovat po- 
hadku o Gervené karkulee;“ myslis vsak 
nékdo, Ze se déti smaly? — Aneb jsem 
jim nazornym zpisobem vyprayoval, jak 
se chytaji opice — dle + p. riditele Frosta 
— sotva 10 se jich usmalo! Co tu délat? 
Kterak pokroku docilit? — 

2. Rozvazuji, jak bych domacim &ko- 
lam pfispél. Cteni dobrych knih vy domac- 
nosti povzbudilo by rodiéi, nékolik rodin 
se jiz u mne hlasilo 0 néco ke éteni, Ja 
nemam knih pro lid Zadnych a koupit, — 
_ gaé? — Obrazy biblické mdm, co jsem:ka- 
techetou, a ptsobily a ptsobi dobre. Kyz 
mozno i pro jiné predméty obrazt a jinych 

omticek ziskati, ale —- odkud a zaé? — 
Poxaddm obce o prispévky. Jetjich étvero, 
Skoly mame tii. 

3. Zadosti zdvorilé napsdny, podpisem 
, P- fardre opatreny aihned rozeslany. Dru- 

ého dne po m&i sy. priSel starosta domaci 
se &kolnim dohlizitelem a prinesl mi od 
obce 15 zl. r. & a od své manzelky 1 al. 
ya jen .brzy knihy, jeho Zena pry rada 
rika.“ 

Starosta obce St. V—ské mi odepsal 
také toho dne, Ze vybor rozhodl, by se 
dalo 10 al. . 

Bud Pan Béh pochvalen! Za 26 al. 
koupim p¥edce néco. Psal jsem hned o 


yomidovy spisy“ a ,Zdbavy pro mlddeZ, 
pro kazdou skolu po 1 otisku. Knihy z po’ty 
primo ku knihari a brzo vy Meneck se 
octly. 

4. V méstysi M. byly velké sluzby 
Bozi a pred nimi opakovaci hodina. Vzal 


-jsem tedy knihy s sebou — 24 svazkti — 


a rozpujéil jsem jich ku své radosti veliké 
na jednou. Myslil jsem, Ze si toho zastu- 
pitelstvo méstské povSimne a na tak uZi- 
teénou véc rado nécim prispéje: — velmi 
zdvorila Zidost a nyni kniby na ukazku 
— nebudou se moci vymknouti! ,Clovék 
mini!“ 

Doma jsem pijéoval po poZehnani a 
naval byl z obce domaci a ze St. V. tak 
veliky, ze se mi knih nedostalo, a mnozi 
odes s prazdnou. 

Druhého dne zrana Sel jsem do skoly 
V—ské nesa knihy na holi. Ramena. mne 
bolely, nedbal jsem ale pro radost niéehoz 


a kraéel jsem zmudZile proti chladnému 


vétru. Po mii sv. a po naboZenstvi roz- 
pujéoval jsem knihy ve skole. Mnoho jsem 
jich neodbyl na ponejpry; to visak neSkodi. 
Chei jiti ze ’koly. ‘Tu oteyrou se dvére 
a starosta vejde: ,,Uctivé ruku libam,* — az 
na véky, amen.“ ,,Dej Pan Bah dobryitro, 
pane uciteli.“ — Dali jsme se do redi a 


-mimo jiné zyéstoval mi starosta, Ze ma 


od obce dati na ty knihy 10 zl. ,,Nebu- 
de-li jen pritinéni velebného pana a utraty 
skoda,“ doklada dobromyslny starosta, , kdyz 
oni ti sousedi radéji pri sklence koralky 
si posedi a v karti¢ky leckdes zahraji, 
neZ aby néco éetli.“ — 

Uvidime! Pijde to snad zyolna, pijde 
to vsak prede; na jednou ani Pan Buh 
cely svét nestvoril, aé mohl! 

5. Ze tri obci mi jiz penize dany, jen 
z méstyse M. dosud Zadnd zminka. Psdano 
tedy p. méSfanostovi po druhé, aby predc 
odpovédél. po mésici, jak na moji Zadost 
od vyboru rozhodnuto. — Odpovéd mi dana 
velmi hrubaé a jeji smysl byl, ze obec neda 
niéehoz. 

' Pod rukou jsem se pak dovédél, Ze 
starosta Zadost moji predloziv nad tim se 
pozastavil, Ze neni v ni uddno, aby obec 
méla nad knihovnou dohlidku; potom on 
na pir. Ze je v Matici, knih Ze ma dost, 
Ze v8ak nejsou k nitemuz, a daremné mu 
lezi co mrtvy kapital, a tak ze by to bylo 
is knihoynou skolni; koneéné abych ra- 
déji koupil uéiteli néjakou knihu, a ten 


| aby déti udil, a ne déti samy aby se z ji- 


nych knih doma ¢tenim utily, a po do- 
macku zahdlet navykaly: cinim tedy navrh, 
aby se nic neddyalo — a navrh ten pfijat! 

6. Zakladni knihu doma na fare a pri- 
ruéni’knihy pro fihalky mam hotove. bisi 


a 3 


déjiny knihoven a skladaém wéty. Penéz 
po krejcarku za preéteni seSlo’se za téch 
Sest nedél 4 zl. 66 kr., co mohu chtiti vic! 
UtéSenéjsi vsak jest pokrok duchovni za 
ten kratky éas (od 15. listopadu do 31. 
prosince), tak ze by to ani Zddny neuvéril. 
Na V— zistal jiZ mnohy otec doma a po- 
slouchal hocha étouciho ,Jindticha z Du- 
binova* ,Jenovéfu,“ ,,Hodného Frydolina 
a bezbozného Jetricha atd- a nesel do 
hospody, aneb na tdcéky a karty, a primél 
k tomu i stargiho syna a éelddku, Ze se 
té%Z netoulali. Na Stédry veter byvala pry 
hospoda plna, a v jinych domech schizky 
a hravalo se 0 ofechy a pila se pri tom 
kotalka; letos se po domech étlo a kdyz 
néktery soused prede zabrousil do hospody 
a vidél, Ze tam sam, odeSel, ,aby pry si 
hanbu neudélal u mne, Ze prede do hospody 
v ten svaty vecer Sel,“ — vypravoval mi 
hospodsky sam nevrle a starosta dosvédéil 
mi pravdu slov jeho, an dvakrat obchazeje 
o vsi nikde pry karty a piti nenaSel, 
eckdes ale rote knihy poslouchal, Tak 
jsem skonéil rok jubilejni, rok pamdtny, 
s bolem sice v srdci, ze. jsem zlobu shle- 
dal tak mocnou, a pri tom prede opét s ra- 
dosinym védomim, Ze jsem nelené. ni ho- 
diny v ukrytu néco dobrého vykonal, a 


py vsem patrné milosti BoZi podporovan- 


yl, aé jsem toho sdm pro svou osobu ne- 
hoden. . ee 

..+ Co jsem zde, byla nékolikrat v ob- 
cich hudba. SlySel jsem a dvakrate schvdlné 
Sel jsem se presvédtit, Ze déti, sotva se 
nauci chodit, jiz byvaji v hospodé u mu- 
siky.. Ano ja tam vidél i stareny sedét a 
matky s ditkami u prsu. Vyhnal jsem to 
viecko; ale co na plat, piijde to tam opét, 
jak mile odejdu. 

Détem ve &kole jsem to zakdzal a 
spolu slibil, ze jim za to néco jiného zpt- 
sobim. Ve V— poslechly hned a v M. 
skoro také. I koupil jsem jim obrazy je- 
sli¢kové, podlepil a vysttihal, ulepil domy 
orientalniho razu, sestavil mésto a uchystal 
v M. na Stédry den po mii sv. Skolni zé- 
bavu. Déti si pozvaly rodiéi, naudily se 
koled4m a deklamacim o Narozenit Pané, 
o pastyrich u jesliéek atd. Betku jablek 
a '/, centu orechii dostaly za odménu a 
radost byla velika. 

Dnes (28. pros.) jsem to opakoval na 

'V. a tam byla radost jesté vétsi, protoze 
tam mohly i vsecky matky prijiti. 

Détem jsem tekl, Ze podobné zabavy 
éastéji se jim dostane, kdyZ nebudou cho- 
dit do hospody a budou v kazdém ohledu 
hodnymi. Déti slibily a tu pak jsem Zé- 
dal rodiéé, aby ditkém pomohli, by slibu 
svému dostaly. 


... Jezdim na sluzby Bozi do filialek, 
proto mne domaci osadnici malo kdy kazat 
slysi. Na novy rok’ale byly oboje sluzby 
Bozi doma, a p. far4é mél ranni. Bylo 
tedy jisto, Ze budu miti kdzani a kostel | 
byl preplnén posluchati zvédavymi. Kazal 
jsem: Stastny bude rok... pro tebe, bu- 
de&-li pamatovat na smrt. — —— 

Na Jmeno Pana JeZise bylo potasi 
pragpatné a proto nebyl Zddny u_ sv. zpo- 
védi; v tydnu ale mnoho. Zpoviddm rad; 
vy zimé ale boliva mne noha dnow skliéena 
a dlouho ve zpovédnici vydrZet nemohu; 
ale vydrzel jsem predc, ani mnozi ze zvé- 
davosti do chramu Pané na novy rok pri- 
SedSe feé moji o smrti uvazili a v této 
oktavé mnohy za nékolik i let pokani vy- 
konal. Z toho jsem se priuéil — nebazZiti 

© poesii, anobré po prosté, jednoduché a 
ehce srozumitelné mluvé, které pak sama 
v srdcich posluchaéé strunu harfy k pisni 
nebeské rozteteli. 

...Pardda vzmaha se velice. Nejsem proti 
tomu, je-li Glovék slusné pfristrojen, ale 
proti tomu jsem a budu vady u dévéat, 
by se jim vSecko koupilo, i ty punéochy, 
limetky atp., takovych véci necht udélaji 
si samy: proto Zenu utokem na divky ve 
Skole. Dvé uéitelky znaji vyborné Sitia 
jiné takové prace délati. PoZddal jsem jich; 
ony ochotné mi slibily, ze i bez platu bu- 
dou udit, jen kdyZ holky chodit- budou. 
Aby chodily, uréil jsem za podminku pré- 
mia.o zkousce, Ze se musi Kanda vykazat 
v stati jsoue mezi 9—12. rokem bud véci 
pletenou neb Sitim, a kdyZ se nevykaze 
nétim, i kdyby sebe vice uméla, prede ni- 
éehoZ Ze nedostane. Ukazuje se, Ze to 
zpomuze. 

V M. mivaji v nedéli mezi oktavou 
Boziho Téla procesi, a pri ném sypou dru- 
zitky kviti. Ze rady maji k tomu pékné 
kosi¢ky, uminil jsem si, Ze jim takovych 
ulepim z drahého papiru, avSak jen tém, 
‘co ve &kole dobre umi a néjakou praci 
ruéni se vykazaly. Ulepil jsem jich pro 
M—skou skolu 9 a dnes (0 zkougce) dal 
jsem je za prémia. Vd. p. vikat byl pie- 
kvapen, déti a matky mély radost. Jen 
jedna. matka chtéla mi vytykat, Ze jeji holka 
niéehoz nedostala: , Vyt jste tim matko sama 
vinna! KdyZ vam dcera o mém prdani vy- 
pravovala a na baylnu chtéla, rekla jste 
ji, aby se mne nie nebdla, Ze ji n&éco dati 
musim, proto Ze jeji otec—radnim. Divka 
se tedy nebala; ano ona se potom ve Skole 
i dobre chovat nechtéla. Co’ tedy chcete ?“ 

... Piijeli pro mne, abych jel k ne- 
mocnému; jest pry zle, ,Velebny pane 
ten, co spadl s borovice, se dnes rdno obé- 
sil, a jen malo Zivého ho zastihli; nyni tam 


— 79 = 


leZi a j& hodné 
je’té Zivého.“ - 
Byl div, byl i pti sobé, ale hnouti se- 
bou nemohl. Kdyz% jsem ale drizel Nejsvé- 
téjSi-v ruce, vyskodil jako zdéSeny, slezl 
8 lavice na zem, klekl si a volal silnym 
hlasem: ,,Pane JeZiSi, posilni mne a bud 
mi milostiv!“ UlozZiv se pak na lavici vy- 
pravoval po vykonané pobo%nosti mné a 
pritomnym as témito slovy ptibéhy svého 
aivota: 
yest mi 66 let, ale od 20 let jsem na 
Pana Boha ani nemyslil a vkelikou utéchu 
jen v koralce hledal. Kdyz mi bylo as 
tti leta, prejeli mi vozem nohuna silnici, a 
ja leZel potom pres rok. Matka mi tikala, 
ze Panenka Maria nozitku mi_pozdravi, 
abych se k Ni modlil.. A ja se modlil k Ni 
a zamiloval ji velice. — Kdyz mi bylo 11 
let, hrali jsme si kluci u jam, a divali se 
do téchto na pény na yodé, jimZ jsme pfe- 
zdili ,kyasnice.“ Tu mne ale jeden stréil 
ze zadu a ja spadl do vody, jen se nade 
mnou zayrela. Kluci utekli a jen jeden 
mél tolik rozumu, Ze fekl matce své, Ze 
jsem spadl do vody v jamé, a Ze jsem se 
utopil. Tato bézela presvédtit se a to 
k mému Stésti, nebof mne jeSté v pravy 
éas vytahla. — Opét mi matka rikala, Ze 
mne Panenka Maria vysvobodila, a ja od 
toho roku chodil bud do Boleslavyi aneb 
na sy. Horu.— Kdyz mi vSak rodiée zahy 
zemreli aja v 18 letech prevzal domek, 
chtél jsem se roynat jinym chasnikim, a 
proto jsem s nimi chodil do K. do. kostela, 
BO kostele do vinopalny a hospody. Po 
vé leta jsem to tak délal, ale predce jsem 
Bel jesté do Boleslavi. 
jiZ koralku jako vodu, chytil jsem se py- 
tlaéeni a vic jsem o Boleslav ani o sv. 
Horu nedbal, nedbal jsem pozdéji ani doma 
na kostel, a nékdy jsem ani k spravé BoZi 
neSel. Bih mne arci navystivil nehodou, 
abych se yzpamatoval , aysak nadarmo. 
Jednou totiz v nedéli pytlacili jsme s Va- 
Skem H., a kdy% jsme mimo jednoho za- 
jice nic nedostali, sli jsme s mrzutou domi. 
Ja prelezl plot uzahrady a on lezl za mnou, 
v tom mu ale rana vyéla, a polovice brokt 
zayrtala se mi do téla,. Ja se predc od- 
Smejkal ze zahrady do stodilky pod stie- 
chu a tam jsem leZel celé dva dni bez sebe 
aZ z uterka na sttedu v noci prisel_jsem 
k sobé a poznal, v Gem se nalezim. Stésti 
moje bylo, ze byla sttecha na stodtlce dé- 
ravaé a mnoho vody tam naprielo, a ja do 
yody té se polozil, snad by mne se byl 
chytil zanét. Takto s pomoci lékatskou 
zachovan mi Zivota ja jsem si jen 5—6 ne- 
dél poleZel. KdyZ jsem se vystonal, chtél 
jsem byti jiny, ztstalo to viak jen pii 


pojedu, abychom ho zastali 


ono podélo. 


V 21. roce pil jsem 


chténi. Jak jsem prvné ze staveni vyéel, 
volali mne do hospody, ja poslechl, napil 
se a byl jsem opét stary darebdk. — Za 
dva as roky na to chtél jsem se oZenit; 
zadna mne nechtéla a jd pil je’té vie, a 
kdyZ -se mi kdo smal, pral a rval jsem se 
s kazdym hned. Jednou o musice odvadél 
jsem jednomu holku, a z toho se strhla 
takova rvacka, Ze mne vyhodili s rozbitou 
hlavou a potluéencho na celém téle na na- 
ves. Rano teprv mne naéli bez sebe leZeti. 
Lékat, jsa privezen, tvrdil, Ze jsem nebez- 
pecné poranén, a Ze sotya vydrzim. Ja 


se ale vykresal opét ze vSeho — aviak 
hodnéjsim jsem se nestal. — OzZenil jsem 


se, ale bidné.a... uboha Zena ta zkusila! 
Utrapila se, j4 ji svym chlastem privedl 
se syéta. Ozenil jsemse podruhé, ale lep- 
Sim jsem se predce nestal. — Btih mne 
opét nav8tivil. Pordzel jsem dievo v lese, 
a jsa opily koralkou kopal jsem, kam se 
strom jiZ klonil. Kdyz zaéal padat, ja uti- 
kal ne viak stranou, anobrZ kam strom pa- 
dal, tak Ze vrsek mne zachytil, k zemi po- 
razil azdda nasedmi mistech na dva coule 
na délku a pil na hloubku kizi a maso 
potrhal. Lezel jsem opét mnoho nedél; 
sotva se mi to ale zahojilo, pil jsem opét 
az do letoSniho roku, jak jsem to opily 
spadl s borovice malo Zivy, a Vy jste mne 
vy. p. zaopatril a o mne peégoval. Kdyz 
jsem se vyhojil, Sel jsem se podivat na 
véci, jez posud mam. Nebylo mozZno jich 
nalézti. I ptaém.se nevésty, kam se to i 
»Veera ze §. vam to pantato 
odnesla, kdy% jste stonal aja nebyla doma,“ 
Ja se tedy sebral a Sel k ni, proé mi to 
brala a aby mi to vratila. Decera mne ale 
vyklela a zef mne chtél vyhodit. ‘To mne 
zabolelo a ja Sel asotya jsem vySel za ves, 
napadla mne mySlenka, abych si vzal Zi- 
vot. Vezmu! A jiz spécham k jamam, kde 
jsem maly se topil, ale nebylo tam vody. 
{ obrdtim se a jdu do lesa, a tam jsem se 
povésil. Myslivec a hajny Ze na mne prigli, 
jsem jeSté Ziv a snad pokdéni vykonam, 
abych syou dusi nezatratil. Nezatratim, 
ne! Tteba bych se byl i takovych hroz- 
nych hrichi dopustil, Matka Pané mne 
neopusti za to, Ze jsem jictil z mlddi.“ —s. 


Dopisy. 


Z okoli Kolinského dne 20. ¥éjna 1865. 
(,, Audiatur et altera pars !‘‘) 

V poslednim isle naseho milého ,,Bla- 
hovésta“ na str. 461. podal pan dopisovatel 
J. H. zpravu z vikariatu Kolinského o du- 
chovenské konferenci v Koliné dne 5. t. m. 
odbyvané, v niz prede viim rozebira pryni 
otdzku poradni, jejizto predmétem byla ko- 


— 480 — 


pulace, kterouz neddvno fardéft Zenichtiv na 
zakladé jediného ohla’niho listu od farate 
nevéstina vyhotového, vykonal. Prosim, 
aby mné dovoleno bylo, dotéenou zpravu 
dle toho, jak se receny pastoralni pripad 
skuteéné byl udal, doplniti. Ku konci mé- 
sice kyétna |. r. poZddal mne Zenich X., 
abych ho ohlasil k shatku manZelskému s ne- 
véstou ze sousedni farnosti, vykazav se po- 
litickym povolenim, kteréz jsem podepsal, 
a svym krestnim listem, ktery Jsem mu 
s tim dolozenim vratil, ze ho musi ode- 
vzdati na sousedni fare, kdeZ s nim a jeho 
nevéstou protokol zaveden bude, Kdyz 
vsecky tii ohlasky byly prosly, prisel ke 
muné tyZ zenich, zidaje, aby mohl miti ko- 
pulaci vena’em farnim chrdmu Pané. Po- 
névad%Z se mné predneSené divody jeho 
zdaly byti slusné a podstatné, rekl jsem 
mu, Zeby se Zadosti jeho jen tenkrate vy- 


hovéti mohlo, kdyby sousedini spravce du- ’ 


chovni nevéstu propustil, a vubec s tim 
zeela srozumén byl. Nato odvétil Zenich, 
Ze si tam sam dojde a za tu milost prositi 
bude. S tim odeSel, a ndvrativ se, vypra- 
voval s radosti, Ze nevéstin p. farar k jeho 
uctivé Zddosti svoliti a mu fici radil, aby 
si jen 50. krejcarovy kolek prinesl. To se 
stalo, a Zenich obdrzel a mné pak dodal 
plist ohla’ek,“ dosvédéujici, Ze snoubenci 
«xa ybyli zakonné trikrate k shatku man- 
zelskému ohlageni, ,aniZ se proti nim jaka 
prekazka byla vyskytla, ze nevésta je ve 
sy. ndbozenstvi dobre vycvicena, a Ze dune 
— — sy. sydtost pokani a oltdini prijala.“ 
Obdrzey tuto listinu teprv pred samou ko- 
pulaci, zarazil jsem se ovSem, i vyptaval 
jsem ‘se jesté jednou Zenicha, jak to na sou- 
sedni fare vyridil, a kdyz tento mne opét 
a opét ujistoval, ze vd. pan docela nic proti 
jeho kopulaci u ‘nds nema, Ze pan kaplan 
od ného i Stolu prijal: tu jsem, nemaje ani 
toho nejmensiho tuSeni, zeby se mné osud- 
nym listem ohlasnim nepiijemnost zpiiso- 
- biti mohla, polekanym ‘snoubenctim .ozné- 
mil, ze je budu jen pod tou vyminkou od- 
davat, je-li otec nevéstin pritomen; a kdyz 
se tento do fary dostavil, a u pritomnosti 
dvou svédkti .vyznal, ze jeho dcera, ne- 
vésta je plnoleta a zidné prekazky nestava, 
tu jsem teprv — nejsa zddnymi nizkymi 
ohledy veden — tomuto stiatku manzel- 
skému pozehnal, a 0 vykonané kopulaci 
hned sousedni farni trad urednim dopisem 
_slu’né zpravil. V tom tedy zdlezi mé pro- 
vinéni; a ja nyni jense tdzZi, prod nevéstin 
p- farar vydal Zenichovi ohlasni list, kdyz 
na jisto vedél, ze mu dava néco, co mu 
k zadné platnosti byti nemize? — Nas lid 
vi, Ze u nds vy Cechach oddavd snoubence 
fardr nevéstin; to védél také dobre mij Ze- 


nn 


nich, proto Sel prosit, aby smél byti oddan 
u nds, proto nebylo také zapotitebi, aby ne- 
véstin p. fardit ,ze Setrnosti knézské nedo- 
kazoval Zenichovi, Ze jeho farat nema pravo 
kopulovati.“ Nemusil-li fardt Zenichtv jiZ 
z té pozndmky, Ze i nevésta byla u sy. 
zpovedi, soudit, Ze jeji pan farar se vSim 
srozumén jest? Nechtél-li, aby farar Ze- 
nichiy oddaval, nemél oblagni list vydat; 
byl-li ale svolujici, mél Zenichovi dat vie- 
cky ty listny, o kterych myslel, Ze jich 
ma fardr Zenichiv ke kopulaci zapotrebi. 
Koneéné, kdyZ 0 vykonané kopulaci ucti- 
vym a ne suchym listem ourednim byl 
zpraven, mél nejsa s tim srozumén, to primo 
ouredni cestou nejdist. konsistori oznamiti. 

Z tého% okoli dopis druhy: 

V dsle 29. Blahovésta nachazi se mezi- 
Dopisy zprava z vikariatu Kolinského o ducho- 
venské konferenci dne 5, tijna y Koliné odby- 
vané, Prayi se tam, Ze pryni otazku poradai: 
ymél- a’ smél-li y jistém piipadu farat Zeni- 
chivy na zakladé pouhého. ohlasniho listu, od 
fara¥e neyéstina vystayen¢ho, oddayati* — byla 
k yvypracoyani dana jednomu p. faraii a jednomu 
p. kaplanu, P. kaplan sé vyslovil, ze nemél 
kopuloyati; p. farai ale rozhodl naopak, citovay 
rozliéné spisy, z nichZ chtél dokazati, ze farat 
Zenichiy moci ylastni a bez ohledu mize odda- 
vati, jen kdyz vi, ze tu-nestaya néjaké pfe- 
kazky. Zprayva tato jest ohledné rozhodnnti p. 
fara¥e vy této otazce ponékud mylna a_ slusi 
oprayena byti vy tento smysl: P. farar pojednaval 
predlozeny piipad tak, jak byl k pojednani 
predlozen bez ohledu, stal-li se y tom, neb 
vy onom yikariatu, aneb zdaliz se ani nestal, a 
ponéyadZ vy ném nebylo udano, Ze farar Zeni- 
chiv potrebnych kopulaénich ‘listin, u farare 
neyéstina ulozenych, ant nevideél, dinil vy po- 
jednani syém tento rozdil: fara¥ Zenichiv bud 
vyédél, Ze ysecky potiebné pisemnosti jsou u fa- 
rafe nevéstina ulogeny, aneb to neyédél. Ne- 
védél-li to, nemél odddvati; védél-li to, mohl 
a smél oddayvati na zakladé ohlasniho listu. Spisy 
od ného citované jsou: Manz. prayo od Dra. 
Knoppa a Rituale Romanum. J ’royincialni sy- 
noda od roku 1860. piitkla ovsem prayo odda- 
vati faraii neyésty; ale tento yydanim ohlasniho 
listu dal na jevo, Ze pravo to dobroyolné ustu- 
puje farari Zenichovu. Pa 


Od Cerného Kostelce, dne 17. ¥4jna 1865. 
(Evang, Véstnik u nas -podruhé.) 

Jiz po druhé zavital knam ,Ev. Vést- 
nik.“ Ubohy, naé vazi tak klopotnou cestu 
k nam? Vizme, co krasného prinesl. 

Co Glanek uvodni, éisté evangelicky 
podava popis byvalého sy. - Klementského 
nyni evyangelického chramu v Praze. Spi- 
sovatel zmihuje se o posvécent toho pryniho 
eyangelického chrému, vy kterém% ode dne 


— 2st 


_ 27. Fijna 1850 ,,tisté slovo Bo%i svobodnd 
a slavné jako druhdy v kapli Betlémské, 
se hlasd.“ Dale mluvi o pivodu, zalozeni 
a naddni chramu toho, do n&ého% 1219 Do- 
minikani uvedeni byli. Mimochodem uvadi, 
(slySme tu drzou le%), .,%e onen Dominik 
se svymi stoupenci pitvodcem a vykona- 
vatelem byl onoho nasilného muéeni a za- 
bijeni lidi, kdy jmenem svaté inkvisice, 
pod za&titou zdkona miliony domnélych ka- 
citi za nevyslovnych a hrizyplnych muk 
katovéno a usmrcovano bylo. — Skoda, 
Ze spisovatel tohoto élanku (¢i jen té véty ?) 
neudal, odkud tuto ohromnou lex, kterouZ 
milym svyym stoupencim za praydu vyda- 
vati se neostycha,- byl vzal! Nevytial tuto 
vétu doslovné z pamfletu ,,Tajnosti Spanél- 
ské inkvisice?“ Cerpal snad ze spisti svo- 
bodného zednika, Jana Ant. Lorente-a, 
onoho hanebnika, ktery vlast svou zradil 
Francouztim, ktery za penize historii hyzdil, 
ktery pro kradeZ mnoha milioni, (za pro- 
dané kldStery) velezradcem se stal a z vla- 
sti své vyhnan byl? Ci vpoéital v ony 
miliony (pro vét8i efekt) také vSecky ty 
katoliky, Ktex za vlddy Jindricha VIII. a 
Alzbéty v protestantskych zemich a’ bez 
inkvisice utraceni byli? Je to smélost, tte- 
ndistvu tak hrozitanskou leZ% podati, a sy. 
Dominika ptivodcem inkvisice jmenovati! 
Coz protestantim na praydé historicky do- 
kdzané pranic nezdlezi? Coz by néktery 
z &tendrti nemohl ndhodou do rukou do- 
stati pojednani profesora Mat. Prochazky 
0 inkvisici* v,,Blah.“ 1863. str. 328. aneb 
Brnénsky ,,Hlas“ z téhoZ roku, a co by si 

ak o vzdélanosti popisovatele kostela sv.- 
Aleta Scitakbtas pomyslil? — Na konci té 
¥eéi o slaynosti svéceni (?) reéeného chramu 
co lahidka podadna jest zprava o oddav- 
kach vykonanych v den svéceni téhoz chra- 
mu, pri nichZ Zenich byl byvaly katolicky 
knéz. — A to je vSe v zdjmu obou evan- 
gelickych vyznani! — V_rozmanitostech 
»Po bitvé na Bilé Hore“ uvedeny jsou 
leckteré. rozmanitosti; jakou cenu vSak pro 
-evangeliky maji, nemohl rozum mtj vy- 
skoumati. — Du&i kaZzdého Glanku jsou po- 
sud ndjezdy na Cirkey katolickou a na Je- 
zovity. I v tomto tisle Véstnik podava 
dopisy jistého Van de K., superiora (?) 
misie y Gramontu a pana K. S., horlivého 
evangelika. Proé si superior misie z to- 
varyéstva JeZziSova s Glovékem~tim dopi- 
suje, jak se dopisy tyto (od r. 1843) do 
»Véstniku* dostaly, musi ovSem ztistati ha- 
dankou. Mné zda se, jakoby veSkeré ty 
dopisy byly pouhé bachorky. Dotéeny p. 
superior nazyva p. R. S. pritelem a na- 
bognym; jsou vSak dopisy jeho, v nichZ se 
proti natknuti radu svého a nabozenstvi 


katolického, brdni, tak zfabrikoviny, Ze 
z nich i bez okularii Ize vyrozuméti, jak 
superior néhledy pana R. 5. nadarmo vy- 
vratiti se snazi,; jak mu bezdéky za pravdu 
dava. Tuto néco na ukdzku: ,,Jest to rad, 
kteryZ primo proti spoleénosti lidské ptisobi, 


a kterému% i sama le% tak dobte za pro- 


sttedek slouZi, jako nejsvétéjsi pravda, jest 
to fad, ktery% zpovidani véricich jen za 
prosttedek ku svym uéelfim a odpuSténi 
hrichii za pouhou formdlnost povazuje — 
rad jezoyitsky. O tom pfresvédéen jsem 
z déjepisu (snad z ,,Vétného Zida?) i 
z vlastni zkuSenosti. (Je-li mozna?) Dale 
piSe, Ze by Sel na kadzani jezovitské, aby 
vidél, jak pred jeho otima jako na di- 
vadle hraji, boji se vSak, Ze by se po- 
hnul a kdo vi, co by se pak nestalo? 
(Snad by se se EME z hticht. svych ?) 
Zpovédnici nazyvé moderni nadobou Da- 
naidek (!) a zpovéd ustanovenim pouze lid- 
skym (!), kteréZ zvlasté rad jezovitsky k ne- 
chvalnym ttelim uZiva; atd. atd. samé 
blato, jakymz jiz Luther a jini hazeli po 
Cirkvi naSi. ,Ey. Véstnik“. znd krasochut 
svych Gtendrti a chee-li miti odbyt, musi 
podavati mnoho pikantniho o katolicich. 
Jest vénovan zajmtm cirkvi evangelickych ! 

Dale obsahuje illust. Véstnik (jest v ném 
jedna illustrace) vésti domaci a zahraniéné. 
Z Basileje jest zajimavé, Ze se do tamnéj- 
Siho evang. Alumneum tii katolictt boho- 
slovei letos hlasili, pro nedostatek mista 
vsak pfrijati nebyli. Proé nenapsal, Ze se 
jich hlasilo tti sta? Kdyz nizadny piijat 
nebyl, bylo by to jedno! — Z Italie pise 
se mu, Ze dovolen tam civilni manZelsky 
snatek i knéZim i feholniktiim (0 té svaté 
sprostnosti, zvolal by sdm Luther), Ze y 
sendtu i biskup Giacomo di Alife pro ci- 
vilni stiatek hlasoval. — Z Milana podava 
zpravu o spolku svobodovércit, kteriz 
knéZské sluzby v zddném pfripadé uiiti 
nechti (jaci to chlapici!) a pravi, Ze ka- 
tolicismus nikde tak mélkych kofrent 
nema, jako v Italii, (Zdrav prorokoval!) 
Z Rima pie o zazraku, vykonaném od 
papeze, uzdrayenim nemocné hrabénky 
Branické. Jak o tom piSe, snadno se la- 
skavy ¢tendt domysli. — Koneéné podava 
zpravu (dle N. L.), Ze v Kostnici chti v ko- 
stele postaviti poprsi Jana Husi a Jero- | 
nyma Pragského. (Snad na oltdtich a co 
svaté?) Z celého obsahu vysvité jasné raz 
»evangelicky obou vyznani* a uéel celého 
podniknuti — tupeni jinych. J, K. R., ucitel. 


Od Kostelce nad Labem, 23. Fjna 1865, 


(Upominky na exercicie ucitelské.) 


Prvni dnové mésice zari r. 1865 zi- 
stanou ndm uéitelim arcidiecése Prazské 


 — 482 — 


v pamatce pkeblazené, nebot ty éas slavili 
jsme duchovni hody, jeZ ndm z pouhé 
lasky pfipraviti raéil Jeho Eminence nai ne}j- 
dobrotivéj8i pan, kardinal knize-arcibiskup 
_ Pragsky. Bylyt to prvni uéitelské exer- 
cicie v krdlovstvi Ceském. Ze vSech stran 
rozsahlé arcidiecése ubirali se -s chvaténim 
sv. katolické vite vérné oddani uétitelové 
8kol ndrodnich do hlavniho krdlovského 
mésta, aby tu v slavnych budovach kniz. 
arcib., semindte, pozbaveni hluku svétského, 
v posvadtné samoté mohli pokojné obirati 
se s Bohem, uvazovati dileZitost povolani 
uéitelského aseznamovati se blize s pravou 
methodou kiesfanské pedagogiky. Zeby 
pp-. exercitanti (jak N. L. napsaly) nebyli 
védéli, o¢ se tu vlastné jednati bude, a 
Zeby tepry po prihlaSeni se v semindri uéel 
své cesty byli zvédéli, — jest leZ nejkri- 
klavéjSi, ndboZensky cit uditeli ndrodnich 
nad miru urdzejici. Ze kazdé katolické 
hnuti ma svych nepratel — vime, o tom 
nds pouéuje bohuzel takmér ka%dodenni 
zkuSenost; a i my tusili, Ze exercicie uéi- 
telské bez jizlivych pomluv a nevéreckych 
usméski sotva se obejdou; nejyméné vsak 
-nadali jsme se toho od nejbli#Sich bratii 
— od ylastnich spolurodéka nagich ! — ,,Ceho 
ucho neslychalo, ani na srdce nase ne- 
vstoupilo,“ okusili jsme my udéitelové na 
prvnich exerciciich naSich. Syvaty poklid, 
jakymZ oblazena byla duSe nae, milostny 
poko} (jeho% svét nikdy dati nemtiZe), ja- 
kyz naplnoval srdce, horouci zboZnost, k ja- 
ké% roznécovana byla mysl nase, srdetna 
i aa oa a bratrska laska, jakaz se 
uhostila mezi nami: to vie bylo ono 


sladké ovoce, jakéhoZ nam okouseti daval- 


Bih, k némuZto my s détinnou uprimnosti 
jsme se tulili.” Zeby kdo z nds (402 téast- 


nikti) podobnych v Zivoté svém: byl zaku- 


sil radosti — nemtize se zajisté honositi 
nikdo. — Slayné chordly velebnych zpévi 
starocéeskych rozléhaly se po cely éas sv. 
exercicii takmér cely den ve svatyni Pané. 
Vrouci modlitby rano, v poledne i u veéer, 
pred a po jidle, —rizZenec a ktizZova cesta, 
jakoZ i jiné bohumilé poboZnosti konany 
vady spoleéné — souhlasné. — Z toho tedy 
jde, Ze exercicie nase v kazdém ohledu byly 
azvuéné, a Ze. duchovni hluchotou stizen byl 
ten, kdo% ecviéeni naSe ,exerciciemi né- 
mymi*“ nazvati si dovolil.. — Ku konci do- 
pisu, k naSemu potéSeni zminiti se chci o 
zajimavém zptisobu, jakymzZ skonéili jsme 
exercicie nase v oddéleni druhém. Pred 
dnem velikym, v svatveéer to slavného spo- 
leéného prijimdni nejsv. Téla Pané, yv po- 
slednim naSem hodinovém rozjimdni, jez 
s nami Ginil dp. redaktor téchto listi, upo- 
zornil nds tento vidce ndS na dobu vaz- 


nou, na dobu nejdilezitéjsi v Zivoté naSem, 
kterd aé nikoho nemine, prece malo kdy na 
mysl p¥ichdzi. Jestit to rozhodnd doba naxeho 
skonani. Ze umireme, zvolal k nam, vime, 
— ale kde umfeme, nevime; Ze umreme, 
vime, — ale kdy umfeme, nevime; Ze 
umfeme, vime, — ale jak umreme, nevime. 
Kyz bychom kaZdou dobu pfipraveni byli 
k smrti, nebot nevime, kdy Pan prijde. 
I vybidl nas bychom za toho, kdo% ands prvni 
umfe, aby Sfastnou mél hodinku smrti, spo- 
letné se pomodlili. Pédtelské vybidnuti toto 
dojalo vSech. Modlitba zaéala —ale u veli- 
kém plati, provazena jsouc dojemnou pisni 
»Blahoslavend Panno, Matko milosti.“ Slay 
ronily se po licich modlicich se a péjicich 
uciteli; — modlili se jeden za druhého, 
— ale kaZdy modlil se také sAm za sebe; 
jeden druhému zpival, af tak dim doje- 
mnou ,poh¥ebni piseti,“ ale kaZdy zpival 
ji také sdm sobé. Byl to velikolepy po- 
hreb duchovni za pritomnosti tak ¢etného 
zastupu pladicich bratti uditeli. A, D., ué. 


Kronika. 


Z Prahy. Posvéceni starobylych ho- 
din na radnici Staroméstské, zakladniho - 
kamene nového mostu a obeecni plynarny, 
oslaveni dne 20. rijna sluzbami BozZimi, 
podarovanim chudych a osvétlenim mésta: 
vse vykonano s velikou slavou. — Radosti 
rozechvélé mysli’ stizila nenaddle zprava, 
ze J. Velié. cisat a kral Ferdinand Do- 
brotivy na. svém zamku v_ PloSkovicich 
onemocnél. Za brzké uzdraveni Jeho Ve- | 
liéenstva konaji se v Praze a zajisté i po 
vlasti vielé modlitby. Na ten umysl bude 
slouziti dnes a v nasledujici dva dni JEmin. 
nejdtst. p. kardinal o h. 8. m&i sv. u VSech 
Svatych na hradé, a vystavi pak nejsv. 
Svatost, aby se pred Ni modlitby daly za 
nemocného krale. PoboZnost tato ukonéi 
se v 5 h. odp. na kaZdy den sv. pozehna- 
nim. —- V chramé Tynském, kdeZ se nyni 
slavi poboZnost 40hodinna, bude dnes v 11 h. 
m&e sy. na tyZ umysl. 

*_* Ctyricetihodinna pobognost bude se 
konati v mésici listopadu: dne 1—5. v ko- 
stele piaristském (u sv. krize), 6—10.u 
Vsech Svatych na hradé, 11—15. u sy. 
Jakuba, 16—20. u Matky Bozi SnéZné (u 
Frantiskani), 21—25. u P. Marie Vitézné 
na Malé strané (u Karmelitéantiil), 26—30. 
u sy. Jilji (u Dominikand). 

*—* Poradek sluzeb Bozich v den vér- 
nych zemielych (dudiéek) a) na sv. poli Malo- 
stranském “(v Koiitich): Rano o 1/,8 h, mie 
sy., v 8 h. éeské kazani; v °/,9 mie sy., pak 
némecké kazani. V 10 “h. zpivané requiem, 
pak cirkeyni modlitby za v Panu zesnulé, privod 


— 483 — 


po hfbitové pii zpévyu ,Miserere a vy kostele 
Salve. Odpoledne ve 3 h, litanie éeské s po- 
zehnanim, ve 4 h. némecké. 6) Na sy. poli 
Volsanském : Rano v 7h. tichd mie sv., v 9h. 
kazani, vy 10 zpivané requiem, pak pritvod a 
-‘modleni na viech 5 hibitovech ; odpoledne o 4. h. 
pozehnani, 

'  *—* Vyroéni pout bude se slayiti v so- 
botu, 28. t. m. v kostele Milosrdnych brati{ u 
sy. Simona a Judy, 1. listopadu u Véech 
Svatych na hradé a 4. listop. v_ kapli sy. 
Karla Borom. u Milosrdnych sester, 

_ *—* Za prikladem metrop. chramu sv.- 
Vitského opravuji se nyni téz hlayni farni chramy 
u Matky Bozi pied T'ynem a u sy. Stépdna 
na Novém mésté, U obou téchto chrdmi pra- 
cuje pfi-zemi, -pod strechou i na vysokych lede- 
nich mnoho kameniki. Zdaé Bih! 

*—*V Trebotové, okresu a vikariatu Zbra- 
slayského, bude farni chram pyestavén a rozS{ten 
nakladem 8898 21.23 kr. — 

*—* ,,Probuzené svédomi.“ (,,Narod“ y dis, 
282. uverejnil tuto omluyu.) ,,Dovidame se, 
ze noticka, uverejnéna pod timto titulem y pied- 
predeslém isle, spisobila spravedlivé pohorsen{ 
ve zdejsich kruzich duchovenskych. Vypravo- 
valo se v ni, jakoby knéz nékde v Dalmacii, 
dovédéy se ye zpovédi o yrazdé, byl udal vraha 
u soudu, — a tak oySem tajemstyi zpovédi 
porusil. Zprayitka ta dostala se do naeho 
listu. z Videtiského Wanderera. Neni-li ta hi- 
storka smySlena cela nebo z ¢Asti, musi byti 
hruby omyl aspoi v jejim zakonéeni. Dle za- 
koni cirkeynich musil by knéz zpovédnik byti 
zbayen ufadu syého, kdyby se opovazi] zruiiti 
tajemstyi zpovyédi, bez rozdilu, af by to slouzilo 
ku konani sprayedlnosti prosttedkem moci ci- 
vilné ¢i k éemu koli jinému. O tomto técinku, 
jenZ by nutné nasledoyati musil, kdyby to vy- 
pravovani bylo pravdivé, ml¢i historka Wande- 
rerova. Neopatrnost prekladatelova nebudiz , ve 
zlé vykladana. Sunt bona, sunt quaedam me- 

_ diocria, sunt mala plura, Quae legis hic: aliter 
non fit, Avite, liber... jakz teprv ephemerides ?!“ 
(Ze dotéena zpravicka smy%lena jest cel ak uéelu 
neSlechetnému — leZi na biledni. Prosime, aby 
nebylo prekladano z listiiv, ktefi se drzi zasady 
nekatolické ,,Calumniare audacter, semper aliquid 
haeret.“) 

Z Brna. K_ aziskaéni jubilejnich od- 
pustki propijéenych encyklikou od 8,. pro- 
since 1864 uréil Fixe. nejdist. p. biskup 
fe diecési Brnénskou mésic listopad t. roku. 

veéer pred slavnosti Vsech Svatych bude 

slayné vyzvanéno pil hodiny pred poze- 
hnanim; je-li v’ak v misté vice chramt, 
pri veternim klekani. O poZehnani v tyZ 
svatveéer nafizeno, aby fred vystavenou 
velebnou Svatosti konano bylo vzyvant Ducha 
sv. zpévem ,,Veni Sancte Spiritus“ s_pri- 
slusnym versikem, odpovédi a modlitbou: 


2 


Deus qui corda fidelium,“ pak ndsledo- 


vati m4 litanie loretanska a sy. poZehnani. 
V hod Viech Svatych "3 listop.) bude vy- 
stavena nejsy. Svatost k nd&boZnému ucténi 
bud dopoledne neb odpoledne aneb po cely 
den, jak duch. sprdveové za dobré uznaji. 
V posledni den milostivého éasu (30, listop.) 
tale nejsv. Svdtost opét nékolik hodin vy- 
stavena; co% vyzvanénim ozndmeno bude; 
k yeéerou pak bude cela poboZnost ukon- 
éena chvalozpévem sv. AmbroZe a slavnym 
Aparna ten Ve m&i sy. maji svétSti i re- 
olni knézi po cely mésic, pokud to slaynost 
dne pripouSti, pribirati modlitbu za odpu- 
8téni hrichfi (pro remissione peccatorum) a 
tutéz modlitbu pki odpoledni pobo%nosti, 
rikd-li se litanie loretanska, v prekladu 
pridavati k prosbdm. | 
Z Uher. Nejednou byla v listech téchto 
zminka o Stédrosti vysokého duchovenstva 
Uherského. O dobroéinnosti nynéjsiho bisku- 
e Velko-VaraZdinského, nejdtst. p. Frant. 
zaniszlé, (biskupuje od r. 1850) donesly 
éasopisy cirkevni tyto zpravy: k prospéchu 
chudych knézi a uditeli v své diecési vé- 
noval 90.530 zl., k rozliénym cirkevnim 
uéelim 391.126 zl., na stavby a opravy 
chramtiy 70.970 zl., k prospéchu rozli¢nych 
ustavii vyuéovacich 60.285 zl., Spitdlu Mi- 
losrdnych a komitatnimu 61.160 zl., k sbir- 
kam na ustavy dobroéinné prispél 119.120 zl. 
Uhrnem daroval k uéelim tuto uvedenym, 
pokud vitbece znémo, bez mala 900.000 zl. 
nepotitaje v to dary, o nichZ svét nezvédél. 
ZRima. Sy. Otec Pius [X. zavrhl 
poznoyu tajny spolek svobodnych zednikt 
(freimaurt) allokuci v tajné konsistori dne 
25. zari t. r. k velikému pohorseni priznivet 
a Glent tého% tajného spolku, jak z mnohych 


. novin vysvita. (Viz pojednani ,Tajné spolky 


a Cirkev“ v ,Blah.“ 1863, Gislo 26. 

*__* Novinarska lez. Pted neddvnem 
nékteré listy AugSpurské, Videtiské i Praz- 
ské pYinesly ndsledujici zpravu: ,,Porotni 
soud Versailles-sky odsoudil jesuitu knéze 
Pavla, rektora ,krestanské 8koly“ v Dour- 
donu ke galejim na cely Zivot, protoZe vice 
neZ% 80 ditek hrisné byl zneuzil.« Gene- 
ralni vikaét AugSpursky, dr. Gratz zaslal 
uredni dotaz o té véci provincialovi tova- 
ryéstva Jezi8ova v Maria-Laachu v pruském 
Porynsku, naéez% odpovédél provincial v tento 
smysl: ,,V celém Francouzsku nenalezd se 
zidny rektor, ani jesuita vibec, jehoz pri- 
jméni by ,,Pavel““ znélo; vy Dourdoné 
(vlastné Dourdané), ano v celé diecési Ver- 
sailles-ské néstdva ani jednoho ustayu neb 
domu jesuitského; konetné nemaji Jesuité 
ani ve Francouzsku, ani kde jinde ustavu, 
jen% by se nazyval.,,,,krestanskou Skolou.““ 
Z toho seznati Ize, jakych neSlechetnych 


= Fa 


prostiedlt udivaji nepratelé proti Cirkvi a 
ustaviim jejim. 


Literni oznamovatel. ; 


—*—* » Posvdina kazatelna*. Rotnik tet. 
Svazek I. (prosincovy ci adyentni) prinasi dvé 
kazani v éas milostivého léta, které se V arci- 
diecési Olomoucké vy ‘prosinci t. r. slaviti bude, 
dale kazani na nedéle adventni osoudu @) své- 
domi, b) nasledkiiv, c) soukromém, d) vseobec- 
ném; na slaynost nep. Poéeti Panny Marie: o 
milosti Bozi. Na Bozi hod vanodni: I, Jedis 
Kristus, syéta Vykupitel, II. Chudobny Jezisek 
— spasa chudobnych. Na slavnost sy. Stépana 
prvomucenika: Cesty Hospodinovy jsou trnové 
sice, ale k nebi vedouci. 

+_* Libri quintt Confirmationum ad 
beneficia ecclesiastica per archidioecesin Pragenam 
nunc prima vice in vulgus prolati annus 1390.“ 
Opera et sumptibus Francisci: Ant. Tingl, pres- 
byteri saecul. in morodochio ad s. Catharinam 
Neo-Pragae curam animarum gerentis etc, Pra- 
gae, typis I. L. Kober 1865. (Viz pozvani 
k piedplaceni v ,Blah.“ dis. 27. na str. 435.) 
Pyejeme hojného Uéastenstvi, aby u vydayvani 
téchto vzacnych pamatek cirkevnich rychle po- 
kradovano bylo. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Pragzské: 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
(V hrabstvi Kladském.) - 

. Hugo Geyer, za kaplana do Staré Lomnice ; 
. Julius Beck, za kapl. do Némecké Cermy ; 
Jan Marell, za kapl: do Niedersteinu; 
. Antonin G'oebl, za kapl. do Mittelwalde; 
. Josef Griiger, za kapl. do Oberschwefeldorfu ; 


sods 


. Romuald Proske, za kapl. do Ebersdorfu; 


‘ 


. Karel Goetz, za kapl. do Rosenthalu ; 
Frantisek Stehr, za kapl. do Landeku; 
. Hugo Schloms, za kapl, do Kladska (mésta) ; 
. Albin Stein, za kapl. do Konradswaldu. 

(V_ kancelari k. arcib. konsistore:) 
. Frant. Thiirmer, protokolista, dAn na. odpoé, ; 
. Jan Skrivan, erpadiesy stal se protokolistou ; 
. Karel Schiller, adjunkt, stal se expeditorem. 


V diecési Kralohradecké: 
Vyznamenani jsou: 
. Jan Padour, farat v Stracové, 
. Jan Vambera, farat v Liskovicich, 
Frant. Langer, farat ve Vrbici, 
. Antenin Svoboda, farat v Chomuticich, a 


Lio fie eg os siUnsnsuutsss 


Sis 


lare canon. ; 
p. Ant. Frodl, koop. v Jablonném, jmsenovan 


Frant. Zahlten, za kapl. do Oberhansdorfu; 


Albert Franke, za kapl, do Habelschwerdu; ° 


. Ant. Vepitek, farat v Lanzové, obdriéeli col- 


os 


p- 


supl. profesorem dogmatiky na ustavé bo- 
homluyeckém vy Hradci Kralové. on 
Ve spravé duchovni ustanoveni jsou:. 
Ant. Karger, administrator, za farate y Ro- 
kytnici ; t fies 
Frant. Kopiste, administ., za farate v Uhersku; 


. Frant. Novotny, kazatel pri kostele Panny 


Marie v Hradci Kralové, za farate as Né- 


mecké Rybny ; 
Stépan Sora, neom., za Kooperators do Tie- 


bonina ; 


. Zefyrin Benesch, koop., z Vyskytné do Stok; ; 


Ant. Kupka, koop. ve Stokach, za admin. 
do Vyskytné; 


. Jan Vavrina, koop., v Trhové Kamenici, ZR 


admin. do Pracova; 


. Libor Schauer, neom., za proz. koop. do Tr- 


hové Kamenice; 


. Ant. Sirtiéek, neom., za koop. do Ost¥etina; _ 
. Frant, 


Podhajsky, koop., z Ostietina do 
Jablonného. 
Na odpoéinuti dan: 


Weberstk, farat v Pradové, 
Uprazdnéné misto: 


Jos, 


Prdéov, fara patron. naboz. matice od 1. Hjna. 


i=} 


. Frant. Ditko, neom., 


V diecési Budéjovické. 
Wyznamenani jsou: 


. Jan Klenz, dékan ve Strazi, majitel zlat, 


zasluz. kitize, jmenovan od J. c. k, apost. 
Veliéenstva kanovnikem kapitoly Budéjovické ; 


. Vilém Krdlik, b. vika? a 8koldozorce: okresu 


Hlubockého; kons. rada a fara? vy Rudolfové, 
stal se kancléfem b. konsistore v Budéjovicich ; 
Mat, Ruzicka, tiditel_gymnasia vy Jindi. 
Hradci, jmenovan bisk. notarem ; 

Jos. Schneidar, byv. farat vy Horadch Nal- 
zovskych, 


. Filip Schwamberger, farat vy Zumberku, 
. Jos. Bakula, prvofarat v Olesnici, a 


Mat, Vlasak, byv. kaplan, nyni vicarius cu- 
ratus pri kathed. chramé v Budejdvicteh, 
obdrZeli exposit, canonic, 

We spravé duchovni _tnaoe jou: ‘ 
Simon Kabdt, prefekt vy b. menSim_ seminaii 
za fund. ¢esk. kazatele u sy. Anny v Budé- 
jovicich ; 

Jan Raska, neom., za prefekta v témé se- 
minati ; 

Karel Wolf, kapl., z Kamenice do Dedtné ; 
Ant, Heiser, k., z Paracova do Velhartic ; 
Vac. Halek, kapl. v BeneSové, za administ. 
do Theresiendorfu ; 

za kapl. y Budéjovicich ; 


Frant. ort, n., za koop. na Stasich; 


. Ant. Kloboucnik, n., za koop. do Ratibotic; 
. Adolf Meisetschlaeger , 


n., Z& proz, kapl. 
v Zablati. , 


Na odpotinuti dan: 


. Martin Pils, prvofarat y Theresiendorfu. 


QE Pristi cislo vyjde 4. listopadu. 


“Tisk a 


a papir Karla Bellmanna v Praze. 


a 


Rotnik XV. 


Wydava se 
6. 159026. 


kazdého mésice. 


Redakce: 

v kniz. arcib. semi- 
nari éislo 190—I. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
iB. Stybla 5 
na sv. - Vaclavském 
namésti, ¢is. 786—II. 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
v mésici. 


eee eee 


pSpraedinost zvysuje narod, ale ‘hiioh pidné Cini rea tract i 


V Praze dne 5. listopadu 1865. 


LAHOWEST. 


Hlasy katolicke. 


= 


nena ls a pe oeaktons knee FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 31. 


Predplaci se 
v expedici 
iu viech radnych 
knihkuped 
na rok; @ tl. BO kr 
na piilr.: @ zl. BO kr. 


Po posté: 
Celorocné: B zl. — kr. 
pilroéné: M@ 2, SH kr 


Predplaceni étvr t- 


Jednotliva éisla se 
neprodavaji. 


PLDI II 


(Prisl. XIV, 34.) 


a a aa a 


Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a muéenik. 


iy: 


Zesnul vy Panu vyznavaé Hypac 
Poéej; za metropolitu Sjednocené Rusi 
obral Buh r. 1614. opata klastera sv.- 
Trojickeho, Josefa Velamina Rutského; 
na uprazdnélou pak stolici téhoz opatstvi 
povolal z Zirovie sluhu Svého Josafata. 

Sbor klastera nejsv. Trojice skla- 
dali vy ten ¢as sami mladi brati‘i a no- 
vatkove. Opat Josafat, nemoha se posud 
na né spolehnouti, prevzal skoro vsecky 
domaci ukoly k obstarani. On byl 
tedy zaroven prevorem, péstounem no- 
yatkav, ucitelem zaki & klerikt, ka- 
zatelem, zpovednikem, prednim pévcem 
vy kiru a dozorcem hospodaistvi. Za- 
kim aby éasu k studiim piibylo, délal 
za né opat kostelnika a zvonika; 1 konal 
jiné jim nalezité sluzby a povinnosti 
klasterni. Piitom neobmeskaval z davna 
obvyklych skutki milosrdnych: obra- 
covani kacttiv a rozkolniktv, navsté- 
vovani a zaopatfovani nemocnych a 
véznuv. Bylt to takika div, ze Josafat 


' pii _vS8ech svych postech a téla tryznich 


pod biremenem piilisného namahani ne- 
klesnul. Tehdaz slouzilo Panu Bohu 
vy témz klasteite Ssedesat Feholnikitv. 
Srdce opatovo, urazlivé panovitosti prazd- 
né, zachazelo s podiizenymi bratry 
uctivé, trpélivé, vlidné, a petovalo prave 
otcovsky o jich vezdejsi. a vétny bla- 
hobyt. Zavinil-l kdo z pouhé kieh- 
kosti, nalozil s nim Josafat milostive. 


Takové jednani nebylo kdysi jednomu 
hodnému ale nezkuSenému bratru po 
chuti. Domluyil mu opat moudry: Sto- 
jis-li,, hled abys nepadl! — Pokarany 
bratr priucil se pokornosti a opatrné 
horlivosti. Vsak ale sprymovného a 
daremného tlachani zapovidal vrcehni, 
oktikuje bratri: Mluyte o vécech spa- 
sitelnych! 

Opat Josafat byl otcem chudiny, 
vdov a sirotktu. Odevsad hrnuli se 
k nému lidé nuzni; on jim pomahal 
z duchodny a Spizirny klasterské, a 
tu kdyz niteho nezbylo, chodival po 
dobrodincich zebrat na né. Libost syvou 
nad jeho milosrdenstvim sam Pan Bih 
osvédéoval. Vdovu hrdloval véritel: ta 
piibéhla k otci Josafatovi. Kteryz, 
nemoha sam spomoci, vsel do chramu 
a poroucel ji Bohu na modlitbé pro- 
razejici nebesa. Kdyz pak z chramu 
vychazel, podal mu _ jinoch > uslechtily 
padesat dukatti v papite zavinutych. 
Otazany, kdoby byl neb odkad, mléel 
a zmizel. Pokladali ho vubec za Bo- 
ziho andéla. Vdova, naleznuvsi v za- 
vitku vic nez byla dluzna, vratila se 
k opatovi se zbytkem; i rekl ji tento: 
Nechte si vsecko; Pan Bah vam to 
poslal! — Pro Sstédrost milosrdneho 
opata neméli jednoho dne bratii do- 
maci, coby pro sebe varili. I povelel 
jim vrchni: Pojdme do kostela prosit 
Pana Boha! — An se tam sbor modli, 
plijizdi patero vozii s potravou pied 
klaster. Vozkové zatajili, kdoby je byl 
vypravil. 

31 


— 486 — 


Josafat obranoval vdov, sirotki a 
vsech opusténych proti mocnym utiska- 
telim soukromné i vefejné na soudu. 
Z dopusténi Boziho zjevoval se opat 
nasilniktim yve*snach, hroze jim: Pye- 
stante kiivdit ubozatkim! — 

Rovnéz tak pilen byl opat du- 
choynich skutki milosrdnych; proka- 
zuje pri tom nékdy velmi dumyslnou 
lasku. Vyhledaval po mésté lidi ne- 
umélych, udil je vite a ctnosti, a vzbu- 
zoval, aby sli k svaté zpovédi. ‘Také 
na ulicich a na trhu sbiral prodavade 
diivi a sena, privadél do klastera, uéil 
jich a nepoustél, az pfijali skrousené 
svatost pokani. Potom zaplativ jim 
dobre odkoupenych véci, vyéastoval je. 
Prichazeli pak radi do klastera s Véemi 
na prodej, a prosivali Josafata, by duse 
jejich prostiedkem svatosti otistiti ra- 
cil. — Ve Vilné bydlela jedna zna- 
menita méstanka, povéstna protivnice 
Jednoty katolické. Opat Josafat na- 
vstivil ji a prosil, aby v Jednotu Cirkve 
vesla. Vzchopila se rozdurdéna zena, 
chtic mu natlouci. Usmivaje se, od- 
prosoval ji muz Bozi: Bych byl védél, 
ze Vas svou navstévou popudim k hrichu, 
radéji byl bych zustal doma! S Panem 
Bohem! — Milost Bozi dotkla se zeny: 
vybéhsi za nim, padla mu s plaéem 
k nohoum. Rozmahajic od té chvile 
Jednotu Cirkve katolické mezi pravo- 
slavnymi zenstinami, obratila jich ne- 
malo i v panenskych klastefich ftadu 
sv. Basilia. 

V ten ¢as vzav s sebou ptitele Jo- 
safata, jel metropolita do Kyjeva. Této 
cesty pouzil horlivy opat k spasent 
Bohu milych dusi. Nakloniv mnoho 
sprostnych osob k svaté zpovédi, ode- 
slal katoliky obéadu latinského do chra- 
mii téhoz obiadu, Sjednocenych véak 
do chramt ‘ecko-slovanského obfadu 
k piijimani Velebné Svatosti oltaini. 
V jakemsi hostinci hnul srdcem né- 
jaké verejne hitsnice; ta vykonavsi u 


ného svatou zpovéed, dala se uprimné | 


na pokani. Jakmile Kyjeva dojeli, kva- 
pil Josafat do klastera Peéerského, za 
starodavna pribytku velmi ucenych a 


svatych muzt, z nichz nékteti pro viru | 
katolickou byliumuéeni. Ted tu také 
bydleli mnisi ¥adu sy. Basilia, vsak 
zutivi protivnici Jednoty katolické.. Bliz 
klAstera potkal Josafat mnicha Kur- 
ceviée z rodu knizat ruskych, an z téhoz 
klastera v privodu lovecké éeledi a 
ohart vyjizdi. Kurcevié zeptal se pout- 
nika, kdoby byl? Vzay odpovéd, nadal 
opatovi zradci vlasti, svidcetiv dusi a 
taskari, vyhrozuje mu, ze ho da utopit. 
Naéez poutnik: Ja jdu pokojné svou 
cestou; nemam a nemohu nic miti za 
lubem, leé ze bych rad sve _bratry 
spatril a s nimi pohovoiil; a divim se 
tomu, zet se nepamatuju, abych byl 
kdy v zakoné sv. Basilia etl, ze sméji 
mnisi choditi na lov. Mnich lovee zkrotl 
a jel pryé, Josafat stoje pred klasterem, 
prosil vratného, by jej u vrehniho ohlasil. 
Vrchni, svolavaje bratry, udeml ve zvon 
obecny; a kdyz se shromazdili, zvé- 
stoval jim novinu: Vy jste si prali, 
vidéti DuSochvata; jiz ho zde mate! 
— Pyes sto mnicht vyrojilo se ven 
proti poutnikovi. Uzievse ho, ptal se 
druh druha: Naé asi prisel? — a hned 
hrozice mu pésti, zatvali: Tot ten zradce, 
prohnana liska, zhoubce pravoslavnych ; 
rozsapejmez ho a vrzme do Dnépru! 
— Josafat poprosil spravce klastera: 
Piikaz, at umlknou! — Kdyz hluk 
ztichl, pozdravil poutnik vsech zdvorile 
a pravil: Piiputoval jsem, spatrit vas 
starozitny, vérou, poboznosti a tély 
svatych proslaveny klaster; i mam z toho 
potéseni veliké, ze vas tu tolik pohro- 
madé. Hledte, jsem bez privodu, ne- 
obmejslim tedy niéehoz na skodu Vaii, 
ba vseho dobreho Vam na Panu Bohu 
preji, ano i pridam se k VaSemu pravo- 
slavi, jestli mne kdo z Vas Pismem 
svatym, spisy sv. Otciv a knihami 
slovanskymi usvédéi, ze bloudim! — 
Mnisi zamrat¢enych éel povyjasnivse, 
zvali Josafata k obédu, jejz mu_pifi- 
stroji, pakli jesté neobédval. Nez on 
vyzadav si slovanskych knih, éetl jim 
kusy na stvrzeni Jednoty s Hmskou 
Cirkvi; vzav téz ruské letopisy do rukou, 
ukazal jim iadu ruskych veleknézi, 


~~ 487 — 


kteri nékdy papezim Rimskym_ éinili 
poslusenstvi. Mnisi z porazky této 
zpamatovayse se, promluvili nan: Ty 
jsi v pravdé tim, timz sloveS; umis 
lahodné duse chvatiti; vsak my se ti 
nedame, ale piec té pohostime! — 
Mezitim vystal metropolita Rutsky na- 
ramnou uzkost o piitele. Vida ho, 
an se Ziv a zdrav a vitéz od mnicht 
rozkolniki vraci, zaradoval se velmi; 
a ziskav v Kyjevé dva popy a jednoho 
svétského muze cirkevyni Jednoté, vracel 
se odtud do Vilna. Cestou opét sbiral 
a snasel Josafat dusi¢ky do stodoly 
nebeského hospodite. V témz dile 
Bozim pracoval i potom ve Vilné, aniz 
minul dusechvatovi den bez kofisti. 
Mezi témi, jez v tu dobu k_ cirkevni 
Jednoté obratil, nalezeni jsou z pan- 
stva: Bohdan Skumin Tyskévié, voje- 
voda Novogoradecky, a syn jeho Janus, 
pisar vel. knizectvi Litevského, jenz 
pak jmenovan jest vojevodou Msti- 
slavskym, Trockym a Vilnenskym. 
Slusi podotknouti o pokusenfch, ji- 
miz zavistivy dabel na opata Josafata 
ina jeho klaster dotiral; i zahnal ho 
rek Bozi pokazdé znamenim kiize, mo- 
dlitbou a vodou svécenou. (Pokradovani.) 


Kardinal MikolaS Wiseman, 
arcibiskup Westminstersky. 
(Pokraéovani. ) 


XI. Jeho provincidlni a diecesalni synody, 
birmuje, kaze na verejné ulici, pusobeni knéz- 
stva, zrust kat. Cirkve, obranna jednota proti 
anglikanské propagandé, episkopdlni cirkev 
zapovida priblizovant se obFadem k Cirkvi 
kat.; protikatolicky spolek, Palmerston proti 
katolikim, Granville ministrem. 


Na cirkeyni snémy krajinské (provin- 
cidlni synody), tolik schvalované vyroky 


velikych obecnych snémi ¢irkeynich, kladl 


véhlasny Wiseman velikou vahu, spatruje 
v nich podminku ¢éilého cirkevniho ruchu 
a obnovu ducha kresfanského. 

Hned prvnim rokem svého vrehnopa- 
stytského uradu obratil k nim svij bystry 
a pilny zretel. Pravé kdyz angl. snémovna 
prijavsi navrzeny zakon o titulech biskup- 
skych uzavrena byla, strojili se v srpnu 
1851 kat. biskupové angliéti slaviti v Lon- 
dyné krajinsky sném cirkeyni (provincidlni 


synodu). Cekali jenom na pkijezd dr. Granta, 
jenZ byl neddvno v Rimé posvécen na bi- 
skupstvi. Prvni tento krajinsky sném za- 
hajen jest pozdéji v kolleji Panny Marie 
v Oscotté. Mimo jiné ustanovili se bisku- 
pové shromazdéni i na tom, aby se druhy . 
sném odbyval v cirkevni provincii West- 
minsterské. Spoletné tyto porady biskuptiv 
privedeny jsou 15. listop. 1851 ke konci. 

Druhy krajinsky sném zahajen jest v 
arcibiskupstvi Westminsterském 10, éer- 
vence 1855. Kardinal Wiseman predsedal. 
Kromé ného byli pritomni: arcibiskup Sid- 
neysky z Australie, a Trebisondsky arci- 
biskup v konéinach nevéricich, kardinaltiv 
spomoenik, pak 12 biskuptv, dvé uprazd- 
nénd biskupstvi: Cliftonské a Plymouthské, 
byla svymi kapitulnimi naméstky zastou- 
ele Vedlé biskupfiv zaujal .misto infu- 
ovany opat cistercidckého samostanu sy. 
Bernarda v hrabstvi Leicesterském. Mimo 
ty bylo pritomno pét rimskych prelatiy, 
rozenych Angliéantiv. Také velky poéet 
knézstva k oslaveni té synody se seéel ze 
vsech konéin Anglie. Po slavné mii sy. 
zpivala se hymna: ,,Veni creator Spiritus“ 
a po udéleném pozehnani od kardindla 
8 nejsvétéjSi Svadtosti zasedli biskupové sva 
mista. Snémovni usneseni predlozena jsou 
sy. Stolici ku potvrzeni a dosdhla ho. 

Na poédtku kyvétna 1859 méli arcibi- 
skup a biskupové cirkevni provincie West- 
minsterské opét v Londyné svou roéni jarni 
synodu, nebot jiz veslo v obyéej, slaviti 
kazdého roku na jare synody. Obdadali na 
ni predevSim cirkevni poméry vlasti své. 
Na to seSli se dne 3. kvétna k spoleé- 
nému obédu u kardindla Wisemana. 

Diecésnich sbori cirkevnich bylo od 
r. 1854 aZ dor. 1863 étvero. Jeden slaven 
jest 18. listop. 1862, v némz brali uéasten- 
stvi dva biskupové a 150 knézZi z arcidié- 
cese Londynské; odbyval se v_ chramu 
Moorfieldském. V tnoru 1863  slavil vy- 
teény arcibiskup opét synodu s duchoven- 
stvem svym. 

Tyto snémy byly bez odporu prednim 
znamenim blahého pokroku -cirkve angl. a 
prispély nemdlo k probuzeni katolického 
ducha v Anglitanech. : 

Velmi horlivym byl arcibiskup v udé- 
lovani svdtosti sv. bitmovani. Tak v jednu 
nedéli mésice Gervna 1851 bitmoval nékteré 
osoby z vysoké Slechty, které se k Cirkvi 
kat. navratily; 23. listop. t. r. udéloval sva- 
tost bitmovani 500 véricich, mezi nimizZ 
bylo 100 obrdcenych protestantiv; v unoru 
1862 birmoval zase 270 osob, mezi nimizZ 
bylo asi 30 novoobracenciv. 

Wisemanova Ginnost vztahovala se na 
vse strany a vyhledavala si dimyslné viude 


31* 


— 488 — 


néjaké eee nebot on i kné%stvo jeho 
pochopili ndélezité povinnosti svého apostol- 
ského povolani. V jistem oSklivém kouté 
novovékého Babylonu nad TemzZi, vy Lon- 
dyné, Zilo pohromadé mnoZstvi katolikty, 
prichozich z Irska, kteri povrhSe povin- 
nostmi cirkevnimi, hroznymi stali se bez- 
bozniky. Dovédév se o té pelesi jeden 
horlivy knéz kat., uminil si, byti jich véro- 
véstem. Znamenaje vsak, Ze ubozZaci strani 
se knéze ioltdre, predevzal sobé jiti k nim 
a uprostted nich vzdélati oltir. Oznamiv 
wmysl svij kardindlovi, zridil si skuteéné 
na verejné ulici oltar a jal se pod veéer 
lidu kazati. Moudry policejnik mu v pred- 
sevzatém dile neprekaZel a irska ta chu- 
dina potala si v tom libovati. Vyborny 
knéz konal tu s velikym prospéchem po 
10 dni dilo vérovéstitelské. V_posledni 
den — v zari 1851 — pyibyl tam i kar- 
dindl, a lid na mnoze obraceny vital je} 
s nevyslovnym jasotem. I jal se tu vrchni 
patyr s daistojnou srdetnosti reéniti k po- 
hnutému zdstupu, vyzyvaje, aby setrvali 
v dobrém a také ostatnich bratri svych na 
lepSi cesty privésti se snazili. ,Mezi vami 
vzdélan jest oltdr,“ vece, ,nuZe, slibite-liz 
mi, Ze budoucné misto toto ctiti budete 
jako svaté 2“ A v&ickni s pohnutym 
srdcem volali: ,Ano, ano!“ Ulice i domy 
vsecky kolkolem byly jak by je nabil, a 
velebna pisen: ,Té Boha chvdlime“ za- 
vznéla ze sterych srdei sterymiusty. Blan- 
kytna obloha klenula se jasné nad neoby- 
éejnym oltarem a vyjevem. Udéliy poZze- 
hnani* zastupim odebiral se kard‘nal odtud, 
provazeny radostnym provoldydnim vdéé- 
ného lidu, a% pak opét doSel povozu svého, 
nan Gekajiciho, Povést, ze mél kardindl 
kazani na verejné ulici, potéSivSi katoliky, 
podivné dojala protestanty, ze tomu nékteri 
ani uvériti nechtéli. 

Vibec ujimalo se nové biskupstyo kat. 
vy Angliéanech, majic kardindla v éele, 
s prikladnou laskou chudého lidu. Kat. 
8koly pro lid rozkvétaly> a kvétou napordd, 
obzvlasté kde klaStery jsou. Mladi klaster- 
nici pokladaji vyuéovadni chudého lidu vy nd- 
boZenstvi za milé oddechnuti po svych Stu- 
ditch. Pripadné spisky pro lid rozkituji se 
po ve&keré Anglii. Obzvlasté dobte pt- 
sobily dva’ spisky prostondrodni, vydané 
r. 1851. Jeden pojednaval o prostiedcich, 
jimiZ za papeZe Rehoke Velikého Angli- 
ore se staly zemi_ katolickou, a pak za 
krale Jindticha VII. opét protestantskou. 
V druhém spisku vykladal délnik délniku, 
kdo stavél v Anglii prekrdsné gothické 
chramy, ukazuje zaroven na vyborné stranky 
kat. viry. 

Za takovymi usiloynymi snahami valné 


zmahala se Cirkev Kristova v zemich Velko- 
britskych. Od dosednuti Wisemanova na 
arcibiskupskou stolici Westminsterskou na- 
byval Londyn vic a vice tyvdinosti_kato- 
lického mésta. Vibee byl pokrok Cirkve 
kat. v Anglii od r. 1840 a% do 1852, tedy 
v dobé toliko dvanactileté, nad miru pre- 
kyapujici. Nové chramy i klaStery stavély 
a svétily se; tistavy Rosminiovské mnozZily 
se; samostany, nemajice druhdy ani poradné 
kaple, honosi se nyni vystavnymi chramy. 
Reholnici a teholnice neostychali se v re- 
holnim rouge svém choditi po ulicich za 
dilem svym duchovnim. Katolikav pribyva, 
obracenci z vySSich stavi neSetri ndkladu 
na vzdéldni chrdmt, samostant a Skol ka- 
tolickych. ZboZnost a udinliva laska ka- 
tolikiv otviraji o¢i poctivym protestantim, 
tak Ze jiz ani divoky pokrik: ,.No Popery !“ 
ani pletichy politické nezarazi rostouci proud 
kat. viry mezi Anglikdnci. Katolické du- 
chovenstvo pracovalo a stdlo, jako aZ po- 
dnes, za ease muzZ; pocet novoobracenciv . 
jest tak Geiny, Ze se jiZ v novindch nepo- 
davaji zpravy leé o obracencich vyte¢énych 
rodem, uéenosti a povolanim. Mésto Liver- 
pool, kde% nebyvalo témér ani katolika, 
bylo r. 1852 z polovice vérnymi_ katoliky 
zalidnéno. Misie, které% se konaly na pr. 
v Liverpoolu, v Londyné a j., odbyvaly se 
s velikym poZehndanim. K tomu zamyélel 
kardinal r. 1852 zaloziti y Londyné dim 
pro knéze, odddavajici se vyhradné véro- 
véstitelstvi. AZ do r. 1852 kondvaly se 
misie knéZimi Jesuity, Rosminioveci a Re- 
demtoristy, mezi nimiZ vynikal obzvlasté 
knéz Peéerin, rodily Rus, jenz z rozkol- 
nika stav se katolikem a knézem, byl na 
ten éas nad jiné proslulym kazatelem v Anglii. 
Katolici vy Anglii a v Irsku, vidouce 
nebezpetéenstvi hrozici jim od protestantské 
propagandy, kterazZ v ¢as protipapeZského 
ruchu i penézi novych privrZenctv hle- 
dala, shlukli se v jedno, podadouce sobé 
rukou k stateéné obrané proti nepratelim, 
z Gehoz ,katolicka jednota obranna* vznikla. 
Prichazeli-li z Angliéan do Irska vyslanci 
protestant&Sti: za nimi v patach pospichali 
vyteéni knézi katolitti na mista, zahrozena 
nebezpecenstvim. V snémovné Londynské 
oddélili se katoliéti poslanei od vSech jinych 
stran politickych a stali na strané odptirciv 
nespravedlivé vlady. : 
Verba movent, exempla trahunt! Vzorné 
choyani zjednavalo katolikim co den vic 
a vice srdci a primélo mnohého myslivého 
anglikanee i duchovnika, aby o pravdé 
kat. premital na mysli. Wiseman byl v&ude 
dui vSeho a vzbuzoval nebyvaly ruch a - 
Zivot, jenz aZ do ptidy anglické vysoké 
cirkve zasdhal. To vidouce strdézcové angli- 


— 489 — 


kanského Garicimu, a chtice udéiniti pritry 
nachylnosti k vécem kat., vydali v dubnu 
1851 k duchovniktim svym list, podepsany 
2 anglikanskymi arcibiskupy a 22 biskupy, 
v némz% je vyzyvali, aby se obfadem ne- 
priblizovali k rimské Cirkevi, a stalo-li se 
to kde, aby k spoleéné vysokocirkevni 
liturgii se navratili, | 

Ano, anglikdnsti horlivei zaklddali v 
-kvétnu 1851 novy, veliky spolek protipa- 
pe%sky, zvany protestantskd associace Gili 
alliance proti papeZi, zamySlejice jim po- 
triti katoliky — le¢ nadarmo. Uradili se 
o tom spolku y Londyné, a ztistali na tom, 
ze alliance ta ma sobé zjednadvati t&ast- 
niktiv a ptisobiti nejen v Angli¢anech, nybrz 
i v jinych krajindch; dale % ma donutiti 
vladu, aby prestala platiti na kat. Skoly 
Maynoothske v Irsku a t. p. Pokojné di- 
vali se katolici tomuto vaSnivému radéni 
svych odpovédniktiv. Politické denniky ale, 
_aé samy loni vasné proti katoliktim podné- 
covaly, horsily se nad takovy'm fanatismem, 
rozsifovanym lidmi, jako byl lord Shaftes- 
bury. Noviny ,,Times“ velmi vhodné do- 
kladaly tehdaz, Ze uéastnici toho spolku 
»Jsou sice sjednoceni proti papezi, ale ve 
vsech jinych vécech jenom hromadou pisku.“ 
Spolek ten jevil se hlavné deklamacemi 
proti papezenstvi a vydavanim knizecek, 
Gelicich na zlehéeni viry a ustanoveni Cirkve 
kat.; vydanot jich za kratky Gas asi 70 
kustiv. Prodavaly se 1000 vytiskii za 10 
shillingi (5 zl. r. é.). Vtbee citila ,,esta- 
blished Church“ bolestné, Ze ma cos bola- 
vého y ustroji svém a Ze nesnadno odola 
kat. Cirkvi. Odtud jeji kreéovité namahani. 
Hledajic pomoci k éilej8imu Zivotu zaridila 
vysoka cirkev v Londyné v_ unoru 1852 
poradu Londynskych anglikanskych duchov- 
nikfiv o synody po biskupstvich svych; 
podobna schtize odbyvala se téz v biskupstvi 
Exeterském. 

S4m ministr Palmerston, *) zvany vibec 
lord Ohnipal, zanevrel na kat. Cirkev a 
rozeslal vy prosinci 1851 listy ke v’em vladam 
protestantskym, vyzyvaje, by se véecky 
spojily na odpor proti rozmahajici se véude 
kat. cirkvi. NeZ minul se s u¢elem svym 
a vzdal se v prosinci t. r. uradu svého. 

Na misto odstouplého Ohnipala postavil 
se v pros. 1851 Earl a viscount George 
Granville, baron Leveson co lordpresident 
tajné rady v éelo angl. kabinetu. Bylté 
pan mirného smyéleni, a povySeni jeho 
zavdalo podnét k nadéji, Ze i vldda mir- 
néji a spravedlivéji miti se’ bude ke kato- 
liktim, neZ za jeho predchtidce. Velky vliv 
méla zajisté na ného manzelka jeho, hor 


*) Zemiel dne 18. iijna 1865. 


livé katoliéka. Ponévadz% ale ministerstvo 
za pri¢inou Russelovy billy o milici v men- 
Siné ztistaveno jest, slozil za osm nedél svij 
portefeuille v ruce hrabéte Derbyho, 21. 
unora 1852, jen% pobyl ministrem az do 
prosince 1852. F 


ATT. Pastyrsky list a) 0 Németch, b) postnt ; 
snémovna protr kat. université irské v May- 
noothé; opéetovany zakaz biskupum o uzivant 
titulu; zakaz nosent knézského roucha; Wi- 
semanova prednaska o umént. 


Jako nai slovansti bratti ve Vidni, 
tak premnoho Némectv katolikiv usazeno 
jest v Londyné. I 0 tyto cizé oveéky mél 
opravdovy sluha Pané Westminstersky snaZ- 
nou péci a vydal v lednu 1852 pékny pa- 
styisky list, v némzZ starost 0 duchovni jich 
blaho na jevo daval. Psal v ném: , Po- 
névadz se zlibilo BoZské prozéetelnosti své- 
riti ndm duchovni pééi v mésté, nejsoucim 
méné dtlezitym, nez kterékoli jiné na svété : 
jest nam podle prikladu sy. apostola po- 
kladati se za dlugniky vsem, kdozkoli yv hlav- 
nim tomto mésté prebyvaji, budtez si jiz 
viast, teé a mravy jejich jakovékoli.« — 
— Dale doklada, ze kat. Némcim ve své- 
tovém mésté zapotrebi jest tri véci: chramu, 
Skol a nemocnice. Duchovni jich spravu 
odevzday Redemtoristim, vyzyva predevsim 
katoliky némeckého jazyka, aby penéZitymi 
dary usnadnili -zalozeni chramu i jinych 
istavii pro Némee. 

Nastal svatopostni éas 1852. Hped na 
Bere vydal (na konci wnora) pastyisky 
ist k véticim, v némz%Z sméle se jmenoval 
arcibiskupem Westminsterskym, coz pa- 
trné bylo proti nespravedlivému zakonu, 
vioni vydanému. Podobné uéinili i jini kat. 
biskupové angl. Odhodlanost ta zbudila 
poznovu jizlivost anglikanctiv, i poéali se 
v éervnu 1852 domdahati, aby ministerstvo 
Derbyho poéalo jiz skuteéné pokutovat kat. 
biskupy za uZivani radnych tituli svych. 
Jezto lord Derby byl muz podle srdce jejich, 
dovolali se, Geho chtéli. Agitace zdvihla 
se poznovu, i vydala v ¢éervenci t. r. kr. 
Viktorie nové narizeni zakazujici, aby knézi 
kat. nikdy a nikde na ulicich neukazovali 
se ve svém knégském rouse, ku pf. pri 
verejnych privodech. Zakaz ten zavdal pri- 
éinu k nejednomu krvavému sraZeni se mezi 
katoliky a protestanty, a lepSi anglikanci 
za née) se stydéli. 

Wisemanovi bylo bez oddechu z boje 
do boje kraéeti. Velmi nemile dotklo se 
ho jednani v angl. snémovné v kvétnu 1852, 
které% zketel vSech katoliktiv opét k sobé 
pritahlo. Posud nesla vldda ndklad na ka- 
tolické vysoké Skoly Irské v Maynoothé, 
kde% anglitti katolici se cvitivali. Nepra- 


— 490 — 


telstvi mezi obéma cirkvema primélo zlostné 
anglikance k Zddosti, aby vlada zastavila 
dtichody téch Skol. 

Za tou pritinou predlozil jednoho dne 
Sponner v snémovné navrh, aby se sesta- 
vila komise 15 tdfv, a ta aby vyéetrila, 
jaké uéeni se prednasi na Skolach May- 
noothskych. Jest pry to uéeni hrozné, smé- 
fujici proti stdtnim zdkontm, proti vladé, 
proti monarchii! — VZdyt pry se tam uéi 
z knih, jako jest mravovéda Bailly-ho, a 
spisy TomaSe Akvinského! Piri tom vyjel 
si dotéeny snémovnik na zpovéd a na jiné 
kat. véroélanky tak nectné a divoce, Ze 
je} sami protestantsti snémovnici verejné 
okrikovali. 

Proti nému vyvstal pak vybornou 
reti Osborne, doliéuje, Ze nezalezi Sponne- 
rovi tolik na vySetrovani vy Maynoothé, jako 
spiSe na tom, aby kat. vira se vykorenila ; 
»delenda est Roma“ vezdy pry jeho heslem. 
On a stranici jeho hori pry se, Ze kato- 
lické naboZenstvi penézi se podporuje. V In- 
dii ale, pravil, plati vlada rad i na kollej 
Hinduskou i Muhamedanskou, a zde stroji 
se v Irsku odejmouti katoliktim nepatrnou 
pomticku ku vadélani knéZstva. Dava pry 
tim vldda na jevo, Ze si ndbozZenstvi Hin- 
duského vice vazi, nez% katolického védouc, 
kdyby s Hindy nakladalo se jako s Iréany, 
Zeby bylo brzo veta po panstvi anglickém 
v Indii. Pak doklddal: co se dotyée smy- 
Sleni knéZi katolickych, odchovanych na 
Skolach Maynoothskych, ukdzalo se, Ze jsou 
zakon#m vérnéjsi nez protestanti. Pri po- 
slednich potrZkach Smith O’ Brienskych 
nezuiéasinil se leé jedinky odchovanec skol 
Maynoothskych, kdeZto z protestantské uni- 
versity Dublinské byli étyi1.“ — Irsti katolici 
ve snémoyné C. Monsell, Moore a j. mlu- 
vili diistojné, vazné a razné. Ano sam Pal- 
merston neschvaloval ndvrh a snahy strany 
protikatolické. Katolici byli ale radi tomu 
pokriku v snémovné a tim horlivéji sbirali, 
shanéli penize, aby si tadné vysoké Skoly 
katol. zaloziti a slavné zriditi mohli. 

Uprostred takovych nesndzi a prond- 
sledovani nepoustél apoStolsky kardinal ani 
na chvili ni jedinou povinnost svou z zie- 
tele, a byl viudy a ve vSem véecko, ja- 
koby vikol ného vie bylo ticho a jasno. 

Dne 28. dubna r. 1853 mél v_ Lon- 
dyné duchaplnou predna8ku o ptsobeni 
obrazného uméni na vkus a vzdélanost lidu, 
a uéinil navrh, aby se zalozilo museum 
antického uméni, které% by neskladalo se 
z prejmti (kopii), nybrZ z ptitvodnich kust. 
Posluchaéstvo, sestavajici z valného pottu 
protestantiv a katolikiv vadalo katolickému 
prelatu hluénou pochvalu za jeho vybor- 
nou rec, (Pokracoyani.) 


Obchodnik a jeho pes. 


(Americké dobrodruzstvi.) 


Pred nékolika lety cestoval jsem za 
svym obchodem v hedbavnych latkach uze- 
mim Mechiganskym. 

Jedinym druhem mym na celé cesté 
byl statny pes novofundlansky, prava okrasa 
svého druhu, vérny, tichy a trpélivy. KIn- 
sdvaje pri mné, kdyz jsem cestu konal 
pésky, s nejvétSi pozornosti znamenal vée- 
cky mé pohyby, a kdy% jsem nékde pro- 
dlévaje prodaval, vréival vida, jak kupujici 
v zbozi se jen prehrabuji, jak je tahaji a 
nedopustil, aby nékdo odeSel s kusem ne- 
zaplacenym. Jakoby znal cenu vSeho, mrzi- 
al se na ty, kteri zbozi hanili a nizkou 
cenu podavali a zase radostné ocasem vrtil 
vida mne spokojeného. Zkratka — tento 
vyborny pes byl mi vitanym a uzite¢nym 
spoletnikem na mych obchodnich cestach. 
Byl jsem tomu rad zvlasté, kdyZ jsem 
pésky chodé od mista k mistu nékde za- 
slechl zpravu, Ze tu a tam prepaden a za- 
bit byl cestujici. Mézbozi a skvosty také 
lehce mohly nékoho na mne pfilakati. Tato 
myslenka mne désila zvlasté, kdyZ jsem 
samoten na cestach byl v lesich zadpadnich 
toho statu; ovSem Ze mne mij ,,Lion“ do- 
provazel a vzdy hotov byl zuby svymi mne 
chraniti, ba i Zivot svij za mne obétovati. 

Byl jsem vzdy téz% dobre ozbrojen, dvé 
bambitek ostre nabitych tizilo mé kapsy 
ve dne a v noci skryval jsem je pod pol- 
8tarem. Lion lehl si vZdy k posteli avSak 
tak, Ze mél o¢i na dvere uprené, aby mohl 
kaZdého vstupujiciho pozorovati. 

Jednoho dne v leté roku 1830 vySel 
jsem z dédiny na brehu malého jezera, 
abych jeSté toho dne dorazil k nejblizsimu 
mistu. Viz nebyl k dostani, mél jsem ée- 
kati do zejtii, to bylo mrzuté, i uminil jsem, 
ze co dobry chodec do veéera urazim téch 
asi osm (anglickych) mil. Sel jsem. Jiz 
nastaval soumrak a ja byl v hustém lese. 
Cesta — miiZe-li se to tak nazvati — byla 
nad miru Spatnda, tma jen jen padala a ja 
porad v lese. Jsa nehoddm podobnym 
zvykly nebal jsem se; alebr% zrychlil 
jsem kroky. Co zkuSeny chodec seznal 
jsem brzy, Ze asi osm mil jiz jsem uéel, 
dédinu ale dosud jsem nespatril. Za ne- 
dlouho bylo jisto, Ze jsem cestu pochybil 
a proto uznal jsem za nejlepsi, nékde p¥e- 
nocovat a zitra dale jiti, Skuteéné jsem 
po chvili uzrel svétlo. Spéchaje tam na- 
lezl jsem staveni uhledné, blahobyt obyva- 
teli prozrazujici. Zaklepal jsem a hned 
vySel muZ otevrit. Nejsem zbabélec, ale 
jediny pohled na tvdé toho Glovéka probu- 


— 491 — 


dil ve mné velkou nelibost. Hlasem ne- 
privétivym tdé%e se, co chei. 

Povidim mu, Ze jsem zbloudil, a Ze jej 
musim Zédati za nocleh. Vpustil mne a 
vedl do svétnice. WVyzdbla Zenska sedéla 
u krbu a kuchtila polivku; ale i ta dojem 
na mne utinila odporny. Ani si mne ne- 
vsSimnouc rozdmychovala oheti, pti tem% 
jsem jeji dlouhy oblite} nehezky zyrasko- 
vany, a tenky nos spatril. 

_ KdyzZ jsem tlumok sloZil, pohlizela na 
né) dychtivé i s muzem, ktery mi zdvorile 
odpovidal. Vysvétlil mi, Ze jsem seXel na 
isis cestu. Kdyz polivka uvarena 
byla, pobidli mne, abych s nimi pojedl. Jedl 


ye ytve 


ni zuby. 

Pojednou se vyjev zménil: stard hreblo 
schovala a rychle zavrela dvéte. Ja se 
totiz pohnul, co% oba zpozorovali. 

yo je krasny pes,“ pravil muZ hodné 
na hlas, abych to slySel, ,,snad by rad ven.“ 

Ja ani necek! — jakobych neslyéel. 

»Pékné zvikre,“ chvalila Zena a davajic 
Lionovi kus masa chtéla ho pohladit. Viak 
Lion se masa ani nedotknul, alebrZ vrée 
ukazal ji zuby. 

To se mi jeSté nestalo, aby byl Lion 
masem opoyrhnul. Coz mél podezireni, ¢i 
uhodl, Ze ta ruka jest mu nepfizniva? 

Starou to zmatlo. Radda by jej byla 


ode mne zahnala; i ustoupila za mou sto- | 


lici a hrozila mu pésti: ale on se ani ne- 
hnul. — Co% abych se jako probudil? — 
Hezky zdlouha zivaje zvedal jsem hlavu, 
a hle, oba hned byli pokojni a zadum@éivi. 
Rekl jsem, Ze jsem po cesté ospaly a Ze 
bych rad Sel spat. 

Odedli mi do pfisténku ustlat a za 
chyili mi ozndmili, Ze jest v’e hotovo. Sel 


jsem tam, jako bych byl vak zapomnél. 
Hned byli veseli. Vrdatil jsem se pro vak 
a hned zasmuéila se tvdt jejich. Lion Sel 
za mnou, Zena je} chtéla zadrZeti, on ale 
odraziv dvére skotil ke mné, Ze by ji byl 
porazil. 

»Myslila jsem, Ze tu pes ostane,“ omlou- 
vala se. 

»Vejte psa ven,“ pravil pln laskavosti 
hospoday, ,to se nesluSi, aby gentleman 
spal v pokoji se psem.“ 

' yMaém ho réd u sebe,“ odvétil jsem. 
»Jen aby ndm tu nic neseZral.“ 
»Netkne se toho, co mu sdm neddm.“ 
Pri svétle kahdnce ohledal jsem 1oZ- 


nici. WSude hojnost potravy; po sténdch 


; zbitych z dtev skoro neotesanych plno 


masa a kozi, skoro jako v masném kramu. 
Co mi ale bylo nejpodivnéjsi, Ze ma postel 
byla zrovyna u pri¢ky, ktera sednice délila, 
a Ze zrovna proti hlavam byla skulina bez- 
pochyby schvalné udéland. Co to? Ze pe- 
nize mam, to védéli a lakotnost svou pro- 
zradili. Co% aby mi tou skulinou prohnali 
kulku hlayou, a% usnu! — Ta mySlenka 
mi vehnala krev do hlavy. Nebylo tu ni- 
éeho, ¢im bych zatarasil dvére, aby ke mné 
nemohli. — V&ak, téSil jsem se, Lion mi 
ozndmi, pijde-li kdo ke mné. Odkladaje ka- 
bat, Sustil a htmotil jsem, jakobych se svlé- 
kal. Bambitky ulozil jsem pod pol&tar. 
Byl jsem rozéilen a ve strachu; téz Lion 
nemél stani, a% koneéné lehl ke dverim. 
Ja se polozil a jal jsem se chrapati, pilné 
hledé na otvor, co as moji hostitelé kuti. 

LeZeli tise na posteli; kdyZ jsem vSak 
chvili chrapal, zaéali si Septati. Ale jak 
mi bylo, kdyZ vstali amuzZ ruénici vytahl, 
ndbo} z ni vyndal a srnéich brokfi nasy- 

al. V té wtzkosti vymyslil jsem si lest. 

d té doby, co jsem horeékou vlasy ztra- 
til, nosil jsem vldsenku a dnes jinak méla 
mi poslouziti. Zdvihna se hledal a nalezl 
jsem tykev, kterou jsem piisvétle byl spa- 
tril. Nastréiv na ni vldsenku, polozil jsem 
ji na misto, kde ma hlava spoéivala zrovna 
proti skuliné a pohlednul jsem dérou na 
domaci pany. 

Pomoz mi Boze! Ti darebové nabijeli 
také bambitky. 

Musim se prYiznat, Ze jsem se ulekl. 
Pohledna na Liona vidél jsem, jak se mu 
oGi sviti. Pot se mi lilzéela, védélt jsem, 
ze mdm byti teréem téch lakotniké. Pi- 
stole maje v rukou poloZil jsem se jinam 
chraépaje pilné a pohlizeje bedlivé na ty 
uprimné domaci. 

Kazdé mé vzdechnuti pisobilo jim be- 
lialskou radost, pohlizeli na sebe a usmi- 
vali se. Muz v punéochach bliZil se s rué- 
nici k otvoru a ta Garodéjnice s bambit- 


— 492 — 


kami noZem a provyazem za nim. Jeho 
oko s oblibou utkvélo na mé vldsence. 
Del&i pohlizeni do mé loznice mohlo mi byt 
zahubou. Coz aby mne byl zpozoroval? 
Tu slysim natahovat kohoutek. — Tisiceré 
mySlenky ktizovaly mi v hlavé a studeny 
pot na mné vyystal. Nez Bohu diky, ne- 
jistota netrvala dlouho. 

Strand rdna vychrlila dést broki na 
mou vlasenku a roztriStila tykev na tisic 
kouskt. 

»len jiz nebude jakziv povidat,“ sly- 
Sel jsem promluvit mého pana_hostitele, 
»2 nyni na psal4 — 

Mezi vysttelem drzel jsem ruku na 
tlamé Lionové, aby nestékal. On mi roz- 
umél, neb jsem mu takto éasto poroudival. 
Odi vyvalené maje na dvére oéekaval ne- 
trpélivé svoleni, aby se na zdkefniku po- 
mstil. 

»Lootevru dvére, a jestli ta obluda pes 
vystréi hlavu, zastrelim ho,“ pravila domaci 
pani. 

Pootevrela, ale obluda se ani nehnula, 
Lion byl mnohem chytiejsi a Gekal, aZ mu 
pokynu. r 

Tichem tim jsouc povzbuzena. otevirala 
pomaloucku dvére, a jak oteviela, pustil 
jsem Liona, jen% vyskoéil a pani preskodiv 
vrhl se na chitan pana lotra a stra’né se 
zakousaval. V mziku tom vdalela se jiz i 
zena pod mymarukama. Neoéekavany ten 
vypad ji tak prekvapil, Ze slabé se mi pro- 
tivila a snadno svazal jsem ji ruce a nohy 
provazem, ktery k uéelu jinému sem byla 
prinesla, snad aby mou mrtvolu do lesa 
zavlékla. 

S babou jsa hotov, ohlednul jsem se 
na zakernika, zapasiciho s mym Lionem. 
Posavad odporoval, ale Lion stateténé se 
drzel, Ze se mu ani hnouti nemohl. Lotr 
se valel v krvi hrozné jsa zranén na krku, 
i skoéil jsem, abych mu tu Spetku Zivota 
zachranil. Lion poslechl, pustil ho, aby i 
pani potrestal, neb neZ jsem se nadal, za- 
kousl se ji do ramena, tak Ze jako zbésila 
kriéela. 

Pan ovsem podivné na to poblizel vida 
mne, jak mu od psa pomaham, ale aé byl 
strainé zranén, nemél jsem s nim utrpnosti, 
nybrz svazal jsem je} jako jeho drahou po- 
lovici. Tato hromovala na psa, ale manzel 
byl tichy jako ryba. . 

Zavazay mu jeji zastérou rany na krku 
zustal jsem v té peleSi do rina. Lion spo- 
kojen s nagim vitézstvim ostraZité je hlidal. 
Rano se tu na Stésti namatl Glovék , i po- 
slal jsem zpravu o tom vSem do nejbliz%i 
dédiny. 

Soudem se dokdzalo, Ze jsou zndmi 
zloéinci, i byli odsouzeni k desitiletému Za- 


lati, co%, uvazime-li vSecko, neni prilis 
mnoho. Jestli se kdy s Lionem potkaji, 
budou na néj divné pohlizeti, on jest dosud 
silny, zdravy pes a za Zidné penize bych 
ho od sebe nedal. 
Co toto pisu, hledi mi ti8e do o€i. 
Nikdo neSkod psu, ale vaz% si vérnosti 
jeho! Pes jediné jest zvite, které opoustéjic 
své plemeno k élovéku v pratelstvi se. tuli. 
(Dle Baltimorskych katol. Novin —M.) 


Dopisy. 


Z Brevnova, 2. listopadu 1865. 
 (Bratrstvyo vééného ucténi nejsv. Svatosti.) 

Bratrstvo vééného ucténi nejsv. Sva4- 
tosti oltdini stoji v Fddu sv. Benedikta pod 
ochranou tohoto slavného otce a zakonodarce 
feholniki; arcibratrstvo nachazi se v kla- 
Stere ctih. pénen z fddu sv. Benedikta v 
Arras-u ve Francouzich, bratrstvo pak samo 
v benediktinském klastere Lambachu v Hor- 
nich Rakousi¢h, kdez ¢ita bez mala 5000 
spoluoudt. Uéel toho bratrstva jest ucténi 
nejsv. Svatosti oltdimi, jako% 1 spoleéna 
prosba o duchovni zdar arozkvét radu sv. 
Benedikta (jeho% sv. krizgek ¢i medalii své- 
cenou kaZdy pri zdpisu obdrzi); proéezZ 1 
oudové na vsech dobrych skutcich celého 
vadu sv. Benedikta po celém svété katolickém 
uéastenstvi maji mimo premnohé odpustky 
plnomocné a neuplné. 

Rozsitovani zminéného bratrstva u nds 
dostalo se 25. fijna b. r. vrchnopastyrského 
povoleni; stred jeho (azby se — po zvy- 
Seni bratrstva v Lambachu na arcibratrstvo 
— 0 z¥izeni zvldStniho bratrstva samostat- 
ného zakroéilo) nachazi se vy Brevnové u 
sv. Markéty; ¢ita v tomto benediktinském 
klaStere jiz valny poéet spoluoudt, jakoz i 
po osadach vikolnich se rozmahd. Zejmena 
uvolili se k jeho rozSiteni vel. pp. Vacslav 
Rejfit na Smeéné, Ferdinand Ligska yv Sla- 
ném a Josef Teply na Kladné, jsouce k 
tomu prednostou bratrstva v Lambachu 
zplnomocnéni. Kdyby se jinym jeSté ve- 
lebnym a distojnym pantim zalibilo rozii- 
riti mezi svymi toto na milostech bohaté 
bratrstvo, Zadaji se, by si neobtézovali jak 
0 plnomocenstyi k prijimani oudi, tak o 
listky prijimaci a o svécené medalie se hla- 
siti u P. Kristina Frantiska Plodka, ka- 


plana u sv. Markéty blize Prahy. —- Pod- 


minky prijmuti (beze vSech penézitych pri- 
spévkti): jedna hodina k ucténi nejsy. Sva- 
tosti oltaini (neni-li moZna mésiéné, stacé 
jedna roéné), a kratitké obétovani svych 
dobrych skutka pri ranni modlitbé. 

Jesté budiz podotknuto, Ze se chystaji 
do tisku vétsi knizky priruéni obsahujici 
poboznosti denni, mésiéni a celoroéni, pak 


— 493 — 


seznam nejsnadnéjsich odpustktis kratiékym 
0 nich pojedndnim podle dtkladného spisu 
Maurelova. B+D! 


Od Ripu dne 3. listopadu 1865. 
(Cirkeyni politické Noviny a Blahoyést.) 

Vyjadril jsem se o tom v jednom syém 
dopisu (é. 20.), Ze za nai doby nejlépe da 
se plisobiti na obecenstvo novinami a z4- 
baynymi spisy, a Zeby tedy i katolici této 
cesty s prospéchem poudZivati méli. Noviny 
vnikaji 1 do nejodlehlej8i od Prahy ves- 
nitky, a prichazejice Casto ddvaji latku ku 
kaZdodennim rozmluvam; knihy zdbavné 
zase jdou od jednoho chtivého étenare k dru- 
hému anebo predéitaji se nahlas celé spo- 
letnosti. Tehdaz jsem se vyjddril ob&irndji 
0 zdbaynych spisech, dnes minim rozpravu 
o novinach k laskavé uvaze predloziti. — 
OyvSem Zaddoucno jest a ptisobilo by velmi 
prospésné, kdybychom méli v Cechdch je- 
den Gasopis nabozenskopoliticky nebo noviny 
a bape grea ges Tu by zajisté mozna 
ylo, rozbirati politické udalosti, mnohdy 
razu skorem éisté naboZenského, v duchu 
a sméru nestranném, tu by se odrazely 
namitky vSeliké proti katolické Cirkvi, tu 
by se vyvracely mnohé omyly a bludy 
vniklé do verejnych listi, rozbiraly by se 
tu poméry cirkevni a potreby nabozenské 


-v mnohych zemich a zylastni. zretel obra- 


cel by se na vychovani a vzdéldvani naki 
mladeZe; mluvilo by se tu strizlivé a pravé 
o timské otazce, o jméni a tstavech cir- 
keynich, 0 rozliénych spoleéenskych zrize- 
nich cirkeynich atd. nejen ku pouéeni lidu 
venkovského ale i (a to zylasté) tak zvané 
tridy vadélané, jezby pak z nerozumu ne- 
svadéla lid na8 v kraji. List vsak takovy 
politickonabozensky musil by vynikati nad 
vsecky u nas toho druhu listy i obsahem, 
i formou, jinak by si neproklestil cestu do 
svéta anebo by se neudrzel vedle jinych 
list na deli dobu. — Musil by nejen vy- 
nikati mnohosti a rozmanitosti zprav, ale i 
vyznamendyati se rychlosti a zajimavosti 
jejich; nesmély by tu také schazeti dt- 
kladné, rozborné a tivodni élanky a poli- 
ticky takt musil by hovéti politické svo- 
bodé, naérodnimu citu a ndbozenskému du- 
chu; pri tom pak hledéti by musil s tou- 
té% bedlivosti 1 zd4jmti ostatnich, jako je 
obchod, spoleéensky Zivot, literatura a 
uméni, by vyhovél riznym svym odbéra- 
telim; nad to pak nesmél by byti pri teto 
véestranné vybornosti predrazenym nad jineé 
podobné listy, aby s nimi mohl v zapas 
vejiti, aniz by smél *idéeji nez% ony vycha- 
zeti. Takovy list by nam délal Gest, pro- 
spél by lidu — a zvitézil by nad jinymi! — 
Vsak jakého ohromného nakladu vyzado- 


val by, co by potéeboval spolupracovnikd, 
a jakou by musil miti silu odbérateli, pod- 
porovateli a priznivet, moznych i obéioy- 
nych, aby se tak drzel a udrzel! — A to 
nam skorem vSecko schdzi! — A jak téZko 
zaloziti podobny list v nakich pomérech, 
nahlidne kaZdy, kdo uvazi ku pr., jak po- 
nendhlu a trudné rozSiroval se ,,Narod,“ 
aé mél za ptvodce a protektory muZe 
v ohledu politickém, ndrodnim i osobnim 
slovutné a zaslouzilé? Aé mél zaruéenou - 
kauci i naklad, musil lopotné pteméhati 
mnohé prekazky, aby ziskal odbératelt, 
jich% zapotrebi. A Zeby tim vice mél od- 
poru na poéatku i sebe vyteénéjsi list na- 
bozenskopoliticky, védi soudni Gtendti no- 
vin od jinud; jak radi vyktikuji jisti lidé 
takové listy za klerikalni, ultramotanské a 
zpatetnické, jak pricitd se jim potlacovani 
osvéty, udrzovani tmy a poddanosti, ¢imzZ 
neziska se odbératelstva, af nic nedim ani 
0 tisni penézité mezi lidern na venkové vi- 
bec. V dobé prihodnéjsi méli jsme se toho 
uchopiti r. 1860, kdyZ nebylo jesté tolik 
listi, a nebylo sem tam u venkoyského 
lidu jeSté vnuceno jisté politické smySleni 
za jediné prvé a oblazujici, tehdaz byli 
bychom sobé étendfe vzdélavali, upevnili 
a list pojistili na nynéjSi a pozdéjSi dobu. 

Ale rekne mnohy étendr, my nepotie- 
bujeme takového nakladného listu, nam do- 
staci, bude-li vychdzeti treba jen trikrute 
tydné, t v mensim formate, pirinese-li nam 
jen udadlosti hlavni dobire zpracované duchem 
cirkeunim! — K tomu odpovidam, Ze se 
takovy list ani neudrZi, ani nedostaéi. Pil- 
nym a vzadélanym ¢tenarim nevyhovi, bu- 
de-li vychazeti jen nékolikrdte za tyden, 
jak jsme toho jiz zakusili, zvlasté kdyzZ za- 
sed4 sném, nebo kdyz dilezité prevraty 
se déji, nebo zajimavé zpravy politické a 
vileéné dychtivost obecenstva napinaji. ,,Po- 
zor“ ku pr. podaval nékdy del&i a dilezi- 
téjSi keé ze snému (Riegrovu) treba ve trech 
éislech, Gili jinak ouplné teprv v tydnu; my 
jsme ovSem na to nedbali, protoze jsme ¢étli 
pri tom jiny kazdodenni list a berouce ho jen 
pre smér cirkevni platili jsme dvakrat po- 
itické zpravy, jeZ jsme jiz z kazdodenniho 
listu druhého znali; obétavost tu opét po- 
zadovati, nebylo by rddno v letoSnim roce; 
ano jesté osamotnély ¢tenar na venkové 
by se s nékolika ¢isly v tydnu spokojil, 
ale v méstech a zyvlasté v Praze nepozival 
by reéeny list nikdy vazZnosti a ceny no- 
vindrske — jelikoz by mnohé,zpravy mu- 
sil o den ano io dva dni pozdeji prinaseti 
negli jiny kaZdodenni list. A mnoho-li od- 
bératelii mél pri tom ,Pozor?“ Néco pres 


900, jak u soudu bylo ohlaSeno, GimzZ se 


ani naklad vyplatiti nemtze, Na venkovsky 


— 494 — 


lid pak nelze mnoho se spolehati s odbira- 
nim yviibec, a letoSniho smutného roku 
-zvlasté by to nebylo rddno; na jiné vzdé- 
lance prozatim radéji nepotitam a nékolik 
set kné%Zi i pri vi obétavosti jej neudrZi. 
Dobre upozornil jeden Va dopisovatel na 
to, a ja to tu opakuji s bolesti, ze na mno- 
hych farach schazeji citrkeunt naSe Gasopisy, 
aé drzi se dobfe; a cténé redakce védi nej- 
lépe, mnoho-li maji odbérateli, aéby jich 
zajisté vice zasluhovaly a uedenia k zve- 
lebeni a rozSiteni listu samého, Pri téch 
okolnostech neni radno zatiti s listem no- 
vym. Ostatné pti téchto tézkych pomérech 
a citelnych obétech nenablizime nevyhnu- 
telnou a okamzitou potrebu nového samo- 
statného listu politickocirkeyniho, aé bychom 
si jinak prdli v Cechach list, o jakém jsme 
na poéatku mluvili. Nejedna se nam totiz 
nikterak o néjakou novou politickou stranu, 
anizZ o néjaké nutné reformy cirkevni, ale 
spiSe pobizeji Slechetné naSe_ spolubratry 
k tomu, nékteré liché zpravy a krivé isudky 
vy novinach dosavaddnich, je% se daji proza- 
tim i jindk snad odstraniti. Jedna se nam 
tu predevySim o jeden Gesky list, jenzZ za- 
hravaje si po mladicku na neobmezenou 
liberdlnost, nevéasnymi nahledy svymi, spise 
z povrchnostiene% ze zkuSenosti vzatymi, 
nékdy na cirkevni pole a obyéeje zabloudi; 
druby pak list ¢esky prohreSil se tuSim 
na nejvy8 jen néjakou zpravickou proti cir- 
keynimu nazoru a tu ozvali se proti tomu 
rdzné nase cirkevni listy a neddvno prinesly 
éeské tyto’ noviny samy hned druhy den 
omluvu (,,Probuzené svédomi*), z éehoz 
soudime, Zeby nékdy ct. redakce i zasla- 
nou od nas sluSnou a pravdivou opravu 
prijala. Vyhovi-li ndm v tom ohledu*) i 
budoucné, nechtéjme se déliti a rozdrobo- 
vati, abychom snad nepfrispéli k seslabeni 
a zaniknuti listu jednoho a tim nepomohli 
listu druhému a horsimu k novému odbé- 
ratelstvu. Kdyby v&Sak se ndm budoucné 
i dotéeny dennik mél zvrhnout, pak budeme 
tepry nuceni obétovati a napnouti vsecko, 
abychom hajili a zastali se cirkeynich po- 
mért v novém listé nasem politickocirkevnim. 


*) Zkusime to. Zlomysina lez o ,,prozrazeném ta- 
jemstvi zpovédnim* na potupu katol. duchoven- 
stva a zlehéeni sv. viry pustena jest do svéta 
dennikem Videnskym ,,Wiener Vorstadtzeitung,“ 
odkudz presila do jinych list Vidensk¥ch a 
z ,,Wanderera* vloudila se v prekladu do Praz- 
ského ,,Ndrodu.“ Jiz ale dne 23, ijna uverejnil 
dotceny dennik ,,Vorstadtzeitung** toto odvolani: 
»,Po mnohém patrani nabyli jsme presvédéent, Ze 
jak zloéin sdm, tak % domnélé odkrytt jeho nd- 
lezt do Fike smyslenek.*' Poctivost zada, aby listy, 
které uvetejnily lez, mista daly téz jejimu odvo- 
Jani. ,,Ndrod“ uverejnil jakous takous omluvu, 
nikoli viak odvolini Izivé zpravy a o toto odvo- 
lani slusné zada Red. ,,Blah.* 


Ozyvaji se hlasy zajisté z Slechetného 
umyslu poslé, aby Blahovést stal se listem 
politickondbogenskym a zastaval tento ukol 
cirkevni obrany a politiky a s témi nikte- 
rak nemtZeme souhlasiti. Blahovésta jest 
nam treba v jeho nynéjst formé, a odbéra- 
telé jeho i knézi i lid by ho neradi pohre- 
Sovali. Stane-li se listem politickym, pre- 
stane byti Blahovéstem a Skoda z toho bude 
vétSi ne% uzitek. Ti, kteri odbiraji Blaho- 
vést, s potéSenim ho étou ku vzdélani, k po- 
uéeni, pro zdbayu a pro zpravy jeho, ne- 
radi ho ztrati, ponévadzZ vétsi cast Glanké 
jeho by v politickém listé musila odpad- 
nouti a nikterak by se jim nenahradila; a 
tém ostatnim by pak v ohledu politickém 
zase Blahovést nepostacil, tak ze by ho 
nechtice platiti dvoje noviny spiSe opustili ; 
nim nepriznivi pak ¢tenadrové novin by si 
sotva vSimali vice hlasu jeho neZli nyni, 
kdy% zahtmi na utrhaténost nebo nevédo- 
most jejich. Af jen Blahovést jako az do- 
savad setrva pri svém programu;. af stoji 
na strazi bedlivé pro Cirkev, odmitaje bez- 
ohledné krivé nardzky na ni, vyvracuje 
mylné usudky o ni, jsa jist, Ze i témito 
véasnymi a korenénymi zrnky dobye po- 
slouzi véci své; nebo atkoli neodpovidaji 
takové listy na Blahovéstovo odsouzeni, 
znaji ho dobre a mrzi je zajisté dost. Vzdé- 
lanéj$i étendarové pak jeho, ktefi umi roze- 
znati v novinach le%Z od pravdy, at zatim 
rozsiruji pilné Blahovést, aby ziskal ¢im 
dal tim vice odbérateli a mohl éasem roz- 
Siriti obor své pttsobnosti a vychazeti aspori 
kazdy tyden. 

A pak by mohl ovSem viimati si v pré- 
lohdch i véci politickych; anebo mohl by 
pak zalozen byti néjaky tydenntk, jako by- 
valy ,Obecné listy,“ jenzby prevzal tuto 
stranku politickou. Blahovést vSak sdm 
nechf neméni program sviij v program po- 
litickonaboZensky! Tak soudime aspoii my 
o té véci a zté pritiny poddvame ji na 
uvazenou i sl. redakci 1 cténému étendfstvu, 
prijimajice povZdy radi i ndhledy jinych. 

Ii. 


V Labské Tynici, 27. ¥éjna 1865. 

(Rizenecké bratrstvo — milodary — ktiz — zyonek.) 
Diivtipny jeden spisovatel di: ,,Ne- 
Zadej}, by dobré rychle po svété se roz-. 
béhlo — mat olovéné nohy; kde%to zatim 
vse, co zlého jest, jako sotva vylihnuty 
zajic jiZ pres vsechny meze tovarysstva lid- 
ského rychle si skaée.“ — Pravdy této do- 
zali jsme s nasim rizeneckym bratrstvem. 
Zajisté, kazdd dobra a prospésna véc, kaZdy 
spasonosny zdvod md opravdu té%ky za- 
édtek, zvlasté za dob naxich, v_ nichZto 
vSeliké pile, pozornost, mnohdy i dosti 


\ 


— 495 — 


gnatny ndklad éasnym toliko zajmim — 
v obét se prindSi; péte vSak o statky ne- 
beské jen ade onde a to jeXté pokoutné se 
jevi, by — vysmdna nebyla! — Kdykoli 
jsme s bratrstvem mésiéni schizi odbyvali, 
byval slychan stesk na zlolajici posmévactky, 
co% mnohého pomatlo tak, %e bez okolkt 
% bratrstva — vystoupil. ,,Vztahna ruku 
k pluhu, ohlizel se nazpét.“ (Luk. 9, 62.) 
Skrovny hlouéek poéal tim dale, tim vice 
ridnouti co ted? Nedame se a Buh pri- 
spéje! MladezZ Skolni byla naSim wtodistém ; 
vzal jsem nékolik odménou pri zkouSce 
vyroéni pocténych ditek a nautil je mo- 
dliti se — réizenec pri m&i sy. kazdou so- 
botu. Z poédtku délaly se ovSem chyby; 
ale Slo to predce. A hle, to pomohlo! Kdo 
zna srdcejemny hlasek ditka, které s vrou- 
cnosti modlitbu piredtikava, ostatni pak 
kletice plnym hlasem odpovidaji, uvéti, Ze 
to ne nemaly mélo yplyv na rodiée, ktefi, 
by se pred vlastnim plodem svym zarditi 
nemuseli — opét k bratrstvu se hlasili. — 
Ditky tedy, jimz modleni se rfizence za 
zvlastni gest a vyznamendni plati, byly 
predni, hlavni pakou zristu bratrstva, které 
ze 14 riz jiz na 24 dospélo. I novych 
udi stale pribyva, ¢emuzZ i ta okolnost na- 
pomaha, Ze mnohy nuzdk, mnoha Zebraéka, 
rozlouéivsi se s timto svyétem, byvaji ale- 
spon v duchu katolické Cirkve k odpo- 
éinku provadéni ne-li jinym: tedy ri%e- 
neckym bratrstvem ! 

Trudny to pohled, kdyZ mnohy chu 
ditky spolubratr, jenZ se bidné timto své- 
tem vlacel, na konec ani tolik wtrpnosti 
nedochazi, by ho nékdo k hrobu donesl. 
Této netetnosti Ize snadno odpomoci — 
takovymto spolkem. Pral bych kazdému, 
kdoZ% na podobné nabozenské zavody ne- 
divétlivé pohlizi, jesuitismem je nazyvaje, 
by -jednou takovyto privod uvidél. Ruéim 
mu za to, ze by umlknul, jak se to jiz 
mnohym stalo, kteri pozmavse pravy ucel 
a zdmér bratrstey, nyni k bratrstvu sami 
se hlasi. 

i neni to snad vyhoda; kdyZ mnohy 
neb mnohdnezanechajice po sobé ani tolik, 
by truhlati za rakev zapraveno byti mohlo, 

‘snahou utrpnych spolubratré pochovani by- 
vaji jako zAmozni, ne-li slavnéji? A jak 
to pékné a spolu dojemné, kdyz Zeny ve- 
‘smés erné ustrojené s rizZencem a hofici 
svici pred a za rakvi kraéeji, modlice se! 
Mrtvolu pak provazi Sest bratri s nové zri- 
zenymi svitilnami. Pritvody tyto se mno- 
hym zalibily tak, ze, byt ‘i do bratrstva 
nepatrili, toto na pohrby zvou — ovsem za 
slusny plat, ktery zase chudSim se dava. 

Véru jest jiz na éase, bychom si ta- 

kovychto v pravdé kéestanskych spoleéen- 


stev vice vSimali, je vSim usilim zavadéli. 
Sama doba éasu nds k podobnému_,spol- 
covani se“ nutka, a nad to vime, Ze po- 
dobné zavody v cizozemsku na pf. v Bel- 
gii, Hollandsku a Porynsku na vysokém 
stupni dokonalosti stoji, jak mne o nich i 
byvaly redaktor ,Hlast ze Sionu“ pastor 
Schubert, s nimZ mé ndhoda svedla, ujisfo- 
val, mluvé o téchto bratrstvich se véi uzna- 
losti, Setrnosti a spravedlnosti a nazyvaje 
nds v tom ohledu ,ospalymi,“ — v Gem%Z 
jsem mu z plna nitra prisvédéil. Ovéem, 
jak jsem svréhu podotknul, zaéatek byva 
nesnadny; a vsak vuli pevnou vSechny 
obtize prekoname védouce, Ze Pana po boku 
mame a dilo jeho koname. --- 

Mluvé o prtivodech pohiebnich, musim 
se té% zminiti o krasném praporu k pri- 
vodiim slaynostnim, jakého se Krakovanské 
a nasi Skolni mlddeZi darem dostalo od spa- 
nilomyslnych dobrodinck p. Vac. a Leopol- 
diny Bachmannovskych z Vidné. Pan B., 
rodak Krakovansky, opustil co maly, chu- 
ditky pacholik svou otéinu. Cilem cesty 
jeho byla Viden, kde pilnosti, pracovitosti, 
avlasté pak, jak sdm pravi, pomoci Bodi 


‘tak se vySinul, Ze je nyni vazenym, za- 


moznym méStfanem a pasirem, jehozto zlaté 
a sttibrné vyrobky i cizinu navistévuji. Z 
vdéénosti k tomu, ,jenZ mocnym vy slabych 
jest (Il. Kor. 12, 9.), chtél sourodaktiim 
svym ukazati, Ze ,,vseliky dar dokonaly 
shiry jest, stupujici od Otce svétel* (Jak. 
1, 17.), trvalou pamatkou. 

Prapor jest z Gerveného damasku s do- 
brym, zlatym trepenim a lemovkami, Zerd 
tvori svyrchu kopi — v ohni zlacené — 

asné, bild a modra, jsou skvostné; umé- 
ecky vsak vyvedené jsou obrazy sv. Vac- 
slava a sv. Leopolda, patroni to laskavych 
dobrodinci, — Na nedéli 12. po sv. Duchu 
byl prapor pri rannich sluzbach Bozich 
slayné posyécen a mladezi odevzdan, pri 
cemz dist. p. dékan dojemnou fet mél 
k Getnému posluchaéstvu, k ditkidm a po- 
sléze i k Stédré darkyni, jenZ schvalné 
k slaynostnimu vykonu tomuto z Vidné 
pribyla, lite vitézstvi cisare Konstantina 
nad Maxentiem na nynéjsim ,ponte molle“ 
u Rima (okol. 312.) a to pod praporem, 
na némZ jmeno Spasitelovo a jeho znak 
— sv. ktiz se skvél. Od téch dob, pravil, 
Cirkev sv. v tolika nesndzich a ttrapach 
tonouci vady slavné vitézila a vitéziti bude, 
dokud uprimni katolici kolem tohoto znaku 
nehynouci slavy Kristovy vérné se taditi 
budou. — Pi zatloukaéni hrebii byla mnoha 
vyznamnd hesla proneSena, z nich% jen 
nékteré zde uvddim. Prvni znélo: Tézce 
zkousenému sy. Otci v utrpeni jeho po- 


mahej Bith O., S. a D. sv.; druhé: Milo- 


— 496 — 


stivé ochrana panenské Matky Pané budizZ 
nase obrana v Zivoté i smrti u Boha O., 
S. a D, sv.; tteti: Sv. Vacslave, dédici 
zemé Ceské, primlouvej se za Cirkev, vlast 
a krale u BohaO., S. a D. sv., étvrté: Sv. 
Leopolde, patrone zemé Rakouské, bud mi- 
lostivou za&titou nevinnych ditek u Boha 
O., S. aD. sv. atd. Jaky dojem tyto véty 
uéinily — snadno se domyslite; podotknu 
jen, Ze ani jediné oko suché nezistalo, 
avlasté, kdyZ v zatloukani na druzicky 
doglo. — Aby naSe radost uplna byla, vy- 
zlatil nam Feéeny dobrodinec jeSté dva ka- 
lichy a ciborium, jakoz% jiz drive do zdej- 
Siho chrdmu Paéné lampu, lodku, meSni 
konvice s miskou a kropaéem postribril. — 
Naklad tento na 200 zl. pddtiti se mize. 
Vésak nad to dal do svého rodisté umélou 
rukou na cinku vymalovati obraz Spasite- 
lav, nyni na obnoveném krizi proti skole 
umistény. Sotva se tedy skontila jedna 
slavnost, nastala druha, totiz pravod do Kra- 
kovan s vyobrazenim Kristovym, které jsouc 
ve farnim chramu Pané posvéceno, od 12 
druziéek na lehounkém, kvitim a zelenim 
ozdobeném prozatimnym krizi neSeno bylo, 
Za duchovenstvem pohyboval se zyolna 
povoz s ovénéenym novym zvonkem pro 
kostel Lipecky. 

Na cili cesty promluvil jsem k_pfi- 
tomnym o ucté sv. krize, a mél jsem lid 
i mlddez k tomu, by kdykoliv kolem to- 
hoto posvatného mista brati se budou, na 
povinnou uklonu a starobylé pozdraveni: 
»Pochvalen bud P. J. K.“ nezapominali, 
tim méné, an nyni mnohy nesfastny po- 
bloudilee tohoto pozdraveni se Peskcabts 
ustépky si z ného tropi zapominaje na 
prisny vyrok Vykupitele svéta: ,,Kdozby 
pak zaprel mne pred lidmi, zaprimt i ja 
ho pred Otcem svym, jenz jest v nebe- 
sich.“ (Mat. 10, 33.) Tém tedy, Pan a 
soudce ten Ze jest spiSe ,ku pddu posta- 
ven, neZ-li ku povstani.“ (Luk. 2, 34.) 
Celym sborem zaznélo pak hluéné: Po- 
chvdlen bud P. J. K.! — Podlé bydli p. 
pastor a Getni nekatolici. Ale mnohy z 
nich pred krizem smeka, ano zndm jednoho 
otce, ktery synu svému nakazal, ne jiné, 
ne% katolické ddvati pozdraveni. — Po- 
zdrav ho za to Buh! V Lipci litil jsem 
pak troji tkol zvonku, totiz kdyz nas k 
modlitbé ,Andél Pané“ zve, kdyZ nds do 
chramu vola a kdyzZ duSi na véénost a télo 
nase k hrobu provazi. Lidstva. byla tolik, 
Ze musila zylastni k podobnym vyroénim 
slavnostem nové zrizend kazatelna — na 
prostranny hrbitov vynesena byti, by vé- 
rici slova Boziho uéastnymi se stati mobli. 
— Viak navratme se k darim. Domaci 
pritelkyni rodiny Bachmannovské jest slé. 


Gen.. Zechmann-ova. Tato, vidoue- zna- 
menité dary pro nd8 chram Pané chystati, 
rozhodla se, nds zcela nezndmé také pre- 
kvapiti. Pasné k praporu sama laskavé 
obstarala! co véak vice, objednala skvostny 
Sestiramenny svicnik pro lod chramovu. 
elezny prut, jakoZ i jiné kovové okrasy 
jsou vyzlacené, sklo brouSené a tak celek 
roztomile se-vyjima, zvlésté u veéer. S 
uprayou a poubym zavésovanim jednotlivych 
édsti, bylo nam trem pil dne co délati, k 
éemuzZ dobroditelkyné tato jesté svice a jmé 
ozdoby jak pro svicnik, tak pro hlavni 
oltat z Vidné prinesla. O jejich a naki 
radosti nad tim — pomltim; neda se to 
vylititi, jak bych si pral. Postaéi, zminim-li 
se jen o tom, Ze sama nase nejdist. kon- 
sistor zvldéStnimi pitipisy svou uznalost a 
vrouci dik feéenym dobrodincim projevila. 
Koneéné, by tyto vzdcné dary véncem okras- 
leny a doplnény byly, zjednal takovy dist. 
p- dékan. Je to cely rfi%enec ze stroje- 
nych riz. Bild znaci ,Otéenas“; Gervena 
»Ldravas.“ Ozdoba tato pnula se ponejprv 
kolem nového obrazu Roditky Bozi rtze- 
necké — pravé na jmenovanou vyroéni 
slavnost. Bah sam bud dobrodincim od- 
platou véénou. Jan Dostal, kaplan. 


Z vikariatu Polnenského dne 24. rijna 1865. 
(Pastoralni porada. 

Dne 19. rijna seSli se duchoyni vika- 
ridtu Polnenského v Pribyslavé ku spoletné 
letoSniho roku jiz druhé pastoralnt konfe- 
renci. Teprv-o 10. hodiné po sluzbach Bo- 
zich mohla porada zatiti, jelikoZ mnozi du- 
chovni pro vzdalenost mista a kratkost dne 
diive doraziti nemohli; predce v8ak o mno- 
hych vécech rokovano. Toliko néco podo- 
tknouti si dovolim. Zivy hovor se-rozpredl 
0 otazce, kterak by se zamezil nesptsob 
mladeze, kterd misto v kostele, radéji mimo 
kostel stava? Prostredkii bylo navrzeno 
mnoho, dodadno ale, Ze ve véci té jen s obe- 
zrelosti jednati sluSno, aby se vétSimu po- 
horSeni uvarovalo. Dale uzavieno, aby se 
knihovny po zemrelych duchoynich, poné- 
vad% obyéejné za laciny peniz prodany jen 
na zmar prichazeji, vady rozdélily mezi 
Skolni, farni a vikaridtni knihovnu, neby- 
lo-li o nich v zavétu jindée rozhodnuto. Ze- 
leti jenom musime, Ze se nevyhotovila hned 
pravni listina o tom, kterou by byli pri- 
tomni p. duchovni podepsali a ktera i ostat- 
nim nepritomnym pozdéji k podpisu se pred- 
loziti mohla, tak %e by budouené proti dé- 
diétim na knihovnu ndrok Ginicim syédéiti 
mohla: mélo se také dojednati, ktery z du- 
chovnich rozdéleni takovéto knihovny pred- 
sevziti ma, aby se i v tom moZnému sporu 
nadeslo. — K navrhu dist. p. vikdéte uza- 


Oprava chramu Pané.) 


— 497 — 


vreno, koupiti pro vikaridtni knihovnu po 
zemrelém p. fardti Krusboreckém dvé dila, 
totiz: Werke des hl. Alphons Maria von 
Liguori, as 52 dil& a cirkevni Real-Lexi- 
kon, as 139 seSiti, kterézto poslednéjxi 
dilo d. p. dékan Polnensky dle moznosti 
doplniti prislibil. Jedndéno bylo té% o weté 
nejsv. Svadtosti, v em% jednotu zachovavati 
slibeno; toliké% v’ickni ptitomni se zayd- 
zali odbirati diecesalni éasopis (?), v némz 
by dikladnéjsi poradni prace se uverejiio- 
valy. — Téz% budiz podotknuto, Ze chrim 
Pané ve Vojno-Méstci dobrovolnymi sbir- 
kami ¢dsteéné jest opraven, tak sice, Ze 
kititelnice, postranni dya oltdéte zcela ob- 
noveny a presbyterium vymalovdno jest. 
Zbyva jesté obnoviti valné sesly hlavni oltdt 
a kazatelnu, coz s BoZi pomoci a pii obé- 
tavnosti, jaka se témér u ySech, aé na 
mnoze chudych osadniki jevi, snad brzo 
se docili, obzvlasté, neodepfreli milostiva 
naSe pani .patronka ndm své pomoci. Za 
ochotné prispévky voldme vSem_ osadni- 
kim srdeéné ,zaplat Pan Bth,“ zejmena 
ale slusi podotknouti p. Jana Kosteleckého, 
starostu, ktery mimo penézZity prispévek 
téZ malire a pozlacovaée zdarma a z éasti 
za leyny plat zivil, pp. radni Havylitek a 
Jaro’ vykonali potrebnou praci bezplatné 
a Skolni dohlizitel J. Smahel vZdy ochotné 
pri sbirkach pomahal. J.,N. 


Z Buda-Pesti, 30. *jna 1865. 
> (Listy z cesty. I.) 

Bylo to k paté hodiné odpoledne, kdyz 
jsme vychazeli z naddrazi Pestského. Po- 
hledim kolem sebe, a na koho padne oko, 
taktka kazdy jest odén ndrodnim krojem 
uherskym; pozdyihnu zraku vzhtru k do- 
mim, a tam utkvi o¢i na velikanskych na- 
pisech, ale aé dovedu leccos ¢isti, zde na 
téch slovech, slozenych ze samych 6, ii, 
nak, ok, marné klopyta zrak mij, zde marné 
hledém jedno slovo jen trochu srozumitelné, 
jen trochu podobné jinym lidskym recem. 
Z myslenek o tomto jazyku asiatském vy- 
trhl mé nosié, ktery prinaseje ndin véci 
poéal s nami mluviti — Gesky, nebot tak 
nds byl diive slysel hovoriti. Podobné fiakr, 
jenz nas vézti mél, slySe, Ze s nosiéem 
mluvime po éesku, oslovil nds v nasi milé 
materstiné; a kdyZ jsem i mnohé jiné lidi 
slySel mluviti éesky aneb slovacky, tu uZ 
ten sdhodlouhy napis z protéjSiho domu 
zdal se mi méné strasiti. fet to zde v mésté 
jako vibec v Uhrach. Jako v zemi neni 
ani jeden okres jedné reti, ale skoro kazda 
osada jest jiného jazyka, jiné ndrodnosti, 
a bohuéel Ze lze rici, i jiného nabozenstvi: 
podobné, at pomléim o Budiné, kdezZ jest 
skoro vsecko obyvatelstvo némecké, v Pesti 


slySet mluviti-hned po madarsku, hned po 
némecku, hned po éesku. Tak jdouce jed- 
nou po ulici potkame statenku s nisi, ne- 
vim zaslechlali nds mluviti, nebo nam to 
poznala na tvari, pozdravilaf nds hlasité po 
éesku: Pochvalen bud Jezis Kristus. Mut- 


| Zete si pomysliti, s jakym potéSenim jsme 


na toto predrahé pozdraveni odpovidali: 
Na véky Amen. — Jind véc, ktera mi hned 


| pri prvnim vkroéeni do Pe&ti padala do 


Iyer ge 


oti, jsou znamky blizicich se voleb sné- 
movnich. Nejenom Ze po rozich a domech 
nalepeny jsou veliké barevné papiry, na 
nichz hned tomu hned onomu kandidatu 
hlasa se Eljen a oddanost voliét, ale z pre- 


| mnohych domi visi z oken dlouhé  troj- 


barevyné uherské korouhve, na nichZ opét 
nékterému kandidatu velikymi pismeny vola 
se Hljen a priznavaé oddanost. Ku podpore 
své md kazdy kandidat zvlaStni svtj vo- 
liésky vybor, ktery ho v éetnych ti8ténych 
platkdch voli¢im vychvaluje a proti-kan- 
didata jeho statné tupi, co% oboji déje se 
zpisobem Gasto neobalenym; mimo to jsou 
kaZdou nedéli poradni schize voliti, pri 
nichZ se prekypujicimu vlastencctvi mno- 
hych naskyta prilezitosti, vybouriti se nejen 
mocnym hrdlem, ale nejednou i paddnou 
pésti, nebof Gasto v nadgSené rozjarenosti 
vyhledaji si své odptirce, na jiném misté 
k podobné poradé shromazdéne, a pak to 
jde do Zivého, do krve, ba jako nedavno 
v-Jagru, i o Zivot. Ale o téchto vyjevech 
konstituéniho Zivota zdejSiho dottete se 
z listi politickych, o téch neni mi psati. 
Rikavaé se, Ze Buda-PeSt ma mnohou 
podobnost s nasi Prahou. I zde mésta na 
obou brezich mocné teky, jedno rozsahlejsi 
v roviné, druhé pres most s kralovskym 
hradem na znaéném vrchu. Ale jakych tu_ 
prece rozdili! Rekl bych kratce: co jim 
zde v Buda-Pe&ti Pan Bih dal, totiz ta 
mohutna teka, ty krdsné rozlozené vrchy, 
ta bohata priroda, to jest slavnéjSi, vzne- 
SenéjSi neZ u nds; za to co lidé tyorili a 
stavéli, to jest zde nepatrné, teklbych vSedni, 
kdezio naSe Praha. md raz velebny, vy- 
zamny, posvadtny. Kdyz hledi ¢lovék 
s vrchu Badinskelio, jaky to obraz rozvine 
se pred o¢ima jeho! Dole zelenava hladina 
moené teky Dunaje, pokryta lodémi né- 
kladnimi i parnimi, v pravo i v levo yeliké 
lesy i polemi pokryté ostrovy, v dalce vi- 
dis mnohé osady, poznavaS Vacov a jeho 
vysoky chrdm kathedrdalni, pred sebou zi- 
ra8 na nekoneénou planinu, kdez znamé 
pole Rakoezyho, druhdy shromazdisté sné- 
movni Uhriv pod sirym nebem, za sebou 
dokola vidiS vénec kraésnych bujnymi vino- 
hrady porostlych vrchi Budinskych, — to 
vse té uchvati: ale kdyz z dalky strhne’ 


o 


— 498 — 


oko a po dlouhé obrovském mosté retézo- 
vém prejdeS zrakem na mésto protéjsi, na 
Pe&t, tu vidi jen spoustu velikych novych 
domi, jeden jako druhy, okno vedle okna 
v,mnohych fadach, komin vedle kominu, 
vie jednotvarné, bez chramu, bez vézZi; 
nebot mimo na samém jizZnim konci mésta, 
kde od starSich dob jest kostel katolicky, 
protestantsky, srbsky a z nejnovéjsi doby 
velkolepd synagoga (vSecky tyto s véZemi 
aé nepatrnymi), v ostatnim mésté neni vi- 
dét véz%e ani kostela. Teprv nyni stavéji 
v téchto chrémoprazdnych éastech novy 
farni chr4m v mohutnych rozmérech s dvéma 
vézema a velikou kopuli. Nemajif vibec 
obé mésta, Budin i PeSt, v_ cirkevnim 
ohledu prazdidné pamatnosti, vyjmemeli je- 
diné prevzdcny poklad v kralovské kapli 
Budinské chovany, totiZ pravou ruku sy. 
krale Stépdna, kterouZto posvatnou relikvii 
i mné poprano bylo vidéti, o éemZ s po- 
moci Bozi podruhé chei zpravu dati milym 
étendrim Blahovésta. Podobné se zde ne- 
naleza4 Zadnych vy88ich hodnosti neb uradt 
cirkevnich, Zadna kapitola, Zadné biskup- 
stvi ano ani Zadny znamenitéjsi klaSter; 
odtud také pochdzi ta chudoba na chramy, 
ten uplny nedostatek pamdatek cirkevnich. 
Jiny rozdil mezi Prahou a zdejsimi 
mésty jest ten, Ze Praha tvori jedno mésto, 
zde pak jsou dvé mésta od sebe neodvisla 
a rozdilna,*) pouze jednim mostem spojena. 
I stupei jich jest nerovny, nebot jediné 
Budin ma jméno hlavntho mésta, Pest ma 
pouze titul mésta krdalovského, aékoli co 
do vystavnosti ma jen Pe&f zevnéjSek velko- 
méstsky, kdeZto Budin v tom ohledu sotva 
prevySuje naSe venkovské mésta. Podobné 
i co do historické dileZitbsti nijak se ne- 
vyrovna Buda-PeSt nasi Praze. Budin po- 
véstnym se stal co pevnd tvrz v_ bojich 
tureckych, Pest pry byla je&té pred sto 
lety méstem nepatrnym. Byvalt, jak .zndmo, 
za starych dob Ostiihom stredistém moci 
vladni 1 cirkevni, byvalf od éasi sv. Sté- 
ae a% do vlady Turkiv Kralovsky Béle- 
rad (Stuhlweissenburg) méstem pamatnym, 


kde kralové byvali korunovani, kde i v hrob. 


kladeni: jesto Buda-PeSt teprv v nejnovéjsi 
dobé vymaha si platnosti historicke. 

Pest Gita nyni asi 132 tisice obyvateli, 
ma universitu, bohaté pry nadanou, ktera 
r. 1780 z Trnavy sem fess prelozena. Ze 
staveb ponékud pozornost pouta nddherna, 
nedavno dokonand budova Akademie uher- 
ské na nabrezi, nedostavené nové divadlo, 


*) Nez i jméno zda se obé mésta ponékud v jedno 
pojiti, nebot némecké jméno Budina ,,Ofen zna- 
mena to samé, co slovanské ,,Pest,“ totiz pec, 
jméno vzaté snad od horkych prament v Budiné 
se prySsticich, a k teplym l4znim uzivanych. 


obsahujici nejvétsi siti, kdeZ také mivala 
sezeni své panskdé snémoyna, a pak za 
nejpamatnéjsi stavbu v celém mésté vy- 
hlasena synagoga Zidovska z nejnovéjsi doby, 
staveni to nadherné od spodu z pékného © 
éerveného mramoru uherského, ma dvé 
véZe ozdobené nahote velikymi koulemi, 
prouhovité pozlacenymi. Také pristavisté 
Dunajské, podél celého skoro mésta_ se 
tahnouci, zasluhuje povSimnuti a bavi cilym 
zivotem tam panujicim. Na ndémésti Josef- 
ském jest veliky podstavec zbudovan a Jjiz 
uplné uchystdn ku piijeti pomniku, ano 
i ndpis vyryt, jen% zni: Josepho Archiduci 
Austriae, regni Hungariae ultra 50 annos 
Palatino, pia memoria dedicatum 1860. Po- 
stavent pomniku, hotového i sem priveZe- 
ného, zamezili Madati proto, Ze Palatin 
Josef (od r. 1796 a% do 1847) vyobrazen 
jest v obleku rakouského generala, a ne 
jak% se sluSelo a ot¢ekavalo, v hodnosti 
palatina. 

A toto jest ySecko, co zajimavéjsiho 
vim o Pesti. Vice lze jest psdti o mésté 
druhém, o Budiné, tomto ktesfanskou krvi 
hojné zalitém a svetepymi Turky po pul- 
druhé stoleti v poddanosti drzaném mésté, 
vnémZto se chova po prvnim, Bohem osla- 
veném krdali. uherském, sv. Stépdnu, nepo- 
rusend jeho pravice, jeho koruna a koru- 
novaci plaSt; kdeZto je sidlo nejvyssich 
tradi zemskych, kdez jest kralovsky hrad, 
ktery se nyni k brzkému prichodu cisatovu 
skvostné pfripravuje: ale toto ponecham 
sobé, dali Pan Bth, k dopisu pfristimu. H. 


Z Rima 18. ¥yjna 1865. 


Malo tu nového. Lid se nestard o poli- 
tiku, v mésté jest ticho; cholera je sice 


-v Neapoli, ale Neapol daleko. Novinarim 


déla mnoho starosti ministr vojenstvi Merode, 
jenZ churay jsa, propustén jest z uradu 
svého. Ze by byl v nemilosti u sv. Otce, 
jest smySlenka. Cizined prichazi sem posud 
malo, pri¢inu vidime vy tom, Ze brehy stte- 
dozemniho mofe navStiveny jsou cholerou. 
V Spanélsku zufi ta nemoc hrozné, zvlast 
v hlavnim mésté Madridé. To pohnulo sv. 
Otce, ze rozkazal, aby halift sv. -Petrsky 
po Spanélsku .sebrany rozdan byl mezi ne- 
mocné a jich rodiny. Vite, Ze v uzemi pa- 
pezském neni posud povinného odvodu k voj- 
sku, jako nebyvalo yv Italii vibec, pokud 
nestavalo nynéjSiho kralovstvi Italského. 
Vsak kterak dopliuje se vojsko papeZské ? 
Dobrovolniky, jichz se 500 prihlasilo, za- 
jisté mnoho z té malé zemé. LetoSni vino- 
brani se zdatilo, lid si chvali nové vino, 
k sladkosti jeho prispélo velké letoSni su- 
cho a horko. — Novy arcibiskup West- 
minstersky, dr. Maning, véera odjel do vla- 


ae AOD . 4 


sti své. Sy. Otec je zdrdv. Bih nam Ho 
zachovej! — § radosti jsme tu étli zpravy 
0 velikolepé slavnosti zidugni za v Panu 
zesnulého generala Lamoriciéra ve franc. 
mésté Nantesu. Katedralni chrdém byl u 
vnitr ¢erné potazen, u prostired stdl bohaté 
ozdobeny a osyétleny katafalk, jen% na 
sobé nesl Stit s heslem zvétnélého hrdiny: 
»Spes mea Deus,“ okolo stdli co Gestnd 
straz Ls eg zuayové, nabozZny lid napl- 
nil vSecky prostory svatyné, u_prostired 
vzdcnych hosti nalezala se rodina zvétné- 
lého, vdova a dvé deerusky; v presbyte- 
riu bylo bez mala 1000 duchoynich pri- 
Sed8ich z Bretaiiska, Anjou a z Nigitecs 
aby ukazali, jak Cirkev cti obhdjce své. 
Zadusni m&i sv, slouzil biskup Collet; po 
té vstoupil na kazatelnu slavny arcibiskup, 
mons. Dupanloup a upoutal pozornost vSech, 
tak Ze stali jako evtleavani Za text obral 
si slova Pisma: ,,Summe scutum inexpugna- 
bile — aequitatem,“ kteraZto slova obratil 
na v Panu zesnulého. ,,Tresu se,“ pravil, 
»maje slaviti toho, jen% se nikdy nebal ;“ 
i chyalil pak Lamoriciéra co vojina, obéana 
a katolika pro sluzby, jaké% prokdzal voj- 
sku, viasti a Cirkvi, pravil, Ze vétSi byl 
v nestésti, neZ co vitéz. ,,Nebyli bychom 
poznali velikost generala Lamoriciéra, kdy- 
by byl nebyval téZ neSfastnym.“ Véak do- 
sti budiz; nebot vybornd ret slayného feé- 


nika vyjde tiskem. oo 
Kronika. 
Z Prahy. Slova zalmu (60, 7.) ,,Ke 


dnum krale dni pridds!* naplnila se na 
J. Velié. cisari Ferdinandovi Dobrotivém. 
Bth vyslySel prosby lidu svého. J. Veli- 
éenstvo ozdravél a navyrati se k radosti 
celé vlasti a rise do Prahy. 

*_* JEmin. nejdist. p. kardindl na- 
vStivil v nedéli, 29. rijna odpoledne seminar 
a uéinil k alumnim srdeénou feé na za- 
kladé slov, jeZ byli pravé u jeho pritomnosti 
v ueSporach zpivali ,,Veselil jsem se z toho, 
kdyZ mi jest povédino: Do domu Hospo- 
dinova pijdeme“ (Z. 121, 1.). Po té na- 
vstivil téz chovance arcib. konviktu. 

*_* J. M. nejdist. p. biskup Petr Krejci 
daroval spolku ziizenému k podporovani chudych 
zak na st¥ednich skolach 1000 al, 

*—* V sobotu, 11. t. m. o 11. hod. pred 
polednem budou skladati vy k¥izovnickém chramé 
slavné teholni sliby dya klerikové téhoz radu. 
— V pondéli pak, 13. t. m. budou u Alzbéti- 
nek obleéeny tii panny v roucho feholni. 

*—* Na jednom domé vy dlouhé tiidé spa- 
truje se od nékolika dni ve zdi obraz, jenz 
predstavuje andéla stragce, an pod svyma kiid- 
loma ditko chrani, Stalo se to na pamatku, Ze 


tam nedayno dité spadlo s tietiho patra na 
dlazbu, aniZ by se bylo poranilo, _ 

*_.* V den viech yérnych zemielych o 
3 hod. odp. odhalen jest na sy. poli Vol’anském 
pomnik, postaveny nakladem ,,Syatoboru‘s na 
hrobé basnika naSeho Fr. Ladislava Celakovského, 
Slavnostni ted k valnym zdstupim na_ hrbitové 
mél vd. ’p. kanovnik VySehradsky, Vac. Stulc. 

*_* Spolek Arimatejsky pochoval v iijnu 
87 chudych kiestani, letos jizZ 1064 osoby. 
Dne 7. t. m. v 9 hodin bude dist. predseda 
spolku, Staroboleslaysky p. kanoynik Ant, Rost 
u sy. Jana Nepom, na Skalce slouziti zpivanou 
zadusni msi sy, za zemfelé Gleny a dobrodince 
spolku, jako% i za vSecky spolkem pochovane. 

*_* | Dédictui Maliékych“ v Hradci Kra- : 
loyé citalo 30. zai t, r. 22.000 uéastnikiy. 

*__* Filialni kostel y Olbramovicich (u Votic) 
bude rozifien nakladem.2656 zl. 26 kr. 

*_* Mor. Orl.“ od 25. iijna di: ,Véera ob- 
drZel zdejsi veledist. p. arciknéz Augustin Va- 
hala dekret za biskupa Litomérického, dnes jiz 
piijima blahoprani od cis. utadniki a obecni 
rady. Dnes veéer mu zafidi zpévacky spolek 
zastavenitéko a mluyvi se o illuminaci, Rodily 
jest z Palatova u Nového Jicina (na Morayé). 
Obyvatelstvo zdejsi ho nerado ztrati, protoze 
mnoho pro chudy lid ¢ini a i knézZstvyo tuto 
ztratu. téZce nese. Pro okres, v kterém vele- 
distojny arciknéz utdinkuje, vénoval 16000 zl, 
pred tiremi lety na fundaci, z které kaplani 
uroky uZivaji, Mimo to daruje chudym faratim 
po 100 zl. roéné. Pied nékolika lety daroval 
zdejsim chudym za jednu zimu 100 sahi diivi. 
Po étyry leta podporoval kontrolora u berniho 
uradu t. j. jeho syna ve studiich roéné 50 zl. 
r. & <A takovych p¥ipadi je mnoho.“ 

Zltalie. Noviny se durdi, ze pri ny- 
néjSich volbach do parlamentu dvé tretiny 
voliéai zdrzelo se hlasovani, tretina v skutku 
volici méla zvoliti 443 deputovanych; viak 
nebyli sjednoceni: na 300 mistech musilo 
se prikroéiti k druhé volbé a mnozi z ra- 
dikalnich kandidat& propadli, na pr. Gari- 
baldi v Turiné, aé jinde zvolen byl. Za- 
roven s vysledkem voleb uverejnila , Unita‘ 
adresu k sy. Otci, kteraz itd sestkrat vice 
podpisi neZ jest voliti v celé Italii, t. j. 
1 milion podpisi a nad to upsano a slozeno 
250.000 franké halite sv.-Petrského. Nad 
tim revolucionari zuri véelijak omlouvajice 
‘maly poéet voliéa, na pi., Ze v den voleb 
prselo, ,,Unita“ podotyka, ze ministerstvo, 
které mnoho obétovalo na zdar yoleb, mohlo 
néco pkidati a poslati voliéim asi 50.000 
deStniki. — V jednom mésté obdrZel jisty 
vladé nemily kandidat jediny hlas, vsak 
po volbé sesli se 3 volitové, kteri si ve- 
spolek svérili, Ze kazdy dal svij hlas témuz 
kandidatovi! I usnesli se a napsali protest, 
kteryZ ,,Unita“ zaslala ministerstvu. 


— 500 — 


Z Ameriky. V krajiné Massachusets 
zridil jakysi p. Dio Lewis v Lexingtonu 
stay nazvany ,zdrayotni vychovatelsky 
seminar pro sleény.“ V Gervnu t. r. od- 


byvala se tam zkouSka. Hlavni ukol zkousky 


v tom zdlezZel, Ze télesny objem kazdé scho- 
vanky jest zméren; takové méreni se téZ 
stalo jiZ 1. fijna 1864; a tu se ukazalo, Ze 
od 1. fijna 1864 do éervna 1865 kaZda 


schovanka v priméru o 2°/, coulu stloustla!, 


Nékteré sletny, jez churavé prisly do ustavu, 
nyii jizZ dovedly deset’ anglickych mil jiti 
bez unaveni; a duSevni prospéch byl pry 
rovnéz% tak znamenity, jako vyvin télesny. 

*_* Vylohy novinarské. Politicky den- 
nik ,,.New York Herald“ mél za poslednich 
étyr let valky amerikdnské 30 az i 40 do- 
pisovatelii na rozliénych mistech ve vojsté, 
odkud si étendrstvo pralo zpray, na pevniné 
ina mori. Kazdému z dopisovateltii téchto 
padl dle uéti jeden neb i dva koné, una- 
venim aneb se do zajeti dostali. Utraty 
za vyzivu téchto dopisovateli za éas valky 
obnasely pil milionu dolart. 


Literni oznamovatel. 


*_* Rocnik Jednoty pro dostavént hl. 
chramu sv. Vita na hradé Pragském za spravni 
tok od 1. kvétna-1864 az do 30, dubna 1865.“ 
Nakladem vlastnim, Z knihtiskarny B. Stybla 
v Praze 1865. 

*_* | Hustachia.“ Povidka pro mladez do- 
spélejsi, volné zée’téna od V. Filipka, V Praze. 
‘Tiskem a nakladem Rohli¢ka a Sieverse, Str. 69. 

, *—* ,Jeskyné,“ neb Pithody hrabat So- 
kolovskych. Povidka pro rodiée a ditky jejich. 
Z némeckého pfelozil Josef Mir. Pohotely. TYeti 
opravené vydani. V Praze 1866. Tiskem a 
~nakladem Rohlitka a Sieverse. Stran 211. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské: 
WV Panu zesnuli: 

P. Klemens Fr. Patzolt, knéz i. premonstr. na 
Strahové v Praze, byv. .dékan Milevsky, 
31. fijna (nar. v Pisku 17. srp. 1795, knéz 
od 12. srpna 1821); 

P. Mat. Ant. Hberl, knéz ¥. prem. v Teplé, 
25. éervence, (nar, 23. Tj. 1794, knéz od 
22. pros. 1817); 

P. Prokop Jan Minikati, jubil. knéz a prof, 
fr, premonstr, v Teplé, 4. srpna, (nar. y Praze 

* 26. led. 1783); 

P. Kazimir Jos, Gartner, jub. knéz a prof., 

prevor v Teplé, 21. srpna (nar. v Tachové 
» 29. kvét. 1787). 


Vyznamenani jsou: 
p. Ondtej Hochmuth, fara ve Strazi, jmenovan 
tajemnikem vikariatu Borského ; 


p. Frant. Srdinko, vicerektor k. arc. seminaie 

i Stud. konviktu, jmenovan k, arcib. notafem. 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: _ 

p. Ferd. Liska, kapl. v Slaném, za duch, sprayce 
do trestnice v Repich ; 

p. Jos. Reznicek, kapl., za administ. in spirit. 
v Ceslicich ; 

p. Frant. Hrabéta, kapl. v Neétinach, za proz. 

kapl. do Slaného; 

Ignac Hens, kapl., z Stanovie do Touzimi ; 

. Josef Toman, far. na odpod., na vypomoc 
do Slabec ; 

p..Frant. Pelikdn,. neom., za proz. kapl. do 

» Lisnice. : 
V diecési Kralohradecké: 
V Panu zesnul: 

p. Frant. Anderle, farat v Cirkvici, 24. Hjna 

(nar. v Luzi 10. led. 1798,k. od 24. srp. 1824). 
V diecési Litométick 6. 
V Panu zesnuli: 

p. Ant. Herzig, jubil. knéz, b. kons. rada, vy- 
slouzily b. vikat a Skoldozorce, os. dékan a 
farat v Lovosicich, 25. fijna (nar. 10. listop, 
1786, knéz od 7. dub. 1809; 

p. Rudolf Watzel, vyslouz, b. vika® a 8koldo- 
zorce, os. dékan a fara y Chiibské, 29. tHjna 
(nar. 16. éervence 1795, k. od 24, srp. 1819). 

P, Vojt. Vilém Holley, pitevor klast, cirsterc. 
vy Oseku, 25. fijna (nar. 24. dub. 1807, 
knéz od 3. srp, 1835). 


Ve sprave duchovny; ustanoven jest: 
p. Frant. Knigek, kapl. vy Mnich. Hradisti, za 
farafe vy Stahlavech, (arcid. Prazské.) 


ie 


V diecési Budéjovické. 
W Panu zesnuli: 

p. Hubert Hudec, jubil. tiditel gymnasia, b. 
notar a cestny méSfan vy Jind¥. Hradci, 19. 
stpna (nar. v Praze 22. brez. 1795, knéz 
od 21. pros. 1817); 

p. Vac, Prinzl, farat v Merkliné, 8. zati (nar. 
11. listop. 1794; knéz od 6. srp. 1820). 
Na stalé odpotinuti dan: 

p. Frant. Tonner, farat v Sudométicich. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Jan Vacek, kapl., z Velhartic do Viach. Biezi; 


p. Frant. Peuker, neom., za kapl. do Pelhitimova. 
: Uprazdnéna mista: 
Merklin, fara p. Jana hr. z Kolovrat. Krakov. 


Sudomévice, fara patron. naboz. matice. 


Obsah nékterych dopisi, k jichz uverejnéni 
mista nezbyva: p. J. K.,temesl. z N. vzdava diky 
vel. p. Fr. N. v Praze za podporu, jakéZ po- 
skytuje jeho stud. synu. p. T. Tv, ué. v V. V. 
pise o exerciciich uditelskych, nepYiznivetim téchto 
duch. cyiéeni davaje naudeni, prizniveh pak a 
iéastnikii napominaje k vytrvalosti vy dobrém. 
p. J. K. R. uc. vypisuje slavnost posvéceni nové 
Skoly Koutimské, kterdz na sobé nese nApis 
»Bohu a vlasti a stala 20.000 zl. Obrad vy- 
konal dp. vikat a dékan Kolinsky J. Lindner. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


< 


ti 


“se pokorny opat uct, 


Rotnik XV. 


Wydava se 
B., °16.--4 °25: 


Kazdého mésice, 


medance : 


v kniz. arcib. amply 
nari Cislo 190 


Expedice 3 
vy kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sv. - Vaclavském 
namésti, ¢is. 786—II, 
Nedosla Gisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


ree 


»Spravedinost zvySuje narod, ale hfich bidne Gini narody.“ (Prisl. XIV, 34.) 


V Praze dne 15. listopadu 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolicke. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 392, 


Predplaci se 
v expedici 
iu viech radnych 
knihkupeu 
na rok: @ zl. &@ kr 
na pilr.: @ wl. BO kr. 


Po posté: 
Celorocué: B sl. — kr, 
pilrocné: @ 21. S&S kr. 


Predplaceni étvrt- 


Jednotliva éisla se 
neprodavaji. 


PLP DIL IL II ILI III IIIS 
? 


—~ 


es 


Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a muéenik. 


Ne 


Leta Pané 1617 rail Bah opata Jo- 
safata povolati k vznesenéjsimu v Cirkvi 
diistojenstvi. V mésté Plocku Zivoiil 
na stolici arcibiskupské osmdesatilety 
Gedeon Brolnicky. Osada jeho roz- 
kladala se po vojevodstvich Plockém, 
Vitebském a Mstislavském. Kmet vsi- 
mal si malo stada svého, a byl v pii- 
ciné Jednoty katolické lhostejny, takze 
po dievnejsi Jednoté sotva stopy v jeho 
osadé ztstavalo, z cehoz mnozstvi pre- 
drahych dusi na zmar piichazelo. Uminil 
tedy metropolita Rutsky opattiti spustlou 
osadu hodnym, statnym a horlivym 
pastyrem. Uéiniv v Rimé papezi Pav- 
lovi V. poslusenstvi a vrativ se na 
Litvu, povédél to svému Josafatovi, 
zet jej voli za pomocneho biskupa k ru- 
koum Gedeona Brolnického, a po ze- 
snuti jeho za arcibiskupa Polockého. 
Veledilezitého a svatého tiadu soudé 
sebe nehodna i nedostateéna, zhrozil 
jezby nékdy 
Svrchovanému soudci musil éiniti ; procez 
branil se jak mohl, prosic i na kolenou, 
_ aby metropolita ten kiizek nan nevzkla- 
dal; nez brzo uslysel odpovéd takovou: 
Jest v tom vile Bo#i i moje; ty po- 
slechnes! — Skrze téhoz metropolitu 
a nékteré Sjednocené biskupy posvécen 
byl Josafat na titul. biskupstvi Vitebske 
12. listopadu 1617 v mésté Vilné. 
Uzaviev se S jizbi¢ky, stravil biskup 


Josafat o samoté pres deset dni na 
modlitbach, vzyvaje porad Ducha sva- 
tého za dar osviceni a pozehnani k no- 
vemu uradu. Jiz odchazel sluha Kri- 
stiv z Vilna, jehoz pravoslavné oby- 
vatelstvo takméi vSechno s iimskou 
Cirkvi byl sjednotil. Pied klasterem 
nejsv. Trojice strhl se plaé usedavy od 
chudiny méstské, bédujici, ze ji sirou 
ostavuje otec nejlepsi! 

Dne 9. ledna 1618 vjel biskup Jo- 
safat do mésta Plocku, spis smuten 
nezZ vesel pii vseliké slavé, kterouz 
ho vitali. V hiavnim chramé sv. Sofie, 
obfadu feckého, obcoval biskup nejsv. 
obéti; po té navstiviv arcibiskupa Ge- 
deona, ujistoval ho, Zet jej ctiti bude 
a osetfovati po synovsku. Brolnicky 
poéal brzyéko k hodince smrti praco- 
vati: Josafat potvrdil ho v Jednoté 
Cirkve katolické, zaopatiil je] svatostmi, 
a zesnulého v Panu pochoval dustojné. 

Dosud slouZivalo knézstvo v hlavnim 
chramé Polockem msi svatou jenom 
jednou do téhodne; i porudil mu novy 
arcibiskup — Josafat, aby tam kaz- 
dého dne obét nejsvetejsi slavilo, v ne- 
déli pak a ve svatek vice mSi svatych, 
obétovalo. Duchovenstvu pit temz hlav- 
nim chramé pfrikazal, aspon jednou za 
mésic u Sjednocenych knézi fadu sv. 
Basilia ptijimati svatost pokani. Bylat 
Cirkev timska Spojenému s ni ducho- 
venstvu svétskému ponechala obyée] 
cirkve vychodni, vstoupiti jednow v stav 
manzelsky ; ale Josafat zastal pri hlav- 
nim chramé sy. Sofie ou podruhe 


— 502 — 


zenatych knézi: témto zapovédél vstu- 
povati k oltattim. Vykorenil také zvykuv 
nesvarnych, ku kterymz knézstvo sva- 
tostmi prisluhujic Inulo. Z rozkazu tehoz 
velepastyte bylo pobotnimu jeho du- 
chovenstvu priucovatise mravovéede v kol- 
leji Tovarysstva Jezisova; z éeledi vSak 
jeho sluzebné musili se vtipnéjsi s kni- 
hami, ostatni s temeslem obirati, aby 
zahalkou télo nebujnélo a duse ne- 
pustla. Kdozrad lenosil, riznice rozdmy- 
choval, povyk tropil aneb chlastu hovel, 
nemél stani v domé arcibiskupském. 
Dotéeny pasty? mytil podobné skod- 
nou povéru v srdcich oveéek svych. 

Spravu éasncho hospodafstyi na arci- 
biskupském panstvi poruéil Josafat vér- 
nym sice a spravedlivym uiadnikim, 
ale lidskym a milosrdnym, maje v oskli- 
vosti krutych draéuv. Pii vseliké skrov- 
nosti dichodt arcibiskupskych nedo- 
poustél suzovati poddanstva. Uroénikim 
slevovanim biemene ubiral. Vlidarim 
statkuv arcibiskupskych piisné rozkazal, 
milostivé nakladati s poddanymi, a je- 
nom takové shanéti s panstvi, s nimiz 
by po dobrem nic svésti nemohli. Vele- 
knéz pokorny a zbozny chodival mezi 
své poddane, udival je sam vite kato- 
lické, modhtbé Pané a ctnym mraviim, 
a vzbuzoval k hodnému pfijimani sva- 
tosti. Osoby stavu svobodného mél 
k tomu, aby Cistotu téla dochovavali 
k manzelstvi; manzeliv pak napominal 
k zdrzeni slibu vérnosti. Tuze o to 
dbal, aby poddanstvo v nedéli a svatek 
od hmotné prace odpotivajic sluzbam 
Bozim pozorné obcovalo. Pii knézich 
na dédinach arcibiskupskych vyhledaval 
snazné, aby nad spasenim poddanych 
svédomité bdéli, tak aby ani jedinky 
z téchto nejmensich, kteri snad jsou 
pred Bohem velici, nezahynul. Knézi 
ti slychali z ust jeho pripovéd takovou: 
Poddani potem a mozolem svym nase 
téla zivi; proéez my zase povinni jsme, 
o jich duse peéovati, aby vééného zi- 
vota dosly! — Opravdu zasluhovali 
poddani jeho pro ctnou sporadanost 
svou, aby vsem druhtm za priklad byli 
vystaveni. 


| if 
mouceného. 


Vira, nadéje a laska Josafatova vy- 
spéla po éas jeho arcibiskupovani k do- 
konalosti. Co den zval k stolu svému 
milosrdny veleknéz jednoho chudaéka, 
a sazel ho vedle sebe; chudakt jinych 
éastoval bud v sini bud v_ kuchyni; 
vyéastované podaroval vzdy sam_ pe- 
nézi: Podobné ctil ostatni chudinu, 
nikoho nepoustéje prazdného a zar- 
Kdysi nemaje penéz pro 
chudou vdovu, zastavil k vuli ni plast 
svij arcibiskupsky. Také v dalatich 
a nemocnicich ¢éinil almuzny  velike. 
Jenom piatele jeho krevni sméli o ném 
ticl, ze se nepreda. Rodnému bra- | 
trovi, jenz zdaleka prisel prosit o hojnou 
pomoc, daroval arcibiskup Josafat cosi. 
malo penéz a dvé roucha ceny cha- 
trné s tim dalsim dolozenim: Dichody 
chramové, slusi obraceti zase na chram 
a na chudeé; jsili bohabojny a pilny, 


sam se uzivis! — Lasky k Bohu a 


-k bliznimu znamenim neomylnym jest 


uprtimné milovani nepratel. Josafat byl 
verny nasledovnik Krista Pana, Jenz 
na kiizi pné za nepratele a vrahy se 
modliti ratil. Pro Boha odpoustéje, 
cinil arcibiskup dobre svym ktivdiéim. 
Na jeho milostivost spoléhajice, opo- 
vazovali se bezbozni lidé proti nému 
Seredného tyrani a rouhani. Za tuto 
vzacnou lasku dal mu. Duch_ svaty 
obzvlastni ten dar, snadno v mir uva- 
déti stran sobé odpornych. Zvédév, 
ze druh s druhem zie na Stiru, dosel 
k nim, napominal, prosil, aneb pozval 
je k stolu a sminl je. Kteryzto mi- 
losrdny skutek prokazoval arcibiskup 
vsem bliznim: katoliktm, pravoslavnym, 
kacitum a zidam. 

K mnohym piikladim jeho pokory a 
poslusenstvi budiz tento priéten. V Plo- 


)cku shltil pozar dim arcibiskupsky 


s natadim, konstvem as povozy. Tehdaz 
volal metropolita piitele Josafata k sobé 
do vzdaleneho Novogorodce. Ihned sedl 
si arcibiskup na febiinovy viz, a pii- 
jel na ném do mésta uréeného. Mir- 
nosti a ponizenosti Josafatové nasvéd- 
éoval téz oblek jeho a stdl, slusny 
sice, ale nikoli nadherny a utratny. 


— 503 — 


Za distojenstvim arcibiskupskym Jo- 
safat v poboznosti a kajicnosti neoblevil. 
Zpoyédnika z ¢ddu sv. Basilia choval 
porad u sebe; éasem zpovidaval se u 
Stanislava Kosinského z Tovarysstva 
Jezisova; nebot mél Jesuity v takové 
poctivosti, ze odjizdéje z Polocka na 
cesty, prosival jich o svaté pozehnani. 
— Tyz arcibiskup byl horlivym ctite- 
lem svého andéla strazce; nade vsecky 
pak svaté ctil, vzyval a miloval jich 
kralovnu, Marii Pannu a Roditku Boii. 
Poctu nejmilejsi této své matitky roz- 
mahal vsude, zvlast z kazatelny teti 
horoucnou. Nebyl-li na cestach, chodil 
v Polocku kazdé noci bos do kobky 
chramu sv. Sofie a modlil se tam dlouho. 
Na té pouti zastavil se vidy u sosky 
bl. Panny Marie a ¢inil Rodiéce Bozi 
poctu. Az sem pfiplizili se za nim 
kdysi dva zvédavi jinosi; i uzieli, ano 
dva paprskove z obrazu Matky Bozi jako 
blesk vyrazivse ctitele Jejiho stkvélou zari 
celého zahalili. — Nedotkavou poboz- 
nosti puzeny veleknéz Josafat budil do- 
maci duchovenstvo, otviral hlavni chram, 
zvyonil na jitrni a ¢ekal, az se jeho 
synove na sluzbu Bozi sejdou. V kuru 
pél s nimi libezné a vroucné, az tim 
vsech duse vzhuru k nebesum vzleétaly. 
Duchovynich hodin zpivani plodilo srdei 
jeho velikou rozko8 i na cestach dale- 
kych. — V modlitbé pohiizeny arci- 
biskup zdal se byti vztrzen k Bohu 
do nebe. V Polocku.meSskaje, skryval 
se v zahradé arcibiskupské k vuli sva- 
tému rozjimani; jsa kde jinde, yyhle- 
daval k tomu pustych koutki. Setii- 
telé slychali ho mezi rozjimanim zpi- 
vati tato slova: ,Pane Boze, dejz roz- 
kolnikim s Cirkvi sjednoceni, kacitim 


vsak a pohantim obraceni! — téz: Pane 
Boze, dejz Jednotu s Cirkvi svatou 
a obraceni odstépenctm !“ — Jako diive, 


tak i ted mrtvil télo své arcibiskup, 
leé ze pas Zelezny nositi piestal od té 
doby, co z naramné bolesti od pro- 
bodeni téla mezi slavnou msi svatou 
omdléval. Misto zelezného nosil potom 
zimény pas. 

Josafat miloval okrasu domu Ho- 


spodinova. S vetchého chramu sv. Sofie 
v Polocku iitilo se stavivo na lid jdouct 
do ného. Téméi z zakladu obnovil 
chram ten Josafat a proménil v_ sva- 
tyni Boha dustojnou. Pi ném po- 
stavil novy dtm arcibiskupsky. Ze za- 
nedbancho chramu Vitebského vyklidil 
nesvary a okraslil jej vnitt i vné. Rad 
sv. Basilia mél v Polocku panensky 
klaster, jenz k slusnému vychoyani sbor- 
nic nedostatoval. Josafat rozhojnil jeho 
nadani z dichodny arcibiskupske a obno- 
vil jej. Zvelebil taky v ném kazen 
a bazeti Bozi, rozmnoziv jeho sbor 
vyte¢nymi zakonicemi z klastera Vil- 
nenského. 

Jakozto svédomity spravce a obrance 
statkiv arcibiskupskych dobyl potadem 
prava (s nebezpeéenstvim Zzivota) roz- 
chvacenych dédin na draitelich nepo- 
tadnych, a zbudoval tam kosteli. V Mo- 
hylevé, Braclavé a Mstislavé vydobyl 
Cirkvi odcizené klastery a obnovil jich 
nakladem znamenitym. Ve Vitebsku, 
v Orsi a jinde po méstetkach kterych- 
koliv kostelt sam byl nadal, postavil 
aneb obnovil, s takovych sehnal popy 
pravoslayné a nasadil knézi z Jednoty 
katolicke. 

Zylastnim ukolem zivota Josafatova 
bylo sjednocovani pravoslavnych s ka- 
tolickou Cirkvi a obracovani kaciitv. 
V té praci podinal si on, mozna-h, 
horlivéji a pilnéji co arcibiskup, nez 
prvé co jahen, knéz a opat. K tomu 
sméfoval veleknéz svym kazanim, sou- 
kromym vyuéovanim; proto daval se 
v hadky o vite, palil kacitské knihy 
a pecoval snazné o rozsiéeni spistiv 
katolickych. On sam uveryejnil tiskem 
skladani své ,Obranu Sjednocené Cir- 
kve,“ zatajiv jmeno skladatelovo, a roz- 
daval je darem. Na ten samy umysl 
obétovaval msi svatou, modlitby a vse- 
liké mrtveni téla svého; za touz pii- 
éinou vymahal. na krali Sigmundovi 
mocné listy, zamykal kostely pravo- 
slavnym, a shanél jich popy s panstvi 
a's osady své. V rodinach pravoslavnych 
hledal aspon jednu dusiéku ziskat Cirkvi 
katolické, jeztoby zas na ostatni piso- 

32* 


— 504 — 


bila spasitelné; odkudz zhusta celé ro- 
diny k Jednoté cirkevni pridavaly se. 
Po tomto dile apostolskem laénéla i 
ziznila duSe jeho ve dne v noci; pro 
takovou praci zapominal na obéerstveni 
télu pottebné. Milosrdny samaritan vsi- 
mal si nejbystfeji dust hrubé nemoc- 
nych rozkolniki a kacirt. 

Meskaje v Novogorodci u metro- 
polity Rutského, zaslechl o Slechtici 
kacirovi, an v Ruté hrubou nemoci se 
trapi. Josafat pospisiv k nému, pie- 
svédal je] o pravdé viry katolické, a 
zaopatril ho svatostmi. Obracenec umi- 
raje pravil: Nyni poznal jsem, ze Buh 
andéla svého poslal ke mné! — Tyz 
pasty navstivil nékolikrat dvé zenské 
rodu slavného za tézké jejich nemoci; 
jedna byla kacitkou, druha pravoslavnou. 
Obé ptikazaly své ¢eledi, az ten’ ,ne- 
zbytny apostol“ zas prijde, aby na ného 
psu postvali. Psi neublizili apostolovi ; 
z obou zenskych uéinil on s pomoci 
~ Bozi tadné katoli¢ky! — Jednou pfijel 
arcibiskup do meste¢ka jmenem Dudy. 
Farai domaci nemoha veleknézi slus- 
ného bydla poskytnouti, prosil ho, aby 
se rozhostil u Sslechtice Soroky, zavi- 
lého a hranatého kalvince: tam pry 
najde pohodli a piilezitosti k jeho obra- 
ceni! Mrzuté prijal slechtic hosta pod 
strechu. Josafat potal s hospodatem 
pred jeho tiemi dcerami o katolické 
vire rozpravéti. Slechtic odsekl: Ja 
vyzavam uéeni Kalvinovo! Arcibiskup 
dokazoval mu, ze bloudi, a vehnal blud 
svuj hajiciho az tam, kdez ho nemohl 
uhajiti nikterak: k obraceni schazelo 
mu jenom jedinké véci — dobré vile! 
Deerky, Duchu svatému povolné, pro- 
sily otce, aby se dal na viru kato- 
lickou; potom vesly k arcibiskupovi, 
ucinily vyznani viry katolické a pfijaly 
svatost pokani. Zvédév o tom hruby 
Slechtic, vyplisnil Josafata, ukazal mu 
dvéite a pustil psy, aby hosta vypro- 
vodili.. Katolické deery domlouvaly své- 
mu tatikovi, ze s laskavym, moudrym 
a zboznym biskupem zle nalozil. Milost 
Bozi hnula surovym srdcem &lechtice 
tohoto: vskotiv. na koné, uhanél za 


arcibiskupem; a kdy% ho jest dostihl, 
padl mu k nohoum, odprogoval ho a 
nutkal, by se k nému v dim navratil, 


ge taky voli byti katolikem. Josafat 


maje na pilno, usedl pii voznici na 
kameni, pfijal z ust slechticovych vy- | 
mani viry a svatou zpovéd, mezi niz 
obracenci slze skrouSenosti a blahosti 
z oti tekly. Farat slyse to zavrtél 
hlavou a ¥ekl: Cehoz jsem ja mnoho- 
letou robotou pofiditi nemohl, to vy- 
tidil Josafat za hodinku! — 

Praci Josafatové Pan Bih pozehnal: 
mnoho panty a Slechtictv, premnoho 
méstaniv a mnozstvi nevolnikuv skrze 
ného s Cirkvi svatou sjednoceno jest. 
Za prvniho tiileti jeho utadu arcibi- 
skupského byla nejdrahnéjsi é¢ast Po- 
lockého pravoslavného obyvatelstva Cir- 
kvi katolické privtélena. Zdalot se, ze 
Jednota Cirkve Kristovy v osadé Jo- 
safatové nad rozkolem vitézstvi slavi. 

(Pokraéoyani.) 


Tajné spolky zavrzeny. 


Allokuce sv. Otece Pia IX. v konsistori 
25. zari 1865. 


Velebni bratti! Mezi etné pletichy a 
uklady, jimiz nepratelé kresfanského jmena 
osméluji se dordzeti na Cirkey BoZi,, a ji, 
aé s usilim marnym, oviklati i vyhladiti, 
potisti zajisté dluZno zvrhlou onu spoleé- - 
nost lidi, vibec svobodnymi zedniky (mas- 
sony) nazyvanou, kterazto z prvu drZena 
jsouc v skrySich a ve tmé, koneéné obje- 
vila se zreymé na spoleénou nabozenstvi i 
lidské spoleénosti zkazu. Jak mile pred- 
chidcové Nasi, papeZové rimSti jeji osidla - 
a létky byli odkryli, méli, pamétlivi jsouce 
pastyrského uradu svého, za svou povin- 
nost, aby bez meSkani tuto sektu soptici 
neslechetnosti a mnohého na ukor Cirkve 
a spolenosti obéanské se odvazZujici pravo- 
moci syou sevreli a vyrokem zayrzZeni jako 
strelou prohnali a rozprasili. Nebot Kle- 
ment XII., predchiidce NaS, apostolskym 
listem svym tuto sektu propsal, odsoudil, 
véechném véricim davaje vystrahu, aby 
k ni netoliko nepristupovali, alebré ijakym- 
koli zpisobem ji nepodporoyali a nepomé- 
hali, vytknuv trest wi ee (exkomuni- 
kace), v kteryZ by kazdy skutkem samym 
ubéhl a od néhoz% by jenom papez Rimsky 
uyolniti mohl. Tento spravedlivy a nutny 
rozsudek zayrZeni potvrdil Benedikt XIV. 


— 505 — 


vyrokem svym a nikoliv neopomenul vy- 
zvati nejvy8Sich kniZat katolickych, aby 
vsecku svou silu a pééi vynaloZili na po- 
tlaéeni té ohavné sekty a k zapuzeni obec- 
ného toho nebezpeti. AvSak, ky% by byli 
tito panovnici sluchu popfali hlasu pied- 
chiidce Nageho; ky% by byli ve véci tolik 
dilezité nejednali vahavé (zpozdile): zajisté 
by nebylo nam, aniz by kdy byvalo za 
dob otc&i na&ich Zeleti nad tolikerymi bou- 
Femi rozbroji, nad tolikerymi pozary valek, 
jimiz veSker4 Europa vzplanula, nad _toli- 
kerymi hofkymi utrapami, jimiz skli¢ena 
jest a posud se svird Cirkev! Jeliko% viak 
vztek neSlechetniki nikoli se neuti8il, vy- 
rkl predchidce Nas, Pius VI. kletbu (vy- 
obcovani) nad nové vzniklou sektou kardo- 
ndru, zvla&té po Italii daleko Siroko roz- 
plizenou a stejnou_horlivosti_o spdsu dubi 
rozniceny Leo XII. odsoudil apo&tolskym 
listem svym netoliko syrchu uvedené tajné 
spoleénosti, alebrZ i vSeliké jiné jakéhokoli 
~ nézvu a jmena, které% by proti Cirkvi a 

svétské vlads spiknuti osnovaly, i zakazal 
je veSkerym véricim pod téZkou. pokutou 
vyobcovani. .AvSak véeliké tyto snahy a 
prace apo&tolské Stolice nemély ZAdouciho 
nésledku. Nebylaf reéena tato sekta svo- 
bodnych zedniki (freimauri) nikdy skro- 
cena a na uzdu pojata, nybré rozplizila se 
tak daleko a Siroko, Ze za téchto tézkych 
éasi vSudez mezi narody beztrestné se vy- 
naSi a sméle na odiv stavi. KterouZto véc 
z vétSi Gdsti opakovati My za povinnost 
jsme méli, proto Ze mnozi, neznajice snad 
zhoubnych z4mysli, které se v tajnych téch 
schizich osnuji, bludné by se domnivati 
mohli, jakoby neSkodnym byl tento druh 
spolki a k tomu zfizeny, aby v ném je- 
diné petovdno bylo o podporovani lidi a 
ulehéovani jejich strasti; pro¢ez Ze odtud 
Cirkvi BoZi nigehoz% neni se obdvati. Ale 
jak velice priti se toto pravdé: kdo by 
nenahlizel? Nebo co se zamyéli tim spol- 
éovanim lidi, treba byli kteréhokoli nabo- 
zenstvi a vyznani? K éemu tajné ty schizky, 
k emu prehroznd4 prisaha, kterou skladaji 
ti, kdoz v tuto sektu vstupuji: Ze nikdy 
nezjevi nééeho, co by se ji tykati mohlo? 
Kam koneéné sméfuje neslychana krutost 
pokut, k nim% se uvoluji, kdyby snad pti- 
sahy nevérné se spustili? Bezbozna zajiste 
a nerestnad bez odporu jest ta spolecnost, 
kteraZ se tolik Stiti denniho svétla, nebot 
kdo zlé Gini, jak napsal apostol, nendvidi 
svétla. Jiz ale jak velice rozdilné od to- 
hoto jsou zbogné véricich spolky, jenZ kve- 
tou v Cirkvi katolické! V nich nic se ne- 
taji a neukryva, vSem zjevny jsou stanovy, 
jimiZ se spravuji, zjevny jsou skutky lasky, 
jez dle uéeni Evangelia se vykondvaji. Pro- 


eZ s bolesti vidime, ano takovéto jednoty 
katolické tolik spdsné a k. probouzeni nd- 
bognosti i k pomahdéni chudym_ piihodné 
véude se potlaéuji, ba i dokonce vyhlazuji, 
kdeZto naproti tomu temnomild4 spoleénost 
svobodnijch zedniki tolik nepratelské Cirkvi 
Bozi i bezpetnosti statiiv nebezpetnd se 
podporuje aneb aspomi trpi! To véak My 
téZce a bolestné neseme, Velebni_ bratii, 
ze v odsuzovani této sekty, jak toho vy- 
mahaji ustanoveni predchtidetiv Na¥ich, né- 
ktefi jsou vahavi, a Ze vidime jako ospalé 
ty, jich% u véci tolik dilezité k nejvétki 
bdélosti vybizi svéteny jim tad a povin- 
nost. Jsou-li nékteri toho minéni, Ze apo- 
Stolska ustanoveni proti tajnym spolktim, 
Jich stoupenctim a prizniveim pod trestem 
vyobcovani vydana Zddné nemaji platnosti 
v téch krajinach, kde reéené sekty se trpi 
od stdtni moci: ti zajisté u velikém jsou 
bludu; jeSto jsme My blouznéni liché této 
nauky na jiném misté, jakoz vite Velebni 
bratii, odsoudili a dneSniho, dne opét od- 
suzujeme a zavrhujeme. Ci snad mize 
nejvyS8i ona pravomoc: pasti a friditi ve- 
8keré stado Pané, kterouz v osobé sv. Petra 
od Krista Pana obdrZeli rim&ti papezZové, 
a nejvy8si urad uéditelsky, ktery dle toho 
vykonavati maji v Cirkvi, odvislymi byti 
od vlady svétské a mfiZe-li je tato néjakym 
spisobem zouziti a ztenéiti? 
Za tou priginou, aby lidé méné ostra- 
ziti, zvla8té pak mlddeZ, nebyli klamani, i 
aby z Nageho mléeni nebralo se néjakého 
odnétu k ochrané bludu, uzavreli jsme, 
elebni bratti, pozdvibnouti apo&tolského 
hlasu a tuto v shromazdéni VaSem zpo- 
menuta predchiidctv Nasich ustanoveni stvr- 
zujice, spolek svobodnych zednikiv a viecky 
jiné toho spisobu spolky, které na pohled 
od sebe rozdilné co den se zmahaji a proti 
Cirkvi a zdkonitym vladdm bud zjevné bud 
potaji pikle kuji, pravomoci Naki apoStolskou 
odsuzujeme i zavrhujeme, a chceme, at 
ode véech vérnych kresfani kazZdéhokoli 
stavu, radu a dtstojenstvi a kdekoli na 
zemi prebyvaji, pokladdny byly za propsané 
od Nas a'odsouzené pod témi samymi po- 
kutami, kteréZ v zpomenutych ustanovenich 
predchtideti Nasich obsazeny jsou. A nyni 
nezbyva, leé abychom povolujice otcovskému 
duchu NaSemu napomenuli a_povzbudili 
véricich, kdo% k takovymto sektam snad 
pristoupili, aby se naviatili k zdravému 
smysleni a opustili ohavné ty spolky a 
schizky, aby neupadli v propast zahuby 
vééné; ostatni pak vérici véecky, puzeni 
jsouce roznicenou péci o spdsu dusi, napo- 
mindme co nejdiraznéji, aby se varovali 
Salebnych rti téch sektariv, kteriz jakousi 
tvdinost poctivosti na sobé ukazujice proti 


— 506 — 


nabo%enstvi Kristovu a pravomocnym vreh- 
nostem horouci nendvisti se nesou a to je- 
diné obmysleji a osnuji, aby zniéili pravo 


vieliké Bozské i lidské. At seznaji, Ze pri- 


vrzenci téchto sekt jsou jako vici, o nichzZ 
predpovédél Kristus, ze v rouse ovéim ukryti 
prijdou na vyhlazeni stada; at seznaji, Ze 
mezi nimi jsou taci, s nimiz obcovati a scha- 
zeti se zakdzal apoStol, tak Ze ziejmé pfi- 
kazal, ani jich nepozdraviti. Kyz by Bth 
nejvys milosrdny pohnut prosbami nas vSech 
popral, aby s pomoci milosti Jeho nesmyslni 
$li do sebe a bloudici uvedeni byli na cestu 
spravedlnosti; kyZby utinil, aby potlaten 
byl vztek zvrhlych lidi, jenz dotéenymi 
vySe spolky svymi véci bezbouné a nerestné 
osnuji, aby tou mérou i Cirkey i lidska spo- 
leénost od tolikerych a tak zakorenénych 
utrap koneéné zotaviti se mohla. Co% aby 
se po prdni NaSem vyplnilo, za orodovani 
u Boha nejvy8 milostivého vzyvejmezZ nej- 
svétéjsi Pannu, Matku BoZi od prvopoéatku 
neposkvrnénou, Jizto dano vitéziti nad ne- 
prately Cirkve i nad obludami bludu; prosme 
teZ o zastitu bl. apoStoli Petra a Pavla, 
jejichZto vitézoslavnou krvi vééné toto mésto 
jest zasyéceno. Touto primluvou a pomoci 
doufime snadze dosici, zaé Bozskou dobro- 
tivost pokorné prosime. 


Vyznam pohrbt: krestanskych. 


Veéerem prvniho velikého patku sstu- 
poval smutny pohrebni priivod s hory Kal- 
varie do zahrady Josefa Arimathejského. 

Vpredu nesli télo Pané mrtvé, zsinalé, 
za nim krdaéel uéenik lasky, byv den pred 
tim pri posledni veéeri posvécen za knéze 
NejvySsiho; podle ného krdaéela bolestna 
matka a prdatelé, kteti byli u svétské vlddy 
vyprosili svaté télo, posléze Sly nadbozné 
Zeny, kteréZ byly ku pohtbu ptihotovily 
télo svaté, 

Tento pohieb stal se vzorem pohrbé 
kYestanskych. Pokazdé privod — vpfedu 
k¥iz hory Kalvarie — knéz, mrtvolu pro- 
vazejici, — vady zdstup pratel a pribuz- 
nych, vSudy zahrada s hrobem. A jako 
hrob, do ného% polozili Pana, nebyl jeho, 
nybrZ prvni obce kresfanské majetkem, 
rovnéZ jsou svatad pole i nyni majetkem 
osad krestanskych. — Dale vidirne sami, 
jakym zptisobem se zachdzi s mrtvolou od 
prvnich Gast krestanskych az po tuto dobu. 

Zesnulému oti se zatlatuji, mrtvola 
se umyje, Casem vonnymi mastmi pomaze, 
v bilé platno — ruba8 — zaobali, kytkami, 
a obrdzky pokryva, na zptsob spiciho do 
rakve se klade, a kiizZ se dava do rukou 
nebostikovych. 

Vyznam vSeho toho jest patrny; ze 


vieho vysvité zboZnd snaha, pripraviti mrt- 
volu kfresfana ku pohrbu na zptisob téla 
umuéeného Paéna a mistra naseho JeZise 
Krista. 

O poh¥eb Pané starala se laska uée- 
niki a prdtel Jeho. 

Tak Cirkev i podnes ponechava pozt- 
stalym pratelim v Panu zesnulého na vali 
zevnéjsi uspordddni privodu; onat si ne- 
vyhradila jiného urkadu, neZ — pfijmouti 
mrtvolu, vésti privod, Zehnati hrobu a: 
modliti se za zemrelého; a pravé v tom 
zale%i obtad pohfebni, jemu% abychom po- 
rozuméli, musime prvé dati odpovéd na 
otézku: Cim jest Cirkvi mrtvola kfrestana? 

Mrtvola jest Cirkvi ostatkem Gili reli- 
quii Glovéka, jen% skon¢il béh Zivota, dobry 
boj bojoval, viru zachoval, a jemuZ pfi- 
pravena jest koruna Tair ees kterou 
mu d& Pdén, spravedlivy soudce v den 
nejposlednéjsi, kdyZ je} i dle téla vzkrisi 
k Zivotu véénému, 

Véak obdrzili kaZdy tuto korunu? O 
svatych a o muéenicich vi to Cirkev a proto 
nedavaé znati ani toho nejmensiho zarmutku, 
kdyZ vyprovazi ostatky muéenikt. 

Veli olepd byla pokaZdé slaynost pre- 
neSeni tél muéeniki v prvnich ¢asech kre- 
stanskych. Chvalozpévi, kadidla, svici, dra- 
hocennych Sperkiv pouzivalo se pri pohtbu 
muéenikt, a aZ podnes neprenaSeji se ostatky 
svatych jinak, nez u velké radosti a slavé. 

Tak vypravuje nam ,Proprium Bohe- 
miae“ o preneSeni tél svatého Vojtécha, 
sv. Gaudencia, a péti bratti, Ze vévoda 
Bretislav s biskupem Severem, svatym Pro- 
kopem a abatysi od svatého Jiti nesli télo 
svatého Vojtécha, étyti prelati télo sv. Gau- 
dencia, a opatové ostatky svatych péti bratti, 
v privodu mnoha knézi a velkého dayvu 
lidstva, z éehozZ lze se domysliti, jak slavné 
a nddherné bylo ono preneSeni sv. ostatkdé. 

Dale presvédéena jest Cirkev svata, 
Ze korunu slavy obdrzely nevinné duSe 
ditek, na nichZ se povZdy vypliuje slovo 
Pané: Nechte malitkych prijiti ke mné, 
nebo jejich jest krdlovstvi nebeské. 

Nahlednouce do ritualu skoumejme ce- 
remonie pri pohrbu ditek ptedepsané a 
jisté Ze nalezneme velkou podobnost mezi 
ukladanim ostatki svatych a pohtbem ditek. 

Modlitby Cirkve sv. u hrobu neviidtek 
podobaji se modlitbdm v den narozeni sva- 
tych. Ani ten nejvét8i zdrmutek rodiét, 
provazejicich rakev svého ditéte, nevyloudi 
Cirkvi jediného slova smutného, ona toliko 
chvalozpévy a dikidinéni vyslovuje Zalmem: 
yChvalte sluzebnici Hospodina, chvalte jmeno 
Hospodinovo.* (Zalm an 

Ver’ik, jen% dale nasleduje: ,.Mne pak 
pro nevinnost mou pfijal jsi a utvrdil jsi 


— 507 — 


mne pied obligejem svym na véky* (Zalm 
23, a 148), jehoz se pti pohrbu ditek uxiva, 
Jakoz% i versikul: ,,Nechte malitkych prijiti 
ke mné, nebo jejich jest kralovstyi ne- 
beské,* konetné obé modlitby, jak u domu 
tak i u hrobu poukazuji k tomu, Ze se tu 
téla svatych pochovavaji. 

O dospélych, kte#i setrvali vjednoté viry 
kyestanské az do konce, nevi sice s jistotou, 
ale doufa ptece Cirkev, Ze se jim dostala 
za podil koruna sprayedlnosti. Proto% po- 
vaZuje i jejich mrtvoly za ostatky udtv 
Cirkve, za chram Ducha svatého, svatymi 
svatostmi posvéceny k slaynému .vzkiiSeni 
a k nesmrtelnosti uréeny, — skoro tak, 
jako ostatky svatych, s tim toliko rozdilem, 
ze svaty zesnul bud y Sarlatu muéenika, 
neb v Satu vyznavate, obyéejny dospély 
krestan ale v rouchu kajicnika. 

A dle toho zarizeny jsou ob¥ady. 

Obrady pri pohtbu dospélych zélezeji 
v privodu konaném pi hlaholu zvoné s roz- 
Zzatymi svicemi a kadidlem, v prozpévo- 
vani Zalmii; av8ak modlitby, Zalmy a pro- 
cesinemajirazu radostného, nepodobajise pri- 
vodu vitézoslaynému, nybrz privodu truchlivé 
kajicnosti. 

Poztstali pokraéuji v pokdni zesnu- 
lého, a podrobuji se dostiuéinéni za ného, 
aby mu vymohli odpusténi tresti, jezto 
mu snad na misté odistném jesté ustano- 
veny jsou, 

Proto% modlitby pti pohrbu dospélych 
sestaveny jsou ze samych modliteb kaji- 
cich a primluv za zemrelého; modlitby ty 
se konaji v domé zesnulého, pak v chramu, 
posléze u hrobu. 

Pryni antifona zni: ,,Budesli Hospo- 
dine nepravosti Setriti; Hospodine kdoZ 
ostoji?“ Naéez nasleduje Zalm 129: ,,Z hlu- 
bokosti volal jsem k tobé Hospodine; Ho- 
spodine, vyslyS hlas mij“ atd. 

Podobné i Zalm 50. a versikul: ,,Od 
brany pekelné vysvobod jej Pane:“ vie 
to gnaci patrné pokani a dostiuéinéni. 

Kdyz se mrtvola vynasi z domu, louti 
se zemrely od svého svétského povolani; 
kdyZ se vynaSi z chramu, louéi se od hig 
volani. kresfanského Cirkve bojujici a kdyz 
v hrobé zmizi télo v rakvi ulozené, tu 
vystupuje zesnuly zcela z obce viditelného 
kralovstvi BoZiho na zemi, an se_stavd 
udem Cirkye oslavené v nebesich. Z toho 
také patrno, proé modlitba pryni ohled 
bére na svétské zaméstndni a obcovani 
zemrelého (,,Odpust mu, 0 Pane, v milosr- 
denstvi svém vSecka provinéni,“ jichz se 
totiz krehkosti téla v obcovani vezdejsim 
dopustil), modlitba druh4 na obcovani kre- 
stanské (,,jelikoz v tebe, o Pane, doufal a 
véril, at netrpi tresty pekelné, alebrz po- 


Vv nejsv. obéti pritomném se Zddé, 


ziva radosti vétné“) a proé treti orace 
k véricim na zemi i k svatym v nebi se 
vztahuje (,,aby ‘jako jej zde prava vira 
pojila s zastupy véticich, tak i tam jej mi- 
losrdenstvi Tvé pyivtélilo kérim andél- 
skym‘), 

Pritvod se pohybuje z domu neboidtt- 
kova do chramu, — kde se obyéejné u 
pkitomnosti mrtvoly mse svaté slouzi, — 
odtud dale ku hrobu a od hrobu vraci se 
duchovni do chramu, aby odlozil posvatné 
roucho. Kazda Gast té cesty vyznatuje se 
zvlaStni modlitbou. Kdy% se mrtvy napo- 
sledy nese tou cestou, kterou tak éasto 
v Zivoté svém kraéel do chrdmu Pané, po- 
svécuje Cirkev tuto cestu,+:anaZ na misté 
zesnulého kajici Zalmy se modli, jimiz litost 
vzbuzuje a pokdni, aby tuto posledni cestu 
krestana uéinila distojnou pouti na véénost. 
PrineSeni téla do chrdmu, aby zde mezi 
msi sv. pobylo, objevuje se Cirkvi co pri- 
chod duse pred branu véénosti, a odtud 
prosba jeji: ,,Prispéjte, svati Bozi, pojdte 
vstric, andélé Pané!“ 

KdyZ se mrtvola pred oltar polozi a 
u pritomnosti jeji milostivy soud na ei 
ted- 
stavuje si Cirkey svata ten okatutik’ kedy 
dugse bydlevsi v tomto téle se objevuje 
pred soudnou -stolici svého spravedlivého 
soudce a odtud jeji modlitba: ,Nevchazej 
vy soud se sluzebnikem svym, o Pane, po- 
névadz nebude ospravedlnén pred Tebou 
élovék, pakli mu nebude Tebou dano od- 
pusténi hricht.“ 

Z chramu pohybuje se privod k hrobu. 
Kdyz v_druhém responsoriu:  ,Libera“ 
(vysvobod mne Pane od smrti vééné) se 
byl knéz pomodlil:,,,Porué, 6 Pane, aby 
tuto du&i andélé prijali a do vlasti rajské 
dovedli,“ nese se télo k hrobu s tou na- 
déji, Ze naSe modlitba vyslySeni doéla a 
ze jako télo k pokoji v hrobé, tak i due 
k véénému pokoji se ubird, a proto zpév: 
»Vo raje at uvedou tebe andélé, af té 
prijmou muéenici v prichodu tvém, a uve- 
dou té do mésta svatého Jerusaléma; kér 
andélsky té uvitej, a s chudym nékdy La- 
zarem méj pokoj véény.“ 

Jeli hrbitov jiz vysvécen, neni: zapo- 
trebi, svétiti znovu hrob, ¢ini se to v’ak 
predce z té pritiny, Ze dle prikladu Kri- 
stova do ‘nového hrobu télo se klade a 
tudiz kazdému hrobu zvlasté se Zehna. 

Andélé drzeli straz u hrobu Kristova 
aZ do z mrtvych vstani jeho. I hrob kre- 
stana maji ostrihati andélé az do jeho'z mrt- 
vych vstani vy den nejposlednéjsi. 

V onen den rozejdou se andélé, aby 
oddélili zlé od spravedlivych, ‘éili dle zje- 
yeni sy. Jana: Andél zkazy vyjde ‘aby za- 


— 508 — 


hubil v’ecky — mimo sluzebniky Pané, 
majici na éelech svych znameni Bodi. 

A na to pravé pomyéli Cirkev, kdyz 
rosi Boha: ,,Pozehne) hrob tento a andéla 
vého svatého k.nému ustanov co straZce, 

aby ti, jichZto téla se zde pochovaji, od 
hricht jsouce odisténi, v Tobé vezdy se 
svatymi Tvymise nekonetné radovali. Skrze 
Krista Péna naSeho. Amen.“ 

Ty jsou obtady pohrebni — a vskutku 
obradové ti jsou nejkrasnéjSim predmétem 
pohirebni reti. ; 

Clovék se louéi doma se svétskym 
dilem svyym, lou¢i se s chrdmem, kde viie 
a nadéji se udil a lasku plnil, loudi se se 
spoletnosti bojujici Cirkve. 

Bud si kral nebo Zebrak, kaZdy ma 
stejny domov a royné povolani. Bud si 
bohat na statky pozemské anebo chud, 
jest katolik vady opravdu bohat, dokud 
zustava ditkem rodiny ldskou Bozi vy- 
koupené. Vsecko nam odnima smrt, jen 
jedno neprestava ani u hrobu a to jedno 
jest — laska. 

Nad rakvi Ludvika XIV. zaéal zna- 
menity Massillon kazani své témito vyznam- 
nymi slovy: ,Bih jediné jest velky a zvlaat 
v tom okamzeni velikym jest, kdyz krale 
zemé této umfiti nechava.“ TotézZ plati o 
smrti kaZdého Glovéka. Smrt zniti vie, 
jen Bah zistava a — Bih jest liska. A 
skuteéné odvolava se Cirkev na tuto lasku 
Bozi, kdyZ prosi, aby zemrelému za tento 
éasny daroval Zivot véény, za_vyhnanstvi 
blaZenost rajskou, aby ze spolku bojujici 
Cirkve uvedl zemiéelého do spoletnosti Cirkve 
vitézoslavne. 

Ano, Cirkev svata dokazuje la4sku svou, 
pouzivajic v8emoznych prostredkt, aby je- 
jimu odvolani se na vééné milosrdenstvi 
vyhovéno bylo, posilajic vzhiru ty nej- 
krasnéjsi modlitby, které by vnikly s duf’i 
zesnulého aZ k trimu BoZimu a tam vy- 
mohly milost a smilovani. 

(Dle ,Salzbg. Kirch. Bl.“ J. P.) 


Dopisy. 


Z Prahy, 9. listopadu 1865. 
(Zpévy za mrtvé,) 

Noviny vychvaluji, jak Ze na den pa- 
matky véech vérnych zemfrelych na mno- 
hych mistech sborové zpévdéti zapéli doji- 
mavé zpévy na hrobich oslavenych mudZi, 
zhusta téZ i zpévy samé uvadéji. Chva- 
lime zajisté tuto ochotu sbora zpévackych, 
ale zatajiti nemiZeme, Ze nékteré z téchto 
zpévi nejsou rdzu cirkevniho, nezahrnuji 
totiz modlitbu za zemielé, nepodobaji se 
obsahem cirkevnim zpévim: ,,Animas fide- 
lium“ a , Salve regina,“ jejich% misto vlastné 


vyplniti maji. Tak na pi. na hrobé K. Tyla 
zavznéla piseti: ,Kde domov mij.“ Pijde- 
meli touto cestou dale, uslySime v priStich 
letech na hrobé K. Machy néjakou episodu 
z jeho ,Maje“ a va hrobé J. Jungmanna 
nékteré sloky z ,Ztraceného raje.* — Véak 
chcemeli, aby pamatka duSi¢ek znendhla 
nepozbyla svého pivodniho a pravého razu, 
aby totiz neprestala byti poboZnosti tli 
modlitbou za zemfelé a aby se nestala ja- 
kymsi zboZtiovanim zemrelych, jest zapo- 
trebi i na tyto zpévy sbori zpévackych 
dohlédnouti: Sbory zpévacké zavrhée skladby 
latinské, ryze cirkevni nemaji posud nazbyt 
primérenych zpévé k pohrbim aneb étvero- 
hlasé pohrebnich. Co zpivaji jest obyéejné 
takového obsahu, Ze se téZ mize zpivati 
nad hrobem i Zida i pohana, jest to obsahu 
velmi obecného, bez ‘razu dogmatického, 
ba jest to nékdy i vérouce katolické od 
porné. Z té priciny ¢inime vsecky pratele 
katolického zpévu pozorny na _ pohiebni 
zpévy v Kancionalu od Svatojanského Dé- 
dictvi vydaném, jichZ sborové zpévaéti bohu- 
Zel neznaji. Nalezd se tam 26 takovychto 
pisni. Slovni obsah jejich zaklada se na 
dogmech katolickych, napévy jejich jsou 
pears ndpévy ¢eskych pisni pohrebnich 
avno zapomenutych a v notové knize ,,Hlas © 
Varhan“, s velikym nakladem od téhoz Dé- 
dictvi vydané, rozvedeny jsou vsecky tyto 
Da es zpévy v Gtvero hlasi. Prosime 
as pratelé ducha i uméni cirkevniho, 
upozornéte prileZitostné sbory zpévacké na 
tyto zpévy obsahu dojimavého a citu hlu- 
bokého, aby nemusili k mnohym jalovym 
a otrepanym kvartetim aneb dokonce k pis- 
nim svétskym utoéisté brati. Bradaé. 


Ze Sedléan, 29. ¥jna 1865. (Opozdéno.) 
(Prvni pastoralni konference.) 

Dne 26. fijna 1. r. se&li se duchoyni 
sttidnictvi Sedléanského — vé&ickni, ani 
jediny neschdzel — k prvni pastoralni kon- 
ferenci. Po mii sv. p. dékanem zdej&im 
v dékanském chrdmu slouzené, jiz duchovni 
PP. bratri pritomni byli, zahajil d. p. vi- 

ar B. M. Kulda, farat Chlumsky, po vy- 
konané predepsané modlitbé konterenci di- 
kladnou tvodni feti, v nizZ podal historii 
pastoralnich konferenci od jejich vzniku 
v devatém stoleti a% na nase doby, lite 
jejich rozkvét i upadek za rozliénych dob, 
doliéoval vymluynym slovem pot¥ebu jejich 
zvlaSté za naSich dniv, kde nevéra jako 
rak se rozejida hlasdna jsouc i od viasten- 
civ, jednéch védomé a umyslné, a od ji- 
nych nevédomky a z domnélého ale kii- 
véeho vlastenectvi, zminil se o velikém uZitku 
konferenci Zddaje sobé, aby duch ldsk 
kyestanské a bratrské je provival a ozivoval. 


S prilohou. 


Priloha k éislu 82. Blahovésta. 


Po té potalo rokovani o prvni otdzce: 
»Kterak ma duchovnt sprdvee spolu pisobiti 
ku zdaru a dobrému konci pousechného vy- 
ucovant v ndrodni skole?* Odpovéd pisemni 
oy a etl kaplan Sedléansky J. Rokkot 

okladaje, Ze duchovni spravce m4 ptede- 
vsim k tomu pfihlizeti, aby vyplnila se 
prvni podminka vSeho zdaru ve Skolnim 
vyucovani t. pilnd a nepretrzend &koly 
navstéva, jiz ma hledéti dociliti dakladnym 
8kolnim kazanim na poédtku roku &kolniho, 
v némZ by uzitek ze Skolniho vyuéovani 
pro ditky i rodiée, pro obec a Cirkev, pro 
éasny i vétny Zivot vyplyvajici vyliéil, ja- 
koZ 1 verejnym i soukromym rodiéfiv a di- 
tek nedbalych napomindnim i mezi rokem, 
a ukazal v tomto ohledu na ustanoveni sy- 
nody provincialni od r. 1860, (Tit. IL. k. 7. 
odst. 5. str. 63.) Pravil, Ze duchovni spravee 
sdm pilné sv. ndbozenstvi vyucuje uéiteli 
dobrym prikladem ma svititi u vykondvani 
povinnosti tkadu uéitelského a co fiditel 
Skoly a strd%ce pravé viry a dobrych mra- 
vi bditi nad veskéerym vyuéovanim, by 
proniknuto bylo duchem kresfanskym, ka- 
tolickym, odyoldvaje se na zrejmy rozkaz 
synody proy. (Tit. II. k. 7. odst. 2. str. 61.) 
a pripomenul, Ze jizZ ty ¢itanky v rukou 
ditek se nalezajici a obsahujici ¢lanky né- 
boZenské jsou uéiteli i knézi pokynutim, 
by veSkeré vyutovani neslo se smérem na- 
boZenskym a katolickym. Duchovyni spravee, 
pravil dale, hlediz napravovati zpozorované 
chyby avady v methodé vyuéovaci i v ostat- 
nich predmétech mimo naboZenstvi, dave} 
mu na ruku snadnéjsi a lepsi vyuéovani 
zptsob, hlediz zaopatriti 8kole vyuéovacich 
prostredki primluyou a vlivem svym a pi- 
sobenim na obce a spolky; odporouéej uéi- 
teli cirkeyni zpév co vzdélavajici a uslech- 
fujici prosttedek. A odvoldvaje se na slova 
snému krajinského (Tit. I. kap. 6 ,,de catech. 

aroch.“ odst. 1.) skonéil: Skola jest dcera 
Yirkve, Cirkev Skoly matka, duchovni 
spravee budiz Skole — ne ottimem_ bez- 
starostnym, alebrZ otcem petlivym. P. far. 
Kluéenicky, P. Cernoch, dolozil: Ve skole 
Setiiz se také pravidla: Non multa sed 
multum (ne mnohé ale mnoho t. j. radéji 
méné ale za to dikladnéji). A kdo by mu 
zcelého srdce nepfisvédéil za naich dntiv, 
kde jiz také — hvézdatstvi — pry ma vy- 
uéovati ndrodniSkola! Jen pomalu, pdnové, 
aby se nevyplnilo na naSich ndrodnich &ko- 
lach jiné prislovi: Ze vSeho nécoa vcelku 
nic! p. Fr. Pomaisl, farat Dublovicky, pri- 
pomenul, aby Skola uéila ditky krestan- 
skému, krdsnému pozdrayeni: _ ,,Pochva- 
len bud Pan JeZi$ Kristus“ a Podéepicky 
vel. p. V. Novak doloZil: Duchovni spravce 


vloZ na srdce rodiéim a vSem, kdo% maji 
ditky sobé svétené, aby nebofili, co% skola 
stavi. (Viz Syn. Tit. II. k. 6. odst. posl.) 
Pan predseda pak kladl na srdce duchov- 
nim, aby na ditky chudé pamatovali a jim 
knihy, a papir a jiné potreby opattiti hle- 
déli primlouvajice se za aRiepeyky. k tomu 
cili u obei a pripomenul, co v tom ohledu 
éini obce nyni na jeho osadé. Pri té pri- 
leZitosti proneSena poradnikem jednim Zd- 
dost ve zptisobu stiznosti, aby uéitelé be- 
dlivéji opakovali sv. ndbozenstvi, jak k tomu 
vazani jsou pol. tadem Skolnim, rozkazem 
vrchniho pastyte vyslovenym neddyno v 
obéZniku uéit., svédomim svym a zrejmym 
synody prov. rozkazem. (Tit. I. k. 7. diet 
2. str. 61.) 

K druhé otazce: Smi-li a ma-li knéz 
co katecheta ve skole trestati? podal a pre- 
éetl obSirnou odpovéd p. far. Kosohorsky, 
J. Sktivanek, dovodé, ze katecheta mize 
ukladati mensi tresty pisobici na cit, na 
stud a na Gest, ale nikdy neudZivej citel- 
nych télesnych tresttiv, kteréZ by ho mohly 
pripraviti o divéru rodiéiyv, o lasku ditek, 
a jsou nedistojné jeho uradu a distojnosti 
knéZské. P. far. Nechvalicky, V. Hemzal, 
souhlasi s ptedchidcem a ukazuje prikla- 
dem ze své zkuSenosti, Ze ditko télesnymi 
tresty otupélé ptsobenim na Gest a cit da 
se spiSe napraviti nez télesnym trestem. 
A vsak mnozi z poradniktiv méli za to, Ze 
katecheta, vyéerpav tresty mirné na cit a 
stud-a Gest ptisobici a nitéeho nedociliv pri 
zatvrzelci, i k mirnému télesnému trestu 
sahnouti mize, aniz by tim co dustojnosti 
své zadal,*) aneb af da trestati atatehesn a 
vykonati vyméreny trest. Trestiv pak vi- 
bee uzive} se co hojicich lékiv — zridka, 
mirné, moudte, spravedlivé. 

K treti otazce: Kterak se zachovati knézi 
pri posvatnych obradech a verejnijch pru- 
vodech, aby si zného mohli vérict vztti pri- 
klad? podal aéetl odpovéd pisemni Chlum- 
sky kaplan p. A. Cernicky. Kladl dtraz 
na pripravu, kterdz jest dvoji, vnitini, o 
niZ nesiril slov dokladaje, Ze jest to véc 
svédomi, a zevnitini, kteraZ jest opét vada- 
lenéjSi a bliz8i. Jadro reti bylo: Knéz 
zaopattiZ si dikladnou zndmost rubrik a 
cirkevnich predpistiv a — svédomité je 
pe a bude vzorem a zrcadlem véficim. 

fede mi sv. a pri privodech varuj se 
rozmluvy s kostelnikem a_ pfisluhujicimi 
a hlediZ na Gistotu v kostele, na oltati, 
v pradle a posvdtnych rouchdch a na- 


*) Vidyt Spasitel upletl sobé bié a trestal jim, a 
Helimu za zlé pokladal Buh, ze — netrestal ci- 
telnymi tresty syntiv nezdarnych. (Pozn. dopis.) 


— 510 — 


dobach. Pan farat Kluéenicky, P. Cernoch, 
pravil: JedenkaZdy knéz konaje posvatné 
ukony a obrady budiz pamétliv slov sv. 
Pavla: Tak o nds smysle} ¢lovék jako o 
sluzebnicich Kristovych a rozdavatich ta- 
jemstvi BoZich. A tu jiZ se pki rozdava- 
éich vyhledava, aby kaZdy vérnym nale- 
zen byl. (I. Kor. 4, 1. 2.) D. p. predseda 
pripomenul: Knéz varuj se pri posvatnych 
obradech, aby anisdm neSiiupal aniZ komu 
Stiupat podaval, jesto lid to pohoréuje. 
Uvedl té% pripad z vlastni zkuSenosti, co 
se ty¢e kostelniktiv, tka: Ze dostav se na 
nynéjsi své stanovisko mél kostelnika (nyni 
jiZ na pravdé jsouciho) neslusné sobé po- 
Gmajiciho a pravého mluvku na misté po- 
svdtném a kdyZ mu to kdys a to pokoli- 
katé jiz vytkl, odsekl roztomily hovorny 
sluZebnik: Bylo tu jiz vice pantv — a m- 
éeho nepofidili atd. Od té doby nikdy vice 
Ze mu nic v sakristii nenarizoval aniZ slova 
k nému promluvil — — a to pomohlo a 
neuctivce napravilo. Dejz tedy duchovni, 
dolozil p. dék. Fr. Burda, nauéeni kostel- 
nikovi a ministrantim pred obradem, aby 
Ss nimi nemusil mluviti v sakristii anebo 
v kostele. Kapl: Sedléansky dolozil, aby 
knéz pred delsimi a rozsdhlejsimi obrady 
a ukony posvatnymi jako na zeleny étvrtek, 
velky patek a bilou sobotu, na Bozi Télo 
preéetl sobé a do paméti v&Stipil rubriky 
misélu a agendy a pak bude dustojné jeho 
chovani a prikladné. : 
Na to jednano ustné o uvadéni ¢i lépe 
neuvadéni matek nemanZelskych a stalo se 
usneSeni, aby viti zrejmému zdkazu da- 
nému snémem provincial. matky tyto se 
neuvadély; duchovni ale hlediz k tomu, 
aby matka nemanZelskdé $la k sv. zpovédi 
a stolu Pané a tak smitila Boha a smyla 
vinu. D. p. predseda dolozil, Ze zastavil 
uvadéni matek nemanZelskych na své osadé, 
ale za to Ze matka musi jiti_k sv. zpo- 
védi a pak ditko majic na loktech, na 
rukou pfristupuje k stolu Pané. Zpomenuto 
jesté jednotlivych pripadt ze Zivota — avSak 
mame za to, ze zpovéd sv. a prijmuti Nejsv. 
Svdtosti oltdimi bude — mocnéjSim_pro- 
stredkem k napraveni padlé osoby a bohu- 
milej8im dilem a nahradou za véecky do- 
mluvy takovym osobém ddvané a za by- 
valé jich uvddéni.. Modlitbou skonéila v */, 
2 h. odp. porada, v niZ panoval v pravdé 
duch lisky a takt konferenténi. r. 


Z Viasimi 10. listopadu 1865. 
(Svoboda slova duchoyniho pastyre.) 

V éisle 49. ,Humoristickych Listi“ &te 
se: ,Z VlaSimi piSe se ndm, Ze tam jisty 
kdosi kd%e neodbirati: Humory — noviny 
to, jichZ pry se ma lid chranit. — Je to 


xoye 


patrné Glovék blazen, ktery by v tamnéjsim 
okoli rdd samojediny provadél sméSné kou- 
sky: a tudiz se boji konkurujicich s nim 
Humort.“ — Objasnim, jak se vse udalo. 
V jednom isle , Hum. L.,“ nevim jiz v kte- 
rém (as v 44. neb 45.), doéetl jsem se ta- 
kového rouhani, jakéhoz jsem jeSté nikdy 
neslySel, Bylo tam lit¢eno moravské mésto, 
v kterém% bylo vice strana tudy panovaly 
roztrzky mezi osadniky, a tu pak stdlo: 
ylot aby byl“ — neb: ,,To by musil byti,“ 


na to se jiz dobfte nepamatuji a také to 


véc neméni, aniZ ohavnost rouhani — ,,¢ert 
Panem Bohem“ — udésen pustil jsem ty 
listy z ruky a dale neéetl, sha thet Ze 
tam stalo, ,by vSem strandm zadost uéinil.* 
PonévadzZ vim, Ze tyto listy mnozi zde ¢tou, 
ano i jd s4m rad jsem se jimi bavil, kdyz 
tam néktery dobry nevinny vtip se na- 
chazel; predce jako knéz a duchovni spravce 
uznal jsem za svou povinnost, étendre onéch 
listii na toto hrozné rouhdni pozorny uCi- 
niti, protéeZ jsem v ranni exhorté as témito 
slovy ku preplnénému chramu promluyil: 
Vim, Ze titate H. L., j4 viak tuty dni jsem 
se v nich doéetl takového rouhani, Ze se 
hrozim z tohoto posvatného mista je opa- 
kovati; jsem vSak pfinucen, byste se pre- 
svédéili, jak daleko to neteténost v nabo- 
zenstvi privedla: s plaéem prond’im urdZ- 
liva slova: ,Tot aby byl tert Panem Bo- 
hem!“ Uzas pojal vsechen lid, kazdy hlu- 
boce sobé vzdechl; kdyby byl, pravim dale, 
alespoii Fekl: To aby byl ¢ert bohem, ne- 
désil bych se tak, neb bych se domnival, 
ze ma v mysli bohy pohanské, Ze ale pii- 
pojil slovo: Panem, neni Zddné pochybnosti, 
ze myslil na toho Boha, jemu%Z my se kla- 
nime, na tu nejdokonalejai bytost, a proéez, 
kdyby se podobné rouhani opakovati mélo, 
tehdy bych co knéz vas musil Zddati, byste 
takové listy nettli, jichZto éteni by vam 
na vaSem spaseni uSkoditi mohlo. ‘Ten asi 
byl obsah mé feti. Kde jest jaka zminka 
o tom, Zebych byl zakdzal odbirdni listt 
téch? Odvolavam se na cely krestansky 
svét, bud si katolik neb nekatolik, ano i 
na oe das zida, ktery téZ Bohu se klani, 
zdali pak kaZdy nad tak straSnym rouha- 
nim neZasne v srdci svém; ¢i ma to byti 
vtip k obveseleni? Ba je to vtip pro jednoho 
kazdého, jen ponékud ndbozného, k pladi. 
Jeli pisatel otcem, coby fekl, kdyby dité 
jeho s takymi slovy jemu vsttic vylo? 
Vadyt by ani ndbozny hospodar p¥i svém 
éeledinu cos podobného netrpél. Jiz pak 
odpovidam H. L. slovy Pané, je% promluvil 
k sluzebniku, ktery pred nejvyssim knézem 
Jemu poliéek dal: ,,Mluvil-li jsem zlé, vydej 
svédectvi o zlém; pakli dobte, pro’ mne 
tepes?* Zbyva mné jekté, bych nékolik 


— 511 — 


slov odpovédél zasilateli z Vlakimi; ont 
mne tam nazval blaznem; nehanbim se za 
to, ano déldm si z toho Gest, nebot dobée 
mné povédomo, proé mne tak nazval. Sy. 
Pavel pike: ,My (jsme) blézni pro Krista, 
vy pak (jste) opatrni-y Kristu;“ rad budu 
blaznem pro Krista, jen aby byl zasilatel 
také opatrny v Kristu. Co se onéch sméknych 
kouski, které%to saém jediny ve zdejsim 
okoli provadéti chci, tyée, na to nyni od- 
povidati nebudu, a% se zase zasilateli uzda, 
mne do H. L. postayiti, coz se mize velmi 
brzo stati, nebot jsem zase takovy jeden 
smé’ny kousek provedl, a kdy%, co témi 
sméSnymi kousky vyrozumiva, objasni, na- 
potom odpovim. Ostatné, co se tyka kon- 
kurence podotknuté, nikdy mné nenapadlo 
s H. L. o sméSné kousky konkurovati, a 
nede} Bih, bych na sva staré kolena mél 
to Giniti s takovym rouhdnim. Ostatné ne- 
preji ani spisovateli ani zasilateli, by, kdyzZ 
wmirati budou, to stra’né rouhdni se vypl- 
nilo s pripomenutim yvyréeni Ducha syv.: 
»Nemylte se, Bah nebyvaé posmivan.“ 
Jan Vilimek, dékan, 


Z osady Treboratické 9. listopadu 1865. 
(Cirk. hodinky za mrtvé. 
-O pamatce vérnych zemyelych vede 
svata liska ditky kat. Cirkve do chrdma, 
na h¢bitov, aby milosrdenstvi Bozimu po- 
rouéeli duSe syych zvéénélych rodiéd, ditek, 
pribuznych, slovem, vSech, kdoz nds pre- 
desli na cesté vselikého téla. — My slavili 
jsme letos pamatku dusiéek sptisobem u 
nas nebyvalym. V predposlednim Zisle ,,Bla- 
hovésta* uverejnil vys. dist. p. kanovnik 
Bradaé, Ze cirkevni hodinky za mrtvé tiskem 
vysly, auéinil ndvrh, aby se pri zvlastnich 
poboZnostech za mrtvé zpivaly. A hle, slova 
tato nepadla na ptidu tvrdou. Horlivosti 
naSeho duchoyniho pastyre a chvalitebnou 
snahou p. utitele zavedena u nds ta mild 
poboZnost. — Velebné zvuky varhan, doji- 
mavy zpév, hluboky vyznam antifon, Zalmt 
a Steni a k tomu ta vec¢erni doba: viecko 
pusobilo na Getné shromazZdény lid takovou 
moci, Ze jsme s pohnutim zpivali: ,Od- 
potinuti vééné dejz jim Pane!“ By to den 
sv. utéchy. Vidouce, Jak mnohé poboZnosti u 
nds se konaji, a srdce naSe k Bohu se 
vedou, vadavdme diky Panu, ktery uéinil 
milosrdenstvi své nad nami, téZ p. kan. Bra- 
daéovi, ktery u nds k této poboznosti podnét 
dal, jako% i tém, ktefi ndvrh p. kanoynika 
v skutek uvedli. 
Nedavno jsme v jedné prifarené obci, 
v Letiianech, méli slavnost. JelikoZ béhem 
’ Sasi staré zvonitka zborenistém se stala, 
uminili si tamni obéané vystavéti novou ke 
cti a slavé Bozi. Zvonitka nova uprostred 


Nova zvoniéka.) 


obce stojici, podobdé se kapli, v niz pozla- 
ceny Zelezny kriz umistén jest. V nedéli 
18. po sv. Duchu byla kaple tato posvé- 
cena; po sluzbach BoZich konanych ve 
filialnim chrimu Péné y Cakovicich, ode- 
brali jsme se v slayném privodu pfi hlaholu 
zvont a strelbé do Letnan zpivajice pisen 
o ucténi sy. ktize, kterouz hudba provazela. 
Obec Letiiansk4 odéla se v slaynostni roucho; 
nebylo domku, ktery by nebyl vkusné 
ozdoben, cesta ku kapli byla piskem posy- 
pana, kaple chvojim a kvitim ozdobend, na 
které okrase zboZni osadnici Letiians’ti vsickni 
mladii staki, zimoZni i chudi z lasky k Spa- 
siteli svému byli pracovali. Po vykonaném 
svéceni kaple i sy. kféiZe vystoupil nd& 
duchovni otec na vkusné ozdobenou kaza- 
telnu, které pred kapli stala a jal se mlu- 
viti o sv. krizi tka, Ze kaZdy vérny katolik 
dle sloy apogtola Pané v krizi Pana Jezise 
chlubiti se ma a sice proto, Ze kriz Pané 
jest Skolou viry, kotvou nadéje a trinem 
lasky. Kdy% pak vel. kazatel slova Boziho 
ku konci k ucté sy. ktize nds vielymi slovy 
napominal, a Letiianskym osadniktim déko- 
va kdy% koneéné veSkerou Cirkey svatou, 
velikého trpitele Pia IX., na¥i farni osadu 
vibec, Lettianskou pak obec zvlast milo- 
srdenstvi a neskonetné lasce ukriZovaného 
Spasitele porouéel, a ani na nemocné, kteri 
pri slavnosti byti nemohli, ba ani na ubohé 
duge vy odistci nezapomnél, tu neztistalo ani 
jediné oko suché. Vice nez 2000 lidi z blizka 
i daleka bylo na slavnosti této, o kterou 
nejvétsich zasluh sobé ziskali bodii obéané 
Letnankti, kteri ni prace ni vyloh v téch 
naSich tézkych Gasech neSetrili a tim do- 
kazali, Ze Sentk Kristus kraluje v_ srdcich 
jejich. V. M., soused ¥ M. 


Od Kolina (néco ddle) v listopadu 1865. 
(Potreti o Kolinské poradé.) 

Souhlasim s jednanim toho p. farafe, jenz 
na pouhy ohlasni list p. farare nevéstina od- 
davky vykonal, z téchto divodi: 1. Podotknutt, 
Ze by se ohlaini list toliko na ty prekazky 
vztahoval, které se nasledkem prohlasek yy- 
skytnouti mohou, nikoli ale na prekazky vibec, 
plati jen o farati Zenichovu, ktery pouze ohla- 
Suje, ne ale o farari nevéstiné, ktery protokol 
zavadi a ohlaSuje; tohoto ohlasni list se musi 
na yvsecky prekazky viibec vztahovati, jinak by 
byl nemohl ohlagovati, tim méné ohlasni list 
s poznamkou ,,ze se Z4dna prekazka nevyskytla“ 
yydati, a od koho pochazel list, na jehozto za- 
kladé se oddavky vykonaly? 2. Pii odvolani se 
na provincialni synodu z r. 1860 str, 159. pre- 
hlednuto, co stoji na str. 158, ohledné zavedeni 
protokolu ,examinis instrumentum conficiant se- 
cundum normam ab ordinario praescriptam“ a 
ta norma zni, Ze se ma protokol vidy pied 

* 


— 512 — 


ohlaskami se snoubenci zayésti. A co by byl 
mél p, farat Zenichiy s témi listinami délati, 
kterych zadati mél? Snad po ohlaskach teprv 
protokol zavadéti? To by bylo proti normé, aneb 
snad nahlednouti, zdali je to prayda, za¢é mu 
ruci uredni spis p. farafe nevéstina? Nad to 
vime, Ze se ohlaini list k niéemu jinému nevy- 
stavuje, neZli k oddavkam. Dobye mél-ten pan, 
jenz o tomto sporu ekl: ,V celé té véci se 
chybilo jen ve formé,“ K. 


Z PoFican, 12. listopadu 1865. 
(Kostel obnoven. nakladem p. faraie.) 

Kazdé dobré dité zatruchli, uslysili od 
svého starostlivého otce smutné proneSena 
slova: Déti, snad zde mezi vami dlouho 
vice nebudu! — A tim -vice truchliti. by 
mélo, rozpominajic se, Ze svym diivéjsim 
nerozumnym jedndnim otci mnohou trpkou 
ehvili strojic, zdravi jeho podkopdvalo. — 
I osadnici Poriéansti v nedéli, dne 10. zari 
b. r. zarmutkem naplnéni byli, kdyz z ust 
svého horlivosti ve spravé duchovni ochu- 
ravélého otce duchovniho od oltdte usly- 
¥eli truchliva slova: Mili osadnici, snad jiz 
dlouho mezi vami nebudu! — Tu kanula 
mnoha slza z oéi zbogného lidu. — Abych 
tuto vypisoval ctnosti v pravdé dobrého pa- 
styfte naSeho, nechci se ani opovazit, neb 
bych se jemu, konajicimu skutky dobré 
v tajnosti, jisté nezavdédil. Jedno ale za- 


mléeti se ani neda, ponévadz to obecenstvu. 


ve vikoli zndmo jest a ostane; totiz, Ze na 
pamatku dal celou na’i svatyni vniti obno- 
vit. — Nas kostel, zasvéceny k pocté na- 
rozeni Panny Marie, ma dvé kuple mimo 
klenbu v zakristii a nad kruchtou. Obé 
jmenované mh zdobila malba na omitce; 
a sice nad oltdatem obraz Stvoritele drzi- 
ciho svét pravici, Jemu po levé strané pad 
nasich prarodiéi, po pravé pak zaslibeni 
Vykupitele se zvéstovanim Jeho poéeti 
v Panné Marii. Stvoriteli, andélovi, jakoz 
i hadu, pripsany byly vyroky pisma sva- 
tého se svrzenim satana. Na velké kupli 
byl v éele Spasitel s ndpisem: ,Jdéte do 
veSkerého svéta;“ Jemu u noh kleée sv. 
Petr kliée v rukou drZel, a do kola ostat- 
nich 11 apoStoli s napisy, do rozli¢nych 
krajin se ubirajicich. Ctyry hlavni_pilire 
kuple zdobilo étvero cirkeynich uéitelt, 
mezi nimiZ sv. Jarolim. Tito posledni byli 
bez napisi, a zubem éasu a nékdejSim pro- 
mokdnim kuple dvé hlavy s omitkou jiz 
opadaly. — V napisu na zvlaStni tabuli 
mezi obrazy Zivot Panny Marie pfedsta- 
vujicimi nalézaji se jména nakladateli na 
malbu obrazi s uddnim roku 1695; a na 
Kkameni z venéi zdi kostelni vytesdn jest 
éas svéceni kostela, totiz den 8. zdri 1751; 
dive tor byvala jen kaple ndleZejici k du- 


chovni spravé vy Skramniku. Stardli tak 
ona malba na omitce, zndmo neni. A po- 
névadz to bylo jiz v8ecko seslé, uminil si 
mily n43 otec duchovni v. p. Jakub Liska 
na pamatku svého zde Utadovdni toto vée- 
cko (ovSem s priméfenou zménou a kromé 
obrazt Zivota Nejsvétéjsi Panny, za které 
Zidano od malire 200 zl. r. 6.) s ndkladem 
bez mala 500 zl. r.é. dat obnoviti. V praci 
tu se uvdzal mali ze sousedniho mésta 
Sadské p. Frantisek Kratky, jen% celou tu 
malbu, jakoz i obnoveni vS8ech tii oltart a 
jinych v kostele se nalezajicich soch vkusné 
provedl, protez mu jak distojny pan fardt 
tak i osadnici radi odpusti, ze prdce ta 
gnaéné pres udany od ného éas trvala, a 
zatim v kostnici sluzby Bozi konatise mu- 
sily. V nedéli dne 12. listopadu méli jsme 
v této obnovené svatyni opét po prvé zpi- 
vanou mi svatou, po které distojny dobro- 
dec v promluvé o nynéjSi svatyni pfi- 
roynal naSe schazeni se ke sluzbam Bozim 
v kostnici k dobé pronasledovani krestant 
a schazeni se jich pri hrobich muéenikt. 
Podékovav verejné p. Fr. Kratkému za 
jeho provedeni této obnovy, jakoZ i vSem, 
kdog k tomu cili drivi a prkna na leSeni 
laskavé proptjéili, napominal k zbozné na- 
vstévé tohoto stanku Boziho. Na to zpi- 
vana piseii na podékovani Bohu za tuto 
milost s prosbou o zdrayi a dlouhé Ziti na- 
Seho milého otce duchoyniho, -kterou osad- 
nik p. Franti8ek Picek, prednosta 2 Klu- 
éova k tomu dni sam slozil. Po té ndsle- 
doval chvalozpév sv. Ambroze s pozehnda- 
nim. Jestlize bylo vidét pti onom svrchu 
udaném ozndmeni hojnost slzi Zalosti, mno- 
hem vice dnes kanulo slzi radosti, zboz- 
nosti a vdétnosti s prosbou k trfimu Otce 
nebeského, jenz nenecha bez odplaty zadny 
skutek dobry, za zdravi ablaho vel. pana 
fardte. Fr, Vykoukal, uéitel. 


Od Jizery, 12. listopadu 1865. 
(Nekteri nynéjsi skolni patronové.) 

Myslelo se vibec podle toho, jak psaly 
nékteré nae listy, které se rady vydavaji 
za samojedinké a nepochybné minéni ve- 
fejné, Ze ptjde sprava Skol pod novymi 
patrony jako na dratkach a ubozi uéitelové 
venkovsti Ze budou miti zlaté ¢asy. Cotu 
bylo nadéji, co oéekavdni! A nyni? — Slo-li 
to za starych patront se spravou Skol bidné, 
jde to nyni na mnoze jeSté hire. Diive 
davali byvali patronové spravovat Skolni 
budovy alespon v listopadu, aé to bylo 
dosti pozdé a jenom do jara obyéejné sprava 
vydrzela, ale nynéj&i patronové neéini ani 
to; oni nechaji skolu roztluéenou jak byla 
po celé leto, aby mély ditky ve Skole ter- 
stvy vzduch. Musel-li si drive uéitel, chtél-li 


— 613 — 


dostati n&které misto, pfedchdzeti pana 
hrabéte a pani hrabénku, pana spravce 
1 pani sprdévcovou, a nékdy i myslivce a 
komornou, m4 to nyni namnoze jexté hike. 
Nyni tu ma pet Skolnich vybori a ti maji 
své drahé polovice, a tyto drahé polovice 
maji zase své milé tetitky a sousedky, a 
jestli si uéitel v’ecky ty nepfedejde a ne- 
ziska, niteho nedostane. A kdyby jen to 
bylo. Bylyli uplatky v tomto obledu diive, 
Jsou nyni zajisté Gastéji k nalezeni, aspon 
mame toho uz priklady. — Také se tu a 
tam starosta Skolniho vyboru chtél michati 
do vyuéovani, cht&éje porouéeti uditelovi a 
katechetovi co a jak vyuéovati maji. Chtélo 
“se, aby se predndSel zemépis a déjepis, 
prirodopis a lutba, hospodarstvi a Bah sam 
vi co jekté&. Nékde by ti lidé opravdu 
chtéli, aby byl uéitel profesorem z univer- 
sity; plat ale by mu_ chtéli davati jako 
obecnimu pastyri. — Nyni mame u% také 
zimu na krku, a na mnohych mistech po 
sud nema utitel diivi, a kde ho md, tu 
leckdes si natikati musi na to, jak a jaké 
diivi dostal. V jedné obci nedaleko nds 
koupil slavny vybor &kolni od byvalého 
patrona skoly, pro tuto 6'/, sdhu drivi 
v lese, a doma z toho uéiteli vyrovnal 7 
sahii a jesté néco zbylo, o¢ se rozdélili! 
Nékde sice dali uréenych 6° pro &kolu 
vsedni a sah pro opakujici hodiny, ale co 
se nabéhali sem a tam s otdzkami, zdali 
tolik musi dat, nebo jestli by si nemohli 
Skolu sami vytapét. V jedné z blizkych 
obei chtél dati vybor uéiteli také 0 2° drivi 
méné neZli mél ve fasi a sice proto, Ze 

ry se 6° ve Skole nespali a nedélni opa- 
Pavan Ze se nemusi drzet. Uéitel vida 
se zkracena obratil se o zastani ku svému 
Skoldozorci a tento opét k vys. dtstojné 
konsistori do Litoméric, odkud nasledujici 
rozhodnuti prislo, jehoz by si mnozi s8kolni 
vyborové po milé vlasti éeské povsimnouti 
méli. Znif pak ndsledovné: ,,Bisk. vik. 
trade! Na dopis od 31. srpna b. r. odpo- 
vidd kapitularni konsistor, jak tuto nize 
polozeno: Uéitel v B, nema prava poustéti 
se v osobni vyjednavdni s vyborem skol- 
nim stran skcoluiho topiva. Kdyby se mu 
odep¥elo diivi vibec, aneb Gdstka toho, co 
vyméfeno v élanku 391. polit. radu _&kol- 
niho, jest povinnosti jeho, aby to udal na 
misté patriéném a Zddal o zjedndni zdkon- 
ného porddku. — Vytapéni skoly se strany 
obce od Skolnika zvlast k tomu ustanoveného 
mfZe jen tam miti mista, kde to bud jiz 
pivodné tak bylo zavedeno, nebo pozdéji 
vyssimi urady za Dilesitymi priciname bylo 
schvaleno. Bro Skoly vesnické a v men- 
Bich méstetkach tyZ zpisob vytapéni po 
pravidlu se nehodi. Dle él. 394. pol. i. 8kol. 


jest obci ov’em dovoleno, skolu pod vlastni 
spravou vytapéti, avsak to ma platnost jen 
tam, kde uéitel za pivodné vyméfeny 
skrovny peniz hotovy vytdpéni Skoly ne- 
chee sdm obstardvati a Zid& uhrneéného 
platu vétsiho. V téchto a podobnych vé- 
cech Skolni vybor niéeho sam o sobé mé- 
niti nemtize, jsa vazan pravé tak, jak by- 
valy patron &koly vsemi zakony platnosti 
neztrativsimi. Ostatné védél zajisté zAkono- 
darce, Ze na vytapéni jedné skolni svét- 
nice nespotrebuje se 6° diivi a prece tolik 
pro kazdou ustanovil i nelze pochybovati, 
ze se chtélo takovymto mnoZstvim drivi 
jaksi nadlepSiti ucitelim, zvlast na venkové, 
jichZto dichody nebyly a sotva kdy budou 
skvélé, ano ze to mélo byti i ndhradou 
nejen za skuteténé vytapéni Skoly, nybrz 
i za &tipdni dirivi. Rozborem Sirsim vseho 
toho, co tuto struéné nastinéno, doplni bisk. 
p- vikat pouéeni, které obcim udéli, a jez 
co do podstaty schvalujeme.“ — Nechci 
tyrditi, a byloby to véru smutné, Ze skolni 
vybor viude tak neSetrné jedna se Skolou a 
ucitelem, ano naopak mame aé skrovné pfri- 
klady opravdové snahy k lepSimu, anizZ snad 
myslim, Ze pod drivéj8imi patrony bylo 
viude lépe; nikoliv, chtél jsem toliko uka- 
zati, Ze stav ubohych uéiteli na venkové 
jest na mnohych mistech velmi smutny, a 
ze to venku zcela jinak vypada, neZli jak 
o tom néktery pan v hlavnim mésté soudi 
a pise. Mnozi pisalkové délaji jakoby na 
nich zdar éeského skolstvispotival, a prece 
neznaji ani dost mdlo poméry venkovské 
a jednim ¢lankem o zdaru &kolstva vice 
zkazi, neZli napravi, mérice vsecko podle 
pravidka hlavniho mésta Prahy a stavice 
velmi mnoho na uznani lidu, an tento — 
a kdo mezi nim Zije ten to zajisté dosvédéi 
— leckdes velmi malo uznalosti na jevo 
dava. — Doufejme, Ze smutné poméry se 
éasem zlepsi, a Ze lid nas tu a tam jesté 
neyzdélany aneb od kratkozrakych kri- 


-klount pobouteny, znenahla zmoudri a se 


vzdéla. Jenom af ty horké hlavy nechtéji 
lamati vSecko pres koleno a kaceti Smahem 
tad stary, dokud néco nového byli nevy- 
stavéli. Vest hein 


Z Choené, dne 2. listopadu 1865. 
(Rozlicné slaynosti.) 

Za poslednich mésici bylo unds velmi 
zivo, konalif jsme slavnosti mnohé. — Dne 
4, Gervence narodila se na zdejsim zamku 
J. J. kniZeti Kinskému hrabénka, a byla 
v zamecké kapli od mistniho fardie p. Fran- 
tiska Zemana s asistenci péti knéZi po- 
kiténa a Alzbéta nazvana. Kolem maleho 
kiténce stdlo pét Sestiletych druzitek, z 
nich% ka%d4 v ruce drZela prut bilych lili, 


— 514 — 


a mimo to jedna z nich néZny vénedek, 
jejZ po udélené svatosti polozila na malou 
hrabénku se slovy: ,Baih Té oslav zde i 
na nebi.“ Po kitu sv. byly v téZe kapli 
u pritomnosti zboZné knizeci rodiny a ¢et- 
nych hosti kondny litanie s poZehnanim. 
Oba dny, den narozeni i sy. kitu oslavilo 
mésto strelbou a osvétlenim, zaéeZ se chu- 
dym naSim dostalo darku 100 zl. — Dne 
19, rijna kondna opét slaynost prepamatna. 
Bylt ve Skorenicich polozen zakladni ka- 
men k novému filialnimu chramu, ktery, 
jak ,,Blahovést“ jiz vloni zvéstoval, 17.342 zl. 
stati bude. O zvySeni slavnosti té nema- 
lych si ziskal zdsluh patron toho chramu, 
zbomy nas kniZe pan, ktery z Hermanova 
Méstce schvalné sem zavital, by vlastni 
rukou poloZzil zaklad k nové svatyni. Msi 
sv. slouzil a obrady posvatné vykonaval 
pri asistenci sedmi knézZi biskupsky stiid- 
nik a dékan Vysokomytsky uti p- Ignace 
Tuma; p. kaplan Chocensky V. F. mél 
slavnostni kazani v ten smysl, Ze chram 
Pané jest dim BoZi a utodisté kresfani. 
Skoreniéti obéané udinili vSe, co mohli, by 
ten den oslavili; upravilit na cesté k sta- 
vebnimu mistu slavnostni brdnu, na niz 
s jedné strany ndpis: ,Ve jménu Pané“ 
prichozich vital, a s druhé strany ndapis: 
»» Bohem“ s odchazejicimi se louéil. Na 


misté, kde stati md hlavni oltat, vztyéen 


byl veliky kriz, chvojim opleteny a vén- 
cem z kviti okrasleny. Po skonéené slay- 
nosti vzdavala divka z osady tamséjsi vrelé 
diky hostim vzneSenym, podélujic s ostat- 
nimi druzicemi kaZdého z nich véneékem 
na pamatku. Listina pamdtni byla pode- 
psana od duchoynich i syétskych hodno- 
stati, jimZ mimo knizete pana i Vysoko- 
myisky c. k. okresni p. prednosta v éele 
stal. Rany z hmozditi a hudba prispivaly 
k oslaveni toho dne. Horlivost, jakou osvéd- 
ili Skoreni¢ti pri té slavnosti, jevi se i 
pri stavbé, nebot zaklady jsou jiz vykopdny 
a sice zlasky od tamnéjSich chudgich oby- 
vateli, tak ze mnohy zlaty se bude moci 
usporit na vnitrni upravu; nebylat stavba 
pronajata, nybr% pod dozorstvim p. fardte, 
vrchnostenského p. tiditele a predstaven- 
stva obce Skorenické se kond. — Koneéné 
i treti slavnost pripomenouti dluzno. Véera 
totizZ na den Vsech Svatych pri rannich 
sluzbach Bozich po kazani pana kaplana 
V. F. 0 samospasitelnost? viry katolické uéi- 
nila vyznani viry v nasem farnim chramu 
Pané jedna vdova s dvéma svymnii-ditkami. 
Za svédky jim byli: majitel zdej&i tovarny 
p. Baltasar rytit ze Szablu, vrchnostensky 
riditel p. Eduard Pine a méSfanosta Cho- 
cetisky p. Frantisek Mordvek. Uéastenstvi 
bylo veliké, tak Ze chram Péné byl pie- 


plnén zbo%nymi i zvédavymi katoliky i ne- 
katoliky. Po sluzbéch BozZich vytastoval 
nové katoliky i svédky p.. fardr snidanim. 
I ubiraly se naSe nové ovetky s neli¢enou 
radosti domt, nesouce si svice ozdobené a 
knizky modlitebni, jez byly od pp. svédkt 
obdrzely na pamatku. ¥, AE 


Ze M..na, 6. listopadu 1865. 
(Smutny ukaz novovéké osvéty.) 

Posud dochazeji nds z rozliénych stran 
zpravy o slavnostech 20. fiina po milé 
vlasti nasi konanych. Nam jde pouze o 
vytéeni kitesfanské stranky onéch slavnosti. 
Z tohoto pak hledisté mdme vzpominajice 
na né mnohou pfritinu radovati se, Ze na 
mnoze pri nich nezapomenuto na kresfanskou 
povinnost, na prikdzani o postu vy pdatek, 
mnohou ale té% pri¢inu zarmutku, Ze tua 
tam patku zcela nedbdno. Sotvaby tomu 
kdo uvéril a prece to hold pravda. Na 
utraty duSi a jména katolického éastovano 
sebe a chudych v patek pokrmy masitymi*) 
— jmenem obecniho zastupitelstva, jeZto 
jest. krestanské, a na utraty obecni! Kdo 
vyslovi, jaké z toho véticim vzniklo pohor- 
Seni, zlehéeni prikazani Cirkve a katolického 
nabozenstvi? Jakd to smélost, v den a 
hodinu muk Pana a Vykupitele naseho, 
vaéi ucitelim, kteri prikazani BoZi hlasaji, 
vidi obéantim, kteri predstavené své ctiti 
a poslouchati maji, viti mladeZi a éelddce, 
jimZ povinnosti jejich k rodiéim a hospo- 
darim se kazi! Véru tu neni treba mnoho 
krestanstvi a bohabojnosti miti, abychom 
zarmutkem nad takovym jednanim a smy- 
Slenim kirestani, obecnich zastupci, tvar 
svou zakryli; neni potrebi mnoho védy né- 
bozenské miti, abychom si pri tom yzpo- 
mnéli: ,Nebudeli Hospodin stavéti domu, 
nadarmo budou pracovati stavétijeho.“ Proto 
Zelime takového oslavovani mnohondsobné 
a s ndmi kazdy uprimny kresfan. Pa- 
pouskujte si po neprdtelich krize a Cirkve 
Pané spilajice nam. za to ,temnomilci“ 
nebo ,ultramontini:“ my ottepanych téchto 
frasi protestantskych lehce uneseme. Ne- 
chcemet se pridrzeti toho svétla, jimzZ se 
nyni chlubi ti, kteri Gini ze dne noc a 
z noci den, z pravdy lez a ze 1zi pravdu, 
jizto se. nadymaji svétovédou bohovéru od- 
vrhujice, chytractvim neznajice ktesfanskou 
opatrnost, sebe zbozZiuji Bohu se rouhajice, 
bachorkém a kacitskym nebo kluzkym ro- 


*) Znameni to pranizkého stupné vzdélanosti. Jinak 
bylo na py. v kral. mést§ Pisku, kdez, jak ¢teme 
v ,Otavanu“ ¢, 20. vyéastovano chudych méstanu 
pokrmy primérenymi. A nez zasedlo se k stolim, 
vel. pan Hess vyzval k modlitbé pied jidlem. 
Povstali vsickni a pomodlili se hlasité; pak hodo- 
vano — po lidsku a po kiestansku. 


— 515 — 


manim sluchu proptjtuji kiestanskou nau- 
kou zhrdajice, mamoné a bfichu slouzi du- 
chem otrotice, ,berdnti rouno nosi vnitt 
jsouce vlci hitavi,“ télu dobrodini tini dusi 
pohorgujice, syobodu a panstvi sobé haji 
Jiné ohroZujice a tyranisujice, o rovnost 
a bratrstvi se Slechtou se hddaji na chu- 
dinu a sluzebnictvo své s hairy hledice atd. 
—k. 


Z Bechyné 16. Fijna 1865. 
(Zlaté svatby. Dary a dobrodinnost.) 

Zehnati jubilované manizelstvo: to pri- 
hazi se mnohému duchovnimu. Nas p. arci- 
knéz a dékan Fr. Felix hned 0 svych knéz- 
eae prvotinach zehnal takové 50-leté man- 
Zelstvo, v pozdéjsich letech Zehnal troje, a 
dnes koneéné dozil se té zvlé’tni duchovni 
radosti, Ze zebnal osmero jubilovanych man- 
Zelstev najednou. Ukon to tim prijemnéjxi, 
an p. arciknéz je rodily Bechynan, a vSech 
téch osmero starefi je v Bechyni usedlych. 
Na vyzvani jeho, a kdy% se z matrik do- 
kazalo, Ze skuteéné jiz 50 let v manZelstvi 
jsou, slavili dnes vSickni najednou svou 
yZlatou svadbu.“ Vykonali napred sv. zpovéd, 
seSli se pak s a tert svymi v jednom 
domé na ndmésti, odkudz sli podlé stari 
sefadéni v slaynostnim priivodu za hlaholu 
zvonu do dékanského chramu Pané. Pri- 
buzni jejich sli vy témz porddku za nimi. 
Tyto staré manzely doprovazelo méstské 
zastupitelstvo, jim k vali prisli ic. k. urednici 
i Ufednici knizeci a veliky zastup lidu. 
Knize pan Karel z Paaru obdaroval viecky 
tyto jubilanty a s celousvou zde meSkajici 
rodinou byl na slaynosti. Berlitky, které 
p- arciknéz jubilantim podal u oltare, byly 
ozdobené velmi thlednymi kvétinami vo- 
skovymi. Ve své re¢i upozornil p. arciknéz 
manZelstva, jak vzdcny to dar od Boha, Ze 
jsou posud na Zivé a mnozi jeSté pri sile, 
atkoli nékteri z nich pred lety byli na kraji 
hrobu, a sv. svdtostmi zaopatreni. Vybizel 
je ee aby Bohu obzyldsté dnes vrouci diky 
vzdavali za ty dobré dary, kterymi je On 
obmyslil ‘po 50 let jejich manzZelstvi, aby 
dékovali i za ty krize, kterymi je Bih 
navitiviti ratil. Tklivé bylo okamzeni, a 
mnoha slza zaleskla se i v oku, slzdm od- 
vyklém, kdy% p. arciknéz poZehnani nebes 
Zadal na tyto jubilanty, a kdyz dojemnymi 
slovy vybizel pritomné déti a vnuky jejich, 
aby jednak nepyYestdyali se modlit, by do- 
brotivy Pén dobrymi dary svymi obmyélel 
tyto sluzebniky a sluzebnice své, jednak 
aby sami dobrym a bohabojnym chovanim 
svym radost ptsobili a bremeno stati nad- 
lehéovali témto roditim a dédim svym. 
Na to byla slouZena me sy. Velice nds 
dojalo, kdyZ jsme vidéli, s jakou pobodZnosti 


véech osm starci priklekalo k stolu Pané 
po prijimani knéze. Zeny, stakeny jiz chu- 
ravé, netroufaly si vydrZeti laéné az do 
pozdni “hodiny, a tedy hned z rana pfijali 
Svatost oltdimi. Po skonéenych sluzbach 
BozZich obédvalo v’ech 16 osob na dékanstvi. 
P. dékan s p. kaplanem jim posluhovali. 
NeZ se zasedlo k stolu, modlil se jeden 
z jubilanti modlitbu pred jidlem: ,O¢i 
vsech doufaji v Tebe Hospodine.“ Mile mne 
to A tail tr a zdalo se mi, Ze jsem posud 
v domé otcovském, kde jsem tuto modlitbu 
vidy pred jidlem Alvehah Bohuéel, Ze wizi 
tento chvalitebny obyéej z rodin. Mezi 
obédem piiSel mlady p. hrabé Paar s mla- 
dymi hrabénkami, a péknymi darky na 
pamatku podélili v8ecky jubilanty. Vibec 
vynika nase kniZeci rodina Paarovska na- 
bozZnosti a Stédrosti jak k chudym tak i 
k domu Bozimu J. O. pani knézna Ida 
z Paaru kromé toho, Ze kazdoroéné mnoho 
penéz chudym rozda4, daruje kazdy rok 
nékolik ornati netoliko patrondtnim, nybrz 
i cizim kostelim. Letos darovala naSemu 
dékan. chramu prekrasny bily ornat a tézZ 
takové yelum, obé z pruni hedbavné latky 
éeské. Stédrosti knizeci rodiny nasi dostal 
letos Zdechovicky chrém krasné oltditni 
svieny a kostelni pradlo, dle predpisu zcela 
platéné, obnoven tamni oltdér i kazatelna 
znatnym nakladem knizete pana. Zdejsi 
frantiskansky chram. obdrZel letos od kni- 
zeci rodiny pékny obraz sy. Karla Bor. na 
oltét v kapli nové z¥izené v klaésternim 
chramu. Jak kldSterni kostel tak i nas 
dékansky jsou zcela obnoveny. Na obnoveni 
poslednéjsiho ana zrizeni novych paramentt, 
jakoZ i na opravu dékanského i hospo- 
ddrského staveni obétoval na& p. arciknéz 
v celku jiz asi 3.000 zl, zatezZ mu Bah 
budiz odplatitelem. —m— 


Z Buda-Pesti, 3. listopadu 1865. 
(Listy z cesty. II.) 

Slibil jsem povéditi je8té néco o Bu- 
diné, tomto vlastné hlavnim mésté uherském, 
jenz i krasnou polohou i historii svou da- 
leko prevySuje nadhernéjsi Pest. Prejdouce 
mohutny retézovy most, proti jeho% obrov- 
skym rozmérim Prazsky Zzelezny most vy- 
pada skoro jen jako modell,*) stojime zde 
pred vrchem z této strany velmi prikrym, 
na ném% nahote vypind se silnymi hrad- 


*) Most tento, r. 1849 dostaveny, spociva na dvou, 
150 str. vysokych ohromnych pilitich, jest 1200 
str. dlouhy! Cesta vozova 25 str. ziiti, chodniky 
pési po obou strandch, kazdy 6 sti. zSiri. Ze- 
lezné ietézy most drzici nejsou jako v Praze na 
pokraji, nybrz tvori zde ohradu mezi chodniky a 
cestou vozovou, kdezto chodniky ebmezeny jsou 
zdi kamennou, jako u nds na mosté kamenném, 


— 516 — 


bami obehnand pevnost Budinské. Vrch 
tento po btehu Dunajském na délku_ se 
tahnouci jest od ostatniho pohoki Budin- 
ského oddélen udolim dokola se Bane 
rajicim, takZe stoji sdm o sobé a kolem 
ovénéen jest ostatnimi édstémi mésta, které 
jmenované udoli i véecky tahlejSi strané 
vrchu pevnostniho i okolnich vrehi pokry- 
vaji, kdeZto vy88i strané rozsdéhlého tohoto 
pohofi posety jsou neprehlednymi vinicemi, 
na nich% se rodi u veliké hojnosti znamé 
dobré vino Budinské. KdyzZ s mostu ystou- 
pime na bfreh Budinsky, tu napravo vede 
cesta a ulice po brehu do tak zvaného 
Wasserstadtu, kterazto cast mésta éili pred- 
mésti daleko se tahne po Dunaji k severu, 
souvisic tam se Starym Budinem (starorim- 
ské Aquineum, kdeZto jsou je&té zbytky 
timskych staveb a pri Dunaji znamenité 
lodénice), kteréZ%to misto tvorivsi drive obec 
samostatnou, pfijato jest od nedavna ve 
svazek acelek hlavniho mésta. Na strané 
pravé opdéné, totiz na levé Gili jiZni strané 
od pevnosti, vyplitiujic udoli a navrsi mezi 
vrchem Budinskym a vrchem sy. Gerarda, 
jindk zvanym ,,Blocksberg,“ rozprostira se 
jinad Gast Budina, totiz étvrt Srbskd, od 
jména Raici, jakz zde Srby ty nazyvaji, 
jmenovana Raitzenstadt aneb starym tu- 
reckym jmenem Taban. Tato Gast mésta, 
obydlena od Srb&i nesjednoceného obradu, 
kteti zde pri chrdmu dosti skrovném maji 
svého biskupa, poskytuje, pohled velmi za- 
jimavy. Domy, naskrze malitké, ptizemni 
sob&é zcela podobné, jsouce staveny na 
strani, maji v4dy prtceli vySsi, aby se vy- 
rovnalo s zadnim stavenim; ve vysokem 
tom priéeli, éisté vybileném, jest jediné 
okno u prostted; a takto stoji ty domky 
husté jeden vedle druhého, jedna ulice Gili 
tada nad druhou po celé strani Blocks- 
bergu u velikém mnofstvi, coz Gini pohled 
na tuto Gast velmi utéSenym, tim vice, Ze 
kolem nic jiného neuvidis ne% vinohrady, 
a nahore nad méstem pevné hradby tvrzi 
Blocksbergské. Oviem ale zevnéjSek téchto 
domki upomina spise na péknou Gistou 
yesnici, neZ na Gastku hlavniho mésta. — 
Udoli za vrchem peynostnim, od Gétyrti 
srbské a% k vodni (Wasserstadt) vypliiuje 
jina Gast mésta,zvana ,, Christinenstadt,“ kamZ 
se od mostu pfrijeti mohlo dtive jediné obe- 
jitim celé pevnosti bud skrze srbskou anebo 
skrze vodni étvrt. Nyni ale p¥imo proti 
mostu jest vreh pevnostni prokopdn, a tak 
jsou tyto zadni Gdsti Budina tunellem spo- 
jeny 8 mostem a s Pe&ti. 

Pevnost sama, stted a jadro Budina, 
zaujimajici cely ov’em nevelmi prostranny 
vrchol pahorku, jest sidlo nejvyS8ich zem- 
skych Uradié, civilnich i vojenskych, na 


jiznim konci jest pékny hrad krdlovsky 
novéjai stavby, ktery se ale ani rozsahlosti 
ani pamdtnosti s Prazskym hradem_ porov- 
nati nemfiZe, jediné snad co do krasné a 
véestranné vyhlidky jej dosahujic. Mimo 
jeden, nyni protestanttim odevadany, jsou 
zde je&té dva katolické kostely, farni a vo- 
jensky; véZe obou téchto chrami jsou pt- 
vodu a zptsobu tureckého. Z historie mésta 
podotknu jen to, Ze, aé Budin byl_od Ri- 
mant zalozen a jiz za Gast sy. Stépdna 
éasto se jmenuje, prece vétsi dtleZitosti 


nabyl teprv za vlddy Turkiv, kdyzZ sultan. 


Solimann dobyv mésto a upevniy uéinil je 
sidlem vezira a predni tvrzi vlddy turecké 
v podmanéné zemi uherské. Skoro pil 


druhého stoleti 1541—1686 mocné a zpupné 


vladli zde Turci, a mnoho staveb z onéch 
dob pochazejicich a% posud na né upomina. 
Ano maji zde Turci jesté kus své vlastni 
pidy. As étvrt hodiny od pevnosti, na 
konci mésta, kde jiz potinaji vinice, stoji 
na pékném pahorku turecka meSita, ma- 
litka to 25 sti. vysoka, klenuté okrouhla 
kaple, vystavenaé nad hrobem jistého sou- 
vérce jeyich, z rodu pry Mahomedova, jmé- 
nem Gul-baba (otec rizi), Mesita tato a 
mald ohrazend prostora kolem jest zvlast- 
nim ¢lankem v miru Karlovickém (1699) 
i v pozdéjsich smlouvach vyslovné vymi- 
véna co majetek sultaniv, a derviSové tu- 
reéti sem dosti éetné putuji. Byl jsem Z4- 
dostiv vidéti meSitu uvnitr, ale nestoji to 
zajisté za tu obtiznou, ba nebezpeénou cestu. 
(Jsou zde totiZ v odlehlejsich ulicich cesty 
takové, Ze to jde o krk, tak jsme pravé 
pri této vypravé, an jiz viz fiakriv se ka- 
cel a praskal, musili vyskakati z vozu.) 
Stoje uvnitr myslil bys, Ze jsi v néjaké 
kulné. Dvé okna zabita kusy poloshnilych 
prken, nékolik kusti sprostych prkennych 


avic, takovytéz stil, po zemi ze slamy a | 


hadri_ nékolik ustlanych lizek; bylo tam 
totiz bytem a noclehem pravé pét turec- 
kych poutniki, z nich% dva jsme vidéli a 
s nimi mluvili. Jediné co na Turky nds 
upomnélo, bylo mnozZstvi tureckych népisi, 
na papirech kolem po Spinavé a upraSené 
zdi zavéSenych, aneb i tuzkou na zdi psa- 
nych, pamatky to zanechané zde od putu- 
jicich dervi8iv. — Abych opét se vratil 
k déjinam Budina, od éasi tureckych nej- 
pamatnéjsi doba pro mésto byl rok 1849, 
za revoluce uherské. Nddherny pomnik na 
ndmésti Svato-Jirském hlasa, co se zde délo, 
svym napisem némeckym v tento smysl: 
»General Hentzi a plukoynik Allnoch se 418 
rekovnymi vojiny padli zde, obétujice se 
za cisare a vlast 1849.“ Uhri strhli tehdaz 
hradby dobyté pevnosti, které véak pozddji 
dikladnéji byly obnoveny. 


\ 


a) 


Nyni se odebefme ku kapli hradu kra- 
lovského, kterd chovdé, nejdrazSi pamatky 
zemé uherské: neporuSenou pravici sv. 
Stépdna, a téhozZ krdle korunu a koruno- 
vaéni plast. Tyto posledni klenoty ri&ské, 
je4 streZeny jsou ustaviéné obzvldsté k tomu 
_ atizenym sborem vojenskym, neni Ize vi- 
déti, ne% pri mimorddnych piipadnostech, 
jako o korunovaci a p. Straz%cem sy. pra- 
vice jest infulovany probo&t, ktery jsa spolu 
fardrem hradu kraélovského, se svymi dvéma 
kaplany vykondvdé sluzby Bozi vy hradni 
_kapli. Jak zndmo, zastavaji urad tento od 
davna Prad&ti ktizovnici, a jeliko% jsem s P. 
Wiedemannem, jen% zde co kaplan jiz po 
nékolik let Zije, dobre znd4m hned z Prahy 
z dob studii, dostalo se mi jeho usluZnosti 
vidéti a zprayenu bytio vSem, co se vzdcné 
té pamatky tyée. hradni kapli, zasvé- 
cené na jméno sy. Sigmunda, jest na pravé 
strané co vyklenek mala, Servenym uher- 
ri be mramorem ozdobena kaple, v jejimzZ 
dobre uzavreném oltati nalezd se ona yzaend, 
z ryziho sttibra v slohu gothickém na zpi- 
sob chrdmeéku utvofend schrdnka, kterd 
u syém vnitru v okrouhlém valci z nejéist- 
Siho skla uzavird posvdtnou pravici krdloy- 
skou, poloZenou na pol&tariéku ze sametu 
stribrem bohaté protkaného. Tu jsem tedy 

atril a z blizka dlouho hledél na tu ité- 
eae od Boha neporuSenosti oslavenou pra- 
vici, ktera% rozzzala a pojistila svétlo viry 
Kristovy celému ndrodu, na tu stédrou 
ruku, ktera mimo nes¢islné chramy a mnohé 
klaStery zalozila a bohaté nadala 12 bis- 
kupstvi, jeZ doposud Zehnaji svému zakla- 
dateli! Novou pravé zminénou stribrnou 
schranku dali na misto staré zhotoviti, jak 
to napis na ni vyryty svédéi, biskupové 
uheritir. 1862. Napis ten, obsahujici struéné 
vypséni osudi svatého ostatku, klademe 
tuto v éeském prekladu: ,,Pravice sv. Sté- 

ana, krdle apoStolského, od r. 1090 az 
ioe 1526 v uherském opatstvi sv. Joba, 
potom pres dvé stoleti v Dubrovniku uctivé 
chovana, koneéné zboZnou Pee nejjasnéjsi 
Marie Teresie, kralovny Uherské r. 1771 
ao do Vidné, odtud do Budina. 


vaty tento poklad ze staré schranky vy-- 


faty biskupové uherSti v této sktini z je- 
jich péte zhotovené, ulozili. Roku 1862.“ *) 

ebude snad od mista, kdyz struénému 
tomuto ndpisu priddm vyklad. Sv. Stépan, 


*) Dextera s. Stephani Reg. Ap. ab anno 1090 ad 
annum 1526 in Hungariae. Abbatia de S. Jobb, 
tum Ragusae ultra duo saecula rever. conservata, 
demum Aug. Mariae Theresiae R. H. pietate 
anno 1771 Viennam, inde Budam translata. 

Sacras has opes Antistites Hungariae e veteri 
loculo receptas in isthoc scrinium suis curis exci- 
tatum collocarunt. Anno 1862. ; 


rvotné Vaik zvany, syn Geysy, vojvod 

adartiv, narodil Ce O78. ay a a 
v ndboZenstvi kresfanském i ve vielikém 
uméni vyuéen (mluvilf feti madarskou, 
latinskou, slovanskou i némeckou), byl od 
SY. So cae -biskupa Prazského, z Rima 
do Cech tudy se vracejiciho, u pritomnosti 
cisake némeckého Otty s velikou slavou 
pokrtén v Ostrihomé r. 995. Jiz dvé leta 
pozdéji (997) po smrti otce svého nastou- 
pil vladu, a dilu jeho, osviceni totiz a obla- 
zeni ndrodu skrze viru Kristovu, Zehnal 
Bah tak podivuhodné, Ze povést o tom dla 
po vSech zemich, takZe kdyZ sv. vojvoda 
vypravil bohatéposelstvi do Rima k pa- 
oe aby mu zprdvu podalo o obraceni 

adarfiv a spolu o potvrzeni nové zrize- 
nych poets a o posvéceni biskuptiv 
na tyto stolice prosilo: pape% Silvestr I. 
nejen vsecky Zadosti vyplnil, ale nad to 
vojvodovi Stépanu a nastupciim jeho korunu 
a dastojnost krdlovskou udélil, a s mmo- 
hymi pravy titul krdéle apostolského pfi- 
znal, kteréhoZ pojmenovani kralové Uher%ti 
aZ podnes udivaji. Dne 15, srpna r. 1000 
vykonala se zpfisobem nejslaynéjsim prvni 
ta korunovace v chramu Ostrihomském. 
41 let panoval mocné a slayné k Stésti 
svého ndroda sv. kral tento. Veliké boje 
podstoupiti, veliké prekazky musil preko- 
nati, ale Bah byl s nim, a- tak dokonal 
dilo, které zdalo se pfesahovati Zivot a 
silu Glovéka. NejvétSi zdrmutek prow byl, 
kdyz vidél umfiti jediného syna a dédice 
sveho vy kvétu mladosti ale dospélého v sva- 
tosti a v ctnostech, jenZ, jak povést di, 
blize Vesprymu zahynul, ne&tastné byv 
usmrcen divokym kancem. Syn ten, zé- 
roveh s otcem pozdéji za svatého prohlasen, 
jest sv. Emerich (Jindyich). Kralovsky Bé- 
lehrad, které% mésto sv. Stépdn vyvolil za 
misto korunovatni a spolu za hrobku kré- 
lovskou, a za tou priéinou nddhernymi na- 
plnil chramy, pyijal v lino své télesnou 
schranku horce oplakavaného Emericha, tam 
po jeho strané slozeno bylo u zaérmutku 
a plati vSeho naroda také mrtvé télo mi- 
lovaného otce a krale Stépdna, kdy% byl 
dne 15. srpna 1038 svatou duSi vypustil 
v Budiné, kamzZ se jiz téZce nemocen byl 
odebral. 

Po 43 leta spotivaly télesné ostatky 
apostolského krdle v chramé Bélehradském, 
az ry. 1081, kdyZ pro mnohé zazraky na 
hrobech jich se stalé veliky papez Rehot VI. 
slayné za svaté prohlasil sv. Stépdna, syna 


jeho Emericha a souéasného jim biskupa 


Canadského Gerarda, tu u pritomnosti pa- 
peZského legata, biskupa, Slechty a veli- 
kého mnoZstvi z hrobi vyneSena a k ucté 
vystayena jsou téla blahoslayenych. ° Ale 


— 518 — 


‘s velikym zdrmutkem postraddno tehdaz 
ravé-ruky sy. Stépdna. Tato teprv po 
letoel (1090) nalezena jest v kla&tere Be- 
rekesz-ském v komitaté Biharském, od fe- 
holnikfi v nejvétSi tajnosti a ucté chovana. 
Kral Ladislav I. zvédév o tom, skvostné 
ji uloziti a v kostele jmenovaného kldstera 
k ucténi chovati kazal, dav klaSteru tomu 
jméno Szent-Jog tili Szent Job-kez to jest 
»svata pravice,“ z éeho% latinské jméno 
,de S. Jobb“ pivod ma. Zde ztistala v n4- 
bo%ném ucténi pravice sv. krale aZ do éast 
vlddy turecké (1526). Tenkrat krestané 
utikajice pred nevéricimi, brali sebou a 
jinde ukryvali drahé i svaté poklady. A 
jako z ostatniho téla po odraZeném, panstvi 
tureckém nezbyla nez lebka sv. Stépdna, 
kterd nyni se chovd opét v Kralovském 
Bélehradé, podobné také sv. pravice pro 
velikou cenu skriné jeji od Turké ulou- 
pend, ale pro posvdtnost jeji nezniéend, 
nybrz za nesmirnou cenu proddna jest bo- 
hatym tehd4z kupeim Dubrovnickym (Ra- 
gusa), kdeZ v tamnim chramé Dominikan- 
ském uctivé uloZena byla, a% za vlady ci- 
sarovny Marie Teresie, nejprve do Vidné, 
odtud s velikou slavou do Uher jest pre- 
nesxena. V klastere Svato-Martinského vrchu 
(mons Pannoniae), kteryZto predni klaster 
Benediktinsky jest v celé zemi nejstarsi 
a od sy. Stépdna nejbohatéji nadany, s ne- 
obyéejnou radosti a slavou, na vice dni 
uvitali a uctili ve svych zdéch posvdtny 
poztstatek svého dobrodince zbogni Febol? 
nici. I v Osttihomé a v Budiné osmidenni 
pobo%nosti a priivody se dély, které od 
téch dob a% podnes u velikém sbéhu lidstva 
z celé zemé konaji se na den sv. Stépdna 
(20. srpna) i po cely ndsledujici oktay. 
Kyzby tato Bohem oslavena pravice 
Se arora krale byla této -v ndbozenském 
ohledu tak rozervané zemi nebeskym ru- 
kojemstvim, Ze na primluvu sy. krale roz- 
Zehne opét v zemi zdite jednoty u vire, 
svétlo pokoje a oheti pravé ndboZnosti! H. 


Z Rima 28. ¥4yjna 1866. 

(Hlasy protestanti o biblické spoleénosti ang]. — Ministr.) 
Véda, Ze jiZi Praha oblazena jest skla- 
dem knih protestantské spoleénosti biblické, 
mam za to, Ze nebude nezajimavo, sdélim-li 
s Vami, jakého prospéchu se dodélaly re- 
éené spolky v Italii za 11 let svého trvani. 
Abych od sebe odvratil podezteni, jakobych 
nestrannym nebyl, vybral jsem zpravu svou 
z prameni Cisté protestantskych a_ sice 
z anglického Gasopisu ,,Christian World“ 
(Krestansky svét) a ztoho, co vyrkl vitbec 
ctény profesor déjepisu Leo v Halle, pro- 
testant. — Od r. 1853 do 1864 zaslala an- 
glicka spoleénost biblickd do Italie ne méné 


ne% 130.000 otiski bible, kteréZ%to vytisky 
za 132.500 frankii vyhozeny byly. ,Pro- 
dany“ nelze fici, nebo papir a tisk jednoho 
exemplaru stdl nejméné 8 franki.. Pripo- 
éteme-li k tomu jiné vylohy, jako zasilku, 
plat prodavatim, sezndme, Ze biblicka spo- 
leénost obétovala pri tom nad 1'/, milionu 
frankfi. A ovoce této obéti? ,Christian 
World“ sdm vyznal, Ze nejméné °/,, téchto 
bibli odstéhovalo se ku kramatim, aby slou- 
zily za obalky, anebo ale od Italiand (v ,,svo- 
bodné* Italii, a nikoli v_ statu  cirkeynim) 
spdleny jsou, ba na mnohych mistech kou- 
peno jich kupy a pdleno vesele na mistech 
verejnych, které%to kratochvili obzvlasté 
vojaci radi se oddavali. — A nyni sly8te 
slova, kterymiz odpovédél prof. Leo pastorovi 
Krumacherovi: ,,Papezi — tak napsal 
a co napsal, vyslo tiskem — vytykate, Ze 
biblické spoleénosti nazval morem. Pravda; 
to uéinil. Ale predevSim mi dovolte uéi- 
niti rozdil mezi Pismem sy. a privatni spo- 
leénosti, a pak mi pfisvédéite, Ze mize 
stavati okoliénosti, které spoleénost, byt i 
uéel jeji dobry byl, uéiniti mohou opravdo- 
vym morem (hlizou), totiz neuZiva-li ona 
vhodnych prosttedki ... Poviimnéte si 
jenom toho, co mnozi emisari (vyslanci) 
anglické spoleténosti biblické Gini v zemich 
katolickych, na nic ohled neberouce a bez 
studu jsouce... kterak rozsifuji nauky, 
které za nevinné pokladaji, které vSak zpt- 
sobuji pomateni ducht, rany zasazuji mravo- 
poéestnosti, podryvaji spoleéensky i cir- 
keyni fad a posléze nevyhnutelné Zenou 
k revoluci. Hledé na viéecky ty pletichy 
a uskoky Anglitanii v severni Italii za po- 
slednich 10 let, nemohu papeZi pokladati 
za zlé, Ze ze stanoviska svého nazval bi- 
blické spoleénosti morem. Tato spoleé- 
nost, byf ani neméla na svédomi to spik- 
nuti, zboureni, které tuto zemi tolik ne- 
Stastnou utinilo, slouzila predce za ndstroj 
tivodctiim tohoto Saloatietio prevratu. Ta- 

ovym penizem splaci Anglicko Italii za 
to, co druhdy od Italie bylo piijalo — néa- 
bogZenstvi; avSak spldci tento- dluh spiso- 
bem, za ktery jednou téZce odpovidati bude 
pred Bohem... Tato nevéasnd ,,horlivost 
otvira v Italii anglickému obchodu a_poli- 
tice drahu, po které se politika do zemé 
vkrada s bibli v ruce -zpisobem podloud- 
nickym. Bible jest rouno ovéi, pod nim% 
vik se skryvd, a ndsledek, jeho% se snad 
sami jeSté dotkame, bude ndbozenska ro-. 
zervanost, vyhlazeni vSeliké autority, ba 
samé pravdy. O neStastné zemd, jak jsi 
byvala krdsné v mravech a v_ smyéleni 
svém! Jak uctivy byval lid, byl-li jen po- 
nékud_ yzddlen vétkich mist, kam% cizinec 
co podloudnik nemraynost vndxel! Jak pii- 


— 519 — 


Jemna, ptivodni a okouzlujici byla jesté 
pred tremi lety povaha téchto lidi! Co 
zkazy bylo pak nahromadéno! Ano, mij 
drahy priteli, kdybych byl papez% a Italian, 
uéinil bych toté%Z, povaznesl bych hlasu svého 
proti bludim takovym!“ 

K slovim témto netteba vykladu. — 
Nastupcem ministra Merode stal se Svy- 
earsky general Kanzler. O min. Merode-ovi 
se psalo, Ze md mnoho dluhé. MoZnd, vSak 
to by mu neslouzilo k necti, chud jsa, od- 
chazi z ministerstva a bohat ptiSel. Jinde 
vstupuji do podobnych tradi chudasové a 
po letech vystupuji bohadi. “00 


Kronika. 
ZPrahy. Dne 23. t. m. bude zahajen 


zemsky sném slaynou mii sy. u sy. Miku- 
laSe na Malé strané. 

*—* V Panu zesnula pani Hordkova 
odkazala_ ,,katolické- jednoté* k odbyvani 
»madjové poboZnosti* u sy. Klementa 500 zl. 

*_* Zejtra (16. t. m.) v 7 h: rano bude 
slouzZeno u sy. Klementa na Starém mésté vy- 
roéni requiem za + Jos. Jungmanna. — V gym- 
nasialnim chramu Pané u Piaristiv slozi o 
hod. 8. sedm klerikiy fadu piaristského slayné 
sliby teholni. 

*_* U sy. Klementa na Starém mésté bude 
se konati cirkeyni pamatka sv. Klementa, pap. 
a mué. nasledujicim spisobem. Ve st¥edu 22. t. m. 
budou v 67/, hod. yvedéer slavné neSpory, ve 
étyrtek pak (23.) o slaynosti budou tiché mse 
sy. o h. 7. a 8., vy 11 h. zpivana mSe sy. Od- 
poledne vy 6 h. kazani, o '/,7, neSpory, Od 24. 
t. m. do 1, pros. na kazdy den v 7h. m&e sy. 

*_* K Dédictyi sv. Prokopa piistoupili 
z Uher vp. Josef Klimtsak, bisk. archivar a 
Stépan Koéitialik, b. ceremonai v Spili. 

*_* Ucitelstvo skolniho okresu Jitinského 
uyerejnilo y ,,Skolniku“ provolani k utitelstyu 
vsech diecés, by k vys. zemskému snému yzne- 
Sena byla prosba, aby zakon o patronatu Skol- 
nim by] zménén. Zadat dotéené utitelstvo a) 
aby dust. Skoldozorsky urad vypsani kazdé 
uprazdnéné Skoly ke konkursu skrze y. dist, 
bisk. konsistor po celé diecési obstaral; pri éemzZ 
obci praya se ponechava, konkurs na uprazdné- 
nou &kolu noyinami na ctyrnedélni zdkonitou 
Thitu prohlasiti; b) aby kazdy kandidat v kon- 
kursni dobé Zadost svoji na skolné vybor (nebo 
na obecni predstavenstvo, kde skolniho vyboru 
neni) nadepsanou podal skoldozorci, (v jehoz 
okresu uprazdnén& skola se nachazi) a tento 
viecky Zadosti s kyalifikacéni tabuli ysech kan- 

_ didati bisk. konsistoti pfedlozil; a c) aby bisk. 
konsistor ze vsech kandidati zyolila tri, z kte- 
rych by opravnény vybor skolni jednoho pre- 
sentoyati poyinen byl. — Téz% po Moravé ko- 
luje petice na zemsky yybor k dalsimu predlozeni 


zemskému snému, ,aby vsechna mista uditelska 
od vys. c. k. mistodrzitelstvi v dorozuméni s 
nejdist. konsistoti obsazovana byla:.‘* Petice tato 
vzala svuj pivod y Unéové. — V Rakousku 
podalo uéitelstyo podobnou petici jiz drive. 
*—_* V nedéli (5. t. m.) byl otevfen di 
»vysyécen* chram nejsy. Spasitele, nalezejict 
nyni protestantiim a sice éeskému evangelickému 
sboru augspurského vyznani. Pani duchoynich 
(pastor) dostayilo se k slaynosti pres dyacet. 
‘V 8 hod. rano bylo louéeni se starou modli- 
tebuou y truhlarské ulici, po kazani na rozlou- 
éenou byl priyod (procesi) do nové ziskaného 
kostela sy, Salyatora. Duchovenstyo neslo ,,po- 
syatné nadoby“ (dva kalichy, konvici na vino, 
misky, kiiZ a j.) kolem pp. pastord Slo Sest 
presbyter (starSich obce) s horicimi svicemi v 
trukou, druzi¢ky nesly na polstafi klié noyého 
kostela atd. K_ oslaveni privodu piispélo od- 


déleni méStanské péchoty, zpévacky spolek 
»lypografia® a j. Chram byl ozdoben éalouny 
a yénci. Chova v sobé mimo kazatelnu oltar 


s obrazem pYedstavujicim Spasitele s_ kalichem 
a napisem ,Jezis Kristus véera i dnes tentyZ 
na véky.“ “Na kiru jsou varhany. 

*—* Kaple v Kytiné u Mnisku bude opa- 
tfena noyou yézi, opravena a hibitov pri ni zdi 
obehnan, vse nakladem 3283 zl. 23. kr. 

*_* 7 Budéjovic. Dne 20. t, m. bude 
se zde slaviti 600letd pamatka zalozeni zdej- 
Stho (piaristského) chramu Panny Marie. Dne 
19. listopadu bude o 3. hod. odpoledne poZe- 
hnani a J. M. nejdist. p. biskup bude mit ¢eské 
kazani, V den slaynostni bude vy 6 hodin rano 
ceské kazani a me sy. O 9. hod. pijde privod 
z hiayniho chramu do kostela Marianského, pak 
bude nadsledovat némecké kazani a slavna mse 
sy. s ,Te Deum.“ Kazdy den vy oktayu budou 
o 10 hod. yelké sluzby Bozi a odpoledne o 4. h, 
pozehnani. Syaty Otec udélil na zadost zdej- 
Stho biskupského ordinariatu plnomocné odpustky ~ 
vsem yéricim, jenz tento chram Pané naystivi, 
zpovéd vykonaji a k stolu Pané pfistoupi. Po- 
sud se pracuje na okrase y tomto kostele, Bude 
to v skutku krasny dim BoZzi, Tésime se bla- 
hou nadéji na tuto slaynost. (,,Tabor.“) 

Z Berlina. Spolek ,,pro stavéni chra- 
mitv“ udava ve zpravé své, Ze z prote- 
stantskych obyvateli hlayniho mésta, jich 
jest asi 600.000, jenom 10.000 pjrichazi 
v nedéli do kostela. Predce vSak onen 
spolek horlivé se stara, aby velikému pry 
nedostatku chramiv v Berliné odpomohl 
stavénim novych. Berlin ¢itd 32 protest. 
chrami a ponévad%Z rozmatily lid do ko- 
stela nechodi, tak Ze tam i v nedéli prazdno 
byvd: proto pry je chrami malo! Vsak 
je-li jich vice potrebi, nemél-li by spolek 
Gustava Adolfa nejprve pomahati svym 
bratrim co do viry i jazyka v Berliné? 

i jest nutnéjki stavéti modlitebny prote- 


— §20 — 


stantské blize chram& katolickych v krajich 
slovanskych? 

Z Ruska. Ministerstvo vyuéovani dalo 
rozkaz, aby poéatkem nového skolniho roku 
v krajich zapadnich, kdeZ% obyvatelstvo se 

tiznava k ndrodnosti ruské, ale k Cirkvi 

Eatoliehs, vyucovani v katolické vérouce 
délo se jazykem ruskym. Rozkazem timto 
zamifeno proti Poldkim. — Na Litvé po- 
stupuje zavirani chrami katolickych stej- 
nym krokem s budovanim pravoslaynych 
ruskych. V gubernii Mohylevské dano oby- 
vatelim bez obalu na srozuménou, Ze musi 
bud ptijmouti viru pravoslaynou aneb vy- 
stéhovati se ze zemé. 

_ *—* Ve Varsavé zemiel exprovincial 
shromazZdéni knéZi Basilianiv P. Basil Ka- 
linowski y108 roce véku svého. — Sprayce 
arcibiskupstvi VarSavského, nejd. p. Rze- 
wuski, zatknut jest v noci 28. rijna a od- 
vezen do vyhnanstvi, proto Ze éinil neohro- 
Zené, co kazal urad jeho. Na jeho misto 
zvolen jest kapitolou za administratora arci- 
diecése kanovnik Zwoliiiski, proboSt na 
Praze (Praga.) 

Z Anglicka. Dne 6. listop. uveden 
jest v Londyné novy arcibiskup dr. Man- 
ning zpisobem slaynym do prozatimného 
chramu stoliéného. Odpovidaje k reti, kte- 
rou% pozdraven byl jmenem veskerého du- 
chovenstva celé diecése pravil mimo jiné: 
»bith sam vi, co nds oéekdvd; musime se 
naditi velikych véci. Nedostali bychom po- 
vinnosti své k nebeskému Mistru naSemu, 
kdybychom za cil svij nepoklddali jobra- 
ceni Anglicka, vykoupeni véech bratii na- 
Sich z kacitstvi a roztrzky u vite, opétné 
spojeni drahé nasi zemé s krdlovstvim Kri- 
stovym. Dvé véci jsou jisté: jedna, Ze pro- 
testantism, kdy% byl, jako jina kacikstvi, 
svych 300 let probéhl, se rozpaddva a 
mizi; druha, ze katolické vira neodbytné 
na viecky strany se rozSifuje. Obé toto 
hnuti neustava nikdy. Véecko, cona sobé 
nese raz theologie aneb cirkve stojici mimo 
jednotu jediné pravého ndbozenstvi, méni 
se vitihledé a mizi pred zraky nasimi. 
Za jeden neb dva véky lidské bude né- 
boZenstvi anglikanské tim, Gim jest aria- 
nism neb donatism — kapitolou v déjepisu. 
Nezménitelna, nehynouci Cirkev zjevi se 
uprostted svétového boje den co den vySe 
jdouciho ndrodim co jedina archa spdsy na 
siré hladiné vod.“ 


Literni oznamovatel. 


** Nakladem knéhkupectyi B. Stybla yv 
Praze vysly: ,Vdnoce ve Lhoté Zdlabské.“ 


Pouéné a zabayné ¢teni pro mladeZ od Payle 
Jehlicky. S ocelorytinou, Stran 90. — ,Pa- 
sdéek a jeho pes, aneb: Odpust nam nage 
viny, jakoz i my odpoustime. Povidka pro mla- 
dez a pf¥atele jeji. Dle vypravovyani od G. Nie- 
ritze yzdélal dr. Josef Pedirka, S ocelorytinou. 
Stran 106. (Spisi Nieritzovych svazek 11.) — 
Do téhoz skladu piesly nasledujici spisy vydané 


druhdy nakladem V. Hessa: ,Rukovét pro zpo- _ 


védnika,“* Fodle C. M. Bergamo sestayil a roz- 
mnozil Jiti V. Kupka. — Housky J. V. ,,Nej- 
novéjii Robinson, ¢ili: osudy a dobrodrudzstvi 
anglické rodiny v Sirosirych stepich severni 
Ameriky zabloudilé. Se 6 obrazky. — ,,Kiizova 
cesta P. n. J. K.“ (IV. vydani.) — ,,Manuale 
ministri Dei infirmos ac moribundos visitantis.‘ 
— Macana J. R,: ,.Rukovét poboZnosti. (VI. vy- 
dani,): — Németka J.: ,Vavrinovy vénec ke cti 
nebeské kraloyny uvity.“ — Srdinko Fr.: »Uvahy 
pro jinochy.“ Tiicet jedno rozjimani s ptidav- 
kem potfebnéjiich modliteb a pisni. S ocelo- 
rytinou. Dle Ig. Alf. Stelziga. — Srdinko -Fr.: 
»Rozjimani pro panny. S p¥idavykem atd. Dle 
J. A, Stelziga, S ocelorytinoun. — Smida K.: 
»Biblické ptibéhy starého i nového zékona pro 
mladez. Od J. V. Vlaséka. — Sritka J. A. ,Divka 
z éeskych hor,“ Dle Werferovych poyidek. S 
ocelorytinou. — Sritka J. .A.: ,,Svatopostni epi- 
Stoly a evangelia.“ Spisy tyto maji nové obalky 
a listy titulni. Ceny mnohych jsou snizené. —. 


Osobni véstnik duchovensky. 


Vys. dist. p. Augustin Vahala, papeisky 
komori, éestny kanovnik kolleg. kapituly Kro- 
mérzské, rytit c. kr. rak. radu cis. Frantiska 
Josefa, arcib, rada, pYrisedici konsistote, sudi a 
examinator, arciknéz, dékan (vikar) a okresni 
Skoldozorce, farat vy Mohelnici, (nar. v Palatové 
na Moravé r. 1802, na knézstvi posvécen r. 1827) 
jmenoyan jest nejvyssim rozhodnutim J. c. kr. 
apost, Veligenstva d. 16. zai t. r. biskupem 
Litomérickym. 

V arcidiecési Pradské: 


aw, Panu zesnul: : 
p. Jan Hubeny, farat ve Vietatech, 27. tHjna 


(nar. v Praze 17. un. 1794, posy. 12. srp. 1821.) 


: Vyznamenan jest: 
p. Josef Louzecky, katecheta na c. k. éeské 


vys8i real. Skole v Praze, obdriel exposito- 
rium canonic. 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Jos. Bruckner, farat vy Javoti, za farate do 
Sangerbergu ; 
p. Jos. Modis, kaplan v Pyéelich, za fara%e do 
Vranova ; ; 


p. Jan Schmidt, kapl., za admin. ve Vietatech. 
: Uprazdnéné misto: 
Véetaty, fara patron. p. velkovéy. Toskan. 


od 8. listop. 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Roénik XV, 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého meésice. 
Redakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari ¢islo 190—I. 
Expedice: 

v kat. knihkupectvi 
B. Stybla, 
na sy. - Vaclavském 
namésti, cis. 786—II. 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 

Fo NR Se 


»spravedlnost zvysuje narod, ale hich bidné Gini narody.“ 


V Praze dne 25. listopadu 1865. 


Hlasy katolické. 


_— TE TEE 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


ODO OOOO OOD ODLPLOEILIIInnwnentss 


Cislo 33. 


Predplaci se 
v expedici 
iu vsech radnych 
knihkuped 
na rok: @ tl. SO kr 
na pire: @ cl. BO kr. 


VEST. 


Po posté: 
Celorocud: B tl. — kr. 
plilrodné : @ zl. SS kr. 


Va 


neprodayaji. 


(Piisl. XIV, 34.) 


Blah. Josafat Kuncevié¢, 
_ arcibiskup a muéenik. 


Vi: 


Lhaf a vrah od potatku, vida, ano 
kraloystvi jeho pustne, vypravil na- 
hon¢i, rozsévat koukole na udusent 
“psenitky Bozi. Roku 1621 pfijel né- 
jaky Theofanes do Kyjeva, ¢iné sebe pa- 
triarchou Jerusalémskym. Nejspis z 
‘uplatku vzali z rukou jeho pravoslavni 
_ kterisi rozkolnici nepravé svéceni, jeden 
na Kyjevske arcibiskupstvi, jini na jina 
biskupstvi v polske Rusi. Mezi témi 
byl téz Melet Smotrisky, osobuje si 
arcibiskupstvi Polocké. Nazvi veleb- 
nych poberove spolehali na mocne ko- 
zactvo Ukrajinske, jez se zuby nehty 
rozkolu drzelo. Jich vSechna usila k tomu 
éelila, by osadniky od tadné ziizenych 
a s Cirkyi spojenych biskupt odtrhli, 
tyto pak s jejich stolic sklatili, Smo- 
trisky roztrousil buiické listy v osadé 
arcibiskupa Josafata, tez nékolik svych 
rouhatnych a kalnych spiski na_po- 
tupu Rimské Stolice apostolskée. Roz- 
trubujic pravoslaynych nabozenstvi za 
starozitné i narodni, hanobil uéeni sje- 
dnocené Cirkve, lhouc o ném, Zet za- 
novni a predkim nepovédomé; o sobé 
rozhlasoval: Jat jsem pravy a tadny 
arcibiskup Polocky; 0 Josafatovi vsak: 
Tent jest podvodnik, papezenec a kacii: 
jeho zazentez a mne poslouchejiez! — 
Listové a spiskové syidnika uceneho 
pusobili na pravoslavné, jakoby olej 
do ohné lil; nez i Sjednocenych pre- 


vratili mnozstvi. V Polocku zalozil na- 
honti Smotriskiv knihu, do kterézby 
pratelé pravoslavi a protivnici Josafa- 
tovi jmena.sva zapisovali. V saméem 
tomto mésté vlozilo nékolik tisic osob 
jmeno své do knihy; zapfisahlit se, 
ze arcibiskupa Josafata zabii, poné- 
vadz byl od pravoslavné cirkye po- 
béhl as Rimskou se spoléil. Viteb- 
éané rozkiikovali o svem pastyti: Jo- 
safat, slouze mSi svatou ve Varsavé, 
zpival sice Slovanskym jazykem, ale 
v chramé latinského obradu a odén 
v tizu (albu), kteraz ho svou kouzel- 
nou moci v latinika pietvorila! 

Tehdy meskal Josafat ve Varsavé 
na snému. Uslysev o zlém radu v osadé, 
chvatal domi. Kral Sigmund III. dal 
mu s sebou listy pamatnée k obyva- 
telstvu rozliénych mést, piikazuje du- 
tklivé, aby Josafata, pastyie sveho, po- 
slouchalo. Zplakal arcibiskup nad spou- 
stou Jednoty v Polocku: katolické chra- 
my ostavaly jako prazdné; mnoho mé- 
Stanti chodilo do modliteben za méstem 
zbudovanych, kdez mnisi a popovée od 
Smotriského poslani svedenemu stadu 
posluhovali. 

Hledaje ovei bludnych ve Vitebsku, 
chtél tam Josafat okolo 6. srpna t. r. 
1621 v kollegiatnim chramé msi svatou 
slaviti. ‘Tu vzchopili se buindi, uprali 
jeho zpovédnika, dozorce hospodaistvi 
a jednoho sluzebnika; veleknéze pak 
samého uderil néjaky ruha¢é, div ho 
nezabil, Nasledniho r. 1622, mésice 
dubna, dal Josafat pamatny list Sig- 

33 


— 522 — 


munda krale v Polocku éisti. Polocky 
vojevoda Michael Sokolinsky, a misto- 
sudi zemsky Michael Tyskévié, vesli 
s arcibiskupem a s jinymi osobami 
z Jednoty katolické do radniho domu. 
Shromazdéné rady a obce méstske, 
slySevsi vuli kralovu, optal se pasty? 
jeji: Cheeteli se mnou v jednoté sv. 
timské apostolské Cirkve byti a trvati? 
— Zabourilo mnozstvi: Nejsme Sjed- 
noceni a nebudeme! Zabme podvod- 
nika, zhoubce viry, Dusechvata! — 
Sbét muzi i zen, meti, nozi, klacky 
a kamenim ozbrojena, potala zvenéi 
dorazeti na dim. Nékolik zen neslo 
v nusich kameni, jimzby arcibiskupa 
uhazely; dvé zeny byly zjednany, aby 
ho na noze rozebraly. — Vojevoda a 
mistosudi zemsky oboiili se na strujce 
vzpoury, Jana Terlikovského, ida mést- 
ske rady, jimi katolici na jiné radni, 
hrozice jim zahubou hned, pakli neu- 
chlacholi chatry rozlicené. Vyvedl 
Pan Buh Josafata zprostied vraht, az 
by hodina jeho piisla! — Urouhany 
veleknéz pozdravoval na potkani od- 
bojnych ukladniki; nékteré obejmul, 
jiné i polibil.. Laskou ziskal sobé a 
Jednoté puvodectiv oné boute. Jan Ter- 
likovsky a jini z obeené rady pfisli 
pastyre svého odprosit a sjednotit se 
s katolickou Cirkvi. Zodiv je, ano 
skrousené stoji na dvore pred domem 
arcibiskupskym, bézel k nim’ Josafat 
doli; a milosrdenstvim hnut jsa, ob- 
jimal jich a celoval, nazyvajic je syny 
nejmilejsimi; pak je zavedl do chramu, 
a Ging dik, obétoval nalezenych ovei 
Panu Bohu. Takhle to s kazdym dé- 
laval, kohoz Jednoté ziskal; predstaviv 
je} Hospodinovi tikaval: ,, Pohled Boze, 
nalezl jsem bludnou ovéitku, Tobé ji 
poroucim !“ — Touz dobou zyvaval nej- 
tvrdsi protivniky své k stolu a ptiji- 
mal opét jich pozvani; u stolu zavadél 
rozpravku na sjednocent s Cirkvi ka- 
tolickou, doliéuje jim pripovédmi staro- 
davnych knih ruskych ten viry ¢lanek, 
ze Duch svaty z Otce i,z Syna vy- 
chazi, jakoz i zet Stolice Rimska knéz- 
nou a hlavou veskeré Cirkve Kristovy ; 


dovodil té% pravdu ostatnich rozkol- 
niktim odpornych véci, az ji takika 
makati mohli. — Jednoho dne kazal 


Josafat v chramé o vychazeni Ducha 


svatého, téz 0 predunictvi papezt v Cirkvi 
svaté; i pohnulo se mu srdce_bolesti 
nad slepotou odstépenctiv, z oti valily 
se mu size; i osvédéoval zastupim: 
Za tuto viru, jiz vam kazu, hotov jsem 
v tu chvili poloziti zivot svuj! — A 
simé slova Boziho ujalo se v mnohych 
srdcich a pfineslo uzitek. — Tehdaz 
mival éasto na jazyku slova tato: , Kdoz 
mi da, bych umi#iti mohl pro Krista 
Pana i Jeho svaté uéeni; za Jednotu 
Cirkve a piednictvi papeze Rimského?! 
O kéz mi Ize vyliti krev svou pro mi- 
lého Pana! Zadost mam rozdélen byti, 
a ziti _s Kristem! Umra za_ pravdu 
svatou. sejdu smrti nejlepsi. Dejz Pan 
Buh, abych hoden byl takového krve 
vyliti!* — A v srdnatosti své apo- 
Stolské rozboural Polockym buri¢éum 
modlitebny za méstem, a vyhnal odtud 
popy Smotriskym prikramaiené. Vsak 
v jinych méstech, slusicich osadou do 
Polocka, rozmahal se plamen rozkol- 
nictvi a buriéstvi. Vitebéané radili nej- 
hur: postavilit sobé modlitebnu k roz- 
kolnickym schizkam na misté takovem, 
kamz z oken biskupského domu_ po- 
hodlné vidéti bylo; a jezto jindy ztidka 
do té modlitebny chodivali, béhali tam 
porad, kdyz arcibiskup v mésté jejich 
meSkal. Nad ukornymi -ovcemi pla- 
kaval pasty Josafat a prosival Pana 
Boha, by jim to za hiich nepokladal. 
Z jeho trpélivé pokory rostly jim rohy 
drzé odbojnosti: Pied Zavisem, ka- 
stelanem Vitebskym, dal jim arcibiskup 
Gisti pamatny list kraliv; i povstali 
proti nému a byliby ho malem zabili. — 

V hod Bozi letnitny 1622 konal 
tu veleknéz posvatny privod do chramu 
Ducha svatého. Na mosté vysel proti 
nému s valnym zastupem svych roz- 
kolnik Vasilevsky, velitel posadky vo- 
jenske. Zrouhav arcibiskupa sapal se po 
ném, obmysleje shoditijej do teky. Brzo 
potrestal Bih ruhate; skonal ohyzdnou 
nemoci Herodesovou: rozlezl se éervy! 


693 


— Potom kdyz téhoz léta v hod Pro- 
ménéni Krista Pana Josafat ve Vitebsku 
nejsv. obét slavil, méStané popadie ie- 
holniho knéze Turtéinoviée, zmlatili ho 
prostied chramu; chtéli pak i arcibi- 
skupa u oltate zabiti, ale zabranila 
tomu pfitomna katolicka Slechta. Jindy 
opet kdyz. Josafat v témz mésté na 
roztrzku Jednoty cirkevni horlivé kazal, 
hledél ho Adam Kosov kulkou ze svéta 
zprovoditi; ale Pan Buh ranil jej zato 
slepotou! Vsak od samych radnich obce 
Vitebské byl rybai naveden, aby arci- 
biskupa zavrazdil. Kdykoliv se bud 
pastyt bud kdo z duchovenstva jeho 
mimo dim biskupsky po mésté ukazal, 
litaly za nimi kameny a vystiely. 

An se Josafat na cestach svych 
pastyiskych k Mohylevu ubiral, vysli 
proti nému ye zbroji méstané, hrozice 
mu smrti, nepomine-li mésta jejich. 
Titéz Mohylevsti podavali mu jindy 
30.000 zlatych polskych, aby jim u 
vykonavani pravoslavného nabozenstvi 
neprekazel. S bolnym usmévem od- 
povedel arcibiskup pokusitelim: Dusi 
vasich spaseni a ne penéz potirebuju, 
aniz slusi prodavati dar Ducha sva- 
tého! — Kdyz Josafat zbloudilych ovei 
v mésté Mstislavé do ovéince Kristova 
prinésti usiloval, chtél jej pravoslavny 
slechtic Lukas Masalsky 0 zivot pii- 
praviti; ale z Boziho usouzeni tyz den 
sam od jakéhosi protivnika smrtelné 
postielen jest. Milosrdny arcibiskup 
k nému piibéhl a pobizel ho, by se 
smifil s Panem Bohem, na Jehoz soudu 
hnedle mu stati bude. Pan, uziv mi- 
losti nabidnuté, prijal k sobé viru a 
jednotu katolickou, a vyzpovidav se 
Josafatovi skrouSené, zesnul v Panu. 
— Tyz pasty? napominal téz cbyvateli 
mésta Orse, aby se navratili k Jednoté 
cirkevni; tito vsak pohrozili jemu uto- 
penim, nepujde-li pryé honem. 

V arciosadé Kyjevské trpéla sjedno- 
cena Cirkev podobné pronasledovani. 
Kozaci ukradli v Kyjevé za noci a 
utopili Antonina Grekoviée, knéze z tadu 
sv. Basilia, officiala metropolity Rut- 
ského; stali pak a utopili Sarogrod- 


ského arciprySta Matouse, horlivého 
obrance Jednoty cirkevni. Jeden pravo- 
slavny pop a rodny jeho bratr zabili 
sekyrami v hod Bozi velikonoéni u 
oltate Antonma Butkévitée, *teholniho 
knéze a visitatora Pitemyslského. 

V Polockém arcibiskupstvi davali 
odbojnici ditkam svym radéji beze kitu 
a dospélym bez zaopatieni umiiti, nezliby 
— aé umirajici o to prosivali — k nim 
sjednocenych knézi povolali. Polocky 
radni, Petr Vasilevi¢é, Josafativ pro- 
tivnik veliky, opovazil se, ani pop 
nejsa, ditek kititi a sprostnych zpovi- 
dati, jen aby se Josafatovi osadnici bez 
katolickych pastyttv mohli obejiti. 

Roku 1623, mésice iijna, rozhla- - 
Seno jest o Josafatovi, ze z povinnosti 
pastyiské hodla odjeti do Vitebska, 
Brzy nato éinil arcibiskup teé k lidu 
v Polockém chramé Narozeni Pané; 
i pravil zjevné: Vim to, vim, ze pro- 
tivnici bezzivoti mého hledaji; 6 jak 
rad bych polozil zivot svij pro Krista, 
Jednotu a nejvyssi hlavu Cirkve svaté! 
— A jiz dal si vykopati hrob v hlavnim 
chramé sv. Sofie, v pravo bliz velkeho 
oltare. 

V tomto umyslu chtéli jej pra- 
telé zviklati, varujice ho;.jimz on od- 
povidal, vece: ,Neni mne tajno, Ze 
protivnici o mé bezzivoti ukladaji, ale 
i to vim, ze Otcové svati také pro 
pravdu byl zabiti. Dejz Pan Buh, 
abych hoden utinén byl, zaslouziti ko- 
runu muéenictvi!“ Pratelé z Slechty 
Polocké, zejmena Michael Tyskévié, 
prosili arcibiskupa, aby alespon od nich 
bezpeény privod do Vitebska s sebou 
vaiti racil. Dékujic za obétivost, tekl 
jim pasty: Nechci, aby kdo z vas 
mné k vili v patrné zivota nebezpeti 
sebe vydaval; j& na samém pruvodu 
domaciho duchovenstva a sluzebne ée- 
ledi ptestanu. Smrti se nelekam; dalt 
jsem si jiz vykopati hrob! — Pozdvih 
pak o¢i, pravil pred Tyskévicem: Kéz 
bych, Hospodine, za hodna byl uznan, 
obétovati krev svou za cirkevni Jednotu 
a poslusenstvi k Stolici apostolske! — 

33* 


— 524 — 


Rozplakal se piitel a rozzehnal s Jo- 
safatem slzicim. 

Jiz méli zapfazeno. Arcibiskup vesel 
s duchovenstvem a sluzebnictvem do 
hlavniho chramu. Pomodliv se u hru- 
bého oltate, pravil svym: ,Ja si jdu 
pro muéenictvi do Vitebska! Nebojtez 
se, coz mne koliv potka tam, potka 
jenom mne; z vas nikdo se mnou ne- 


zahyne 1x (Pokraégovani.) 


Lly spolek. 


Viz, jak to svétlo plaje 
na stolku stojict; 

kol svice muska hraje 
k své zkaze spéjici. 


JiZ mensi kruhy tvofi, 
a s syétlem laskuje, 
jiz kiidlo jeji hoi, 
Ze bolné béduje. 


Hle tak se tomu staya, 
kdo ku zlym chodiva; 
tu plamen hiichu playa, 
jenz zkazu plodiva. ES 


Kardinal MikolaS Wiseman, 
arcibiskup Westminstersky. 


(Pokraéoyvani. ) 


XII. Wiseman v Rimé 1853; ndvrat do 
Londyna; kat. zalarnt kaplani; Islington- 
sky kat. nérodni spolek; kardindl onemoc- 
nél, papez povolal ho do Rima, kamz vsak 
neprisel; jeho veci v adventé 1855; odbyl 
Russela; navrh lorda Grosvenora o 100 kat. 
chramech v Londyné; postni pastyrsky list 
1856; Wis. predndsky; je ve Vichy; kato- 
lict by jej nerddi propustili do Rima; jeho 
Feé o papedich. 

Otazka, zda-li Anglicko u Rimského 
dvora diplomatického zastupce miti ma, 
éili nic, rozhodnuta jest r. 1853 v ten ro- 
zum, Ze Anglicko potrebuje v Rimé svého 
zvlastniho zadstupce. Za témito pri¢inami 
odebral se na slovo vzaty kardinal Wise- 
man v fijnu 1853 do Rima, a uéinil u 
papeze Pia 1X. pottebné kroky, aby tu 
véc ku konci privedl. Jind v éas té jeho 
navstévy vyjednavana zdlezitost tykala se 
obsazeni mnohych biskupstvi v Anglicku, 
posud uprazdnénych. Y 

Wisemanovi dostavalo se za jeho v Rimé 
pobyti od papeZe mnoho osobnich vyzna- 
mendni. Kdy velkovévoda Toskansky u 
Jeho Svatosti obédval, pozvan jest téz kard. 


Wiseman k stolu. Dne 4. listopadu t. r., 
vy pamatny den sy. Karla Boromejskcho, 
doprovazel papeZe do lombardského néarod- 
niho chramu k slavnosti Boromejské. V pro- 
sinci pak najat jest pro ného v Rimé pa- 
lac Gaétani Caserta a%Z do Velikonoe 1854, 
do mésice dubna. Tvrdilo se, Ze ani potom 
neodejde do Londyna, nébrz po boku sv. 
Otce zfistane a za predstavencho (prefekta) 
shromazdéni k rozSiteni viry (propagandy) 
na misto kard. Frangoni-ho, jen% pro ne- 
moc a vysoké stati tého% uradu sprostén 
byti Zidal, jmenovan bude. Od r. 1850 
az po tu dobu vystupoval Wiseman v za- 
leZitosti billy o titulech biskupskych, jak 
se Rimu zdalo, velmi ostée proti anglické 
vladé a pouStél horlivosti své prilis uzdu. 
Proto% pral si Pius [X., aby pomeSkal v 
Rimé a po éase teprv do Londyna se ode- 
bral. Tehd4% vyjednaval v Rimé s kardi- 
nalem knézem Gabrielem della Genga Sar- 
mattei z Assisi (kardinalem od r. 1836) a 
s jeho sborem (kongregaci), jakoZ syrchu 
praveno, o biskupech a duchovnich, jak by 
se. dala utvrditi svatovldda kat. vy Anglii, 
a slova jeho méla tu veliké vahy, nebot 
sv. Stolice byla presvédéena, Ze Wiseman 
za svyého 12letého pobytu v Anglicku kat. 
Cirkev roziiril, jako nikde se nestalo za 
nasich dni, a védélo se v Rimé, Ze zylasté 
mezi anglikdnskym duchovenstvem mnohé 
vire ziskal svym vsestrannym védeckym 
vzdélanim. < 

Pobyt tento Wisemantiv v Rimé sply- 
nul v dobu prohlaéSeni vérouky o nepo- 
Skvrnéném poéeti bl. Panny Marie (1854). 
Pritomnosti své ve vééném mésté pouizil 
kard. a ostatni biskupové Velkobrit&ti téz 
k podani prosby sv. Otci (1854), aby ucta 
Bedy ctihodného, které posud na Anglicko 
a fad Benediktinsky se obmezovala, na ve- 
Skerou Cirkev byla rozSitena. Beda (+ 735) 
jest ,,ucitel Anglicka;“ vrouci laskou k vlasti 
své a vérnou pritulnosti k ftimské Stolici 
se vyznamenal. Hojnymi a drahocennymi 
spisy — pripisovalo se mu jich nad 100 — 
prinalezi celému krestanskemu Zapadu, je- 
hoZ% nejuéenéjSim muzZem v VII. stoleti byl. 
Pius IX. prohlasil Bedu za _,,cirkevniho 
ucitele* a za svatého. 

Aé se otekdvalo, ze kard. Wiseman 
déle v Rimé pomeSk4, odjel prece v Gervnu 
1854 do Angliéan, kdeZto na konci dubna 
méli veskeri angl. kat. biskupové své vy- 
roéni shromazdéni. 

V snémovnim sezeni dne 12. éervna 
1854 zAdal lord Palmerston, aby dolejsi sné- 
moyna povolila 550 lib. sterl. ku z¥izeni 
nékolika kat. kaplaniv v angl. Zaldrich, 
ponévadz ma v Anglicku kazdy zlotinec 
pravo, poZddati o knéze svého vyznani. 


— 525 — 


Snémovnik Spooner ozval se ale yelmi dt- 
razné proti’ témto »pranovym papeZenskym 
ukadim,“ natez chvalitebny ndyrh mini- 
strav propad). 

R. 1855 zalozili anglitti katolici v Lon- 
dyné na predmésti Islingtoné novy spolek 
pod ndzvem._ ,,Islington Popular Club“ 
(Islingtonsky nérodni spolek). Sdm kard. 
Wiseman wéastnil se v schtizkach spolko- 
vych a uchvacoval vymluynosti svou valné 
shromazdéni. Mél pak jednou ret o tehdej&i 
valee na Vychodé; mluvé ovSem jako An- 
glitan, rozpravél tak vlastenecky, Ze o ném 
1 mezi protivniky jeho pro tukeé jen chvala 
se nesla. 

BohuZel, Ze u vytetného kardinala ne- 
bylo télo tak silné jako duch. Nebot ro- 
kem 1855 poéal schdzeti na zdravi a po- 
zidal na jare sy. Otce za spomocnika vibe 
skupském tkadé. Papez ulozil kapitole West- 
minsterské a radnym zastupiteliim duchoven- 
stva tého% arcibiskupstvi, aby sejdouce se, 
vyvolili tri kandidaty, z nichz pak jednoho 
papez zvolil za spomocnika a jej vysvétil 
za biskupa. Takového radu Seti se v An- 
gliganech av Irsku vibec pti osazovani bi- 
skupskych stolic. 1 

_ Pin tom vyslovil Pius TX, také prdni, 
aby se arcibiskup usidlil, vy Rimé a povo- 
lal ho v été 1855 do Rima, hodlaje jej 
uéiniti predstavenym knihoyny Vatikanské, 
nastupcem to uéenosti proslulého kardinala 
knéze Angela Marie z Schilparia (kardi- 
nala od 1837), jen%Z na véénost se odebral 
9. zari 1854. Zaroveti mél byti sv. Otci 
po boku, obzvlasté za pritinou cirkeynich 
zalezitosti anglickych. ,,Za naSich Gast,“ 
dokladal tehdaz jeden cirk. Gasopis, ,,bylo 
by vybornym zrizenim, kdyby z kazdeého 
kat. ndroda sedél po boku sv. Otci kardi- 
nal, a pomdhal mu rozhodovati otazky du- 
choyni a pravni, téhoZ ndroda se tykajici.“ 
A y skutku usiloval sv. Otec snazné, aby 
v Rimé ve sboru kardinaliv nalezali se 
vyteénici ze vsech kat. narodtiv, tak aby 
byl sbor kardinalsky Zivym obrazem roz- 
manitych ndrodtiy kat. Pro zvlaStni pfri- 
éiny nepospichalo se ale s kone¢nym od- 
jezdem Wisemanovym do Rima. 

Zatim konal arcibiskup, zotaviv se opét, 

o 4 nedéle adventni r. 1855 feti o kon- 
korddtu Rakouském, na kteryZ se angl. 
noviny byly oborily, a zastaval je} i pérem. 
John Russel, jen% 13. Gervence 1855 mini- 
sterstvi se vzdal, kratil si Gas retmi. V jedné, 
bylot v zimé, vytykal kat. Cirkvi otrepa- 
nym sptsobem, co se ji ohledné spoust va- 
lek nabozenskych Gi spise obéanskych pricita. 
V duchaplné odpovédi porazil je) kardinal 
s onou bystrosti, jakovaz byva vlastnosti 
vanexenych distojniktvy kat. Cirkve. Pra- 


vil, panovalo-li s jedné strany rozuzdané 
stranické zaSti, Ze tomu is druhé strany 
tak bylo. Reé kardindlova pfsobila smit- 
livé}i neZ nesnaSelivost nékdejkiho predniho 
ministra, jenZ si podcinal co zastavatel n4- 
bozenské syobody a sndkelivosti, avSak ne- 
navist svou k Cirkvi kat. utajiti neumél. 

Utéchou byla arcibiskupovi Ziva a uéin- 
liva vira angl. katolikiv. Nebot poéatkem 
r. 1856 vybizel kat. lord Robert Giesetatie 
katoliky, aby v Londyné 100 novych ko- 
stelii zalozili, k Gemuz by se potrebovalo 
500.000 lib. sterl. Vévoda z Bedfortu a 
markyz z Westminsteru darovali hned po 
10.000 lib. sterl. 

Svatopostni éas 1856 otevrel Wiseman 
pastytskym listem, jimZ vyzyval k modlit- 
bam za zdar sy. pokoje a nayidil, aby po 
nékolik nedél slouzila se mse sv. a brala 
modlitba za poko) mezi zdpadnimi moc- 
nostmi a Ruskem. 

Choroba neumotila pruzZnost ducha jeho ; 
kde jednalo seo Boha, tuf byl on. V Lon- 
dyné rojily se predsudky o Rime a papeZi, 
ale on shromaZdiy vikol sebe zastupy ka- 
tolikiv inekatolikty, ¢ital a predndsel jim 
,o Sstarém anovém Rimé.“ A pres vsechnu 
tu Ginnost, mél je8té vZdy dosti G¢asu pfri- 
sluhovati svdtostmi tu dospélym tamo dit- 
kam, pripravy konati k cirkeynim snémim, 
a duchem zboZnosti a védy ozivovati du- 
chovenstyo. 

V éervenci 1856 byl chory kardinal na 
cestach ve Francii, kdeZ je} obzvlasté ve 
Vichy duchovenstvo srdeéné uvitalo. 

Katolici angliéti nemalo se v ty doby 
obavali, Ze Wiseman za zminénym vyzva- 
nim sy. Otce do Rima se jim odstéhuje. 
Avéak ponévadz na ten Gas nebylo nikoho, 
kdoz by jej dovedl v Anglitanech nahra- 
diti, odkladalo se, az posléz seSlo ze za- 
myS&leného odjezdu jeho do Rima. 

Jizlivei mezi protestanty nendvidéli ho 
sice, avSak i ti divili se jeho uéenosti a 
vymluvnosti. Kazda jednota, kazdy spolek 
pokladal si za Gest a rukojemstvi Zadou- 
ciho zdaru, a éasem ve shroma- 
%déni jeho kardinal co freénik. V takovych 
schtizkach mluvival on o rozmanitych pred- 
métech, ale vZdy a vSude tak, Ze praydé 
kresfanské a Cirkvi kat. ziskal mnoho srdci, 
obratil mnoho duSi. Kromé toho neusel ani 
jedinky tyden, aby byl nekdzal v nékte- 
rém -chramu neb kapli své diecése. I jestit 
véru diviti se, kterak horlivy sluha Pané 


EN oe Sy. 


— 526 -— 


Rehori XVI, které% sim osobné znal. Po- 
dotknul, kterak Pius VII. zamyéslel obno- 
yiti v Rimé anglické kollegium, zruSené za 
éasu vlddy francouzské. Co se Lva XII. do- 
tyée, pravil: ,mluvim o svatém.“ O Piu VIL. 
ptipomenul, Ze aZ do smrti ztstal véren 
slibtim pfisné zdrZelivosti, tak Ze pro sebe 
nikdy nepotreboval leé 4 shillingy na den 
(2 zl xr. é). O nynéjSim Piu LX. dolodil, 
o tom nelze mluviti leé hudbou a hymnami. 


XIV. Wisemanova prednaska o Indit, 1857 ; 

pastyrsky list stran Indie; prchlasovdni se 

knéz za kaplany do Indie; cesta po Irsku 

1858, svécent knégstva 1859; otevrel bazar 

v Leedsu ated tam; pastyrsky listo podpore 
chudych. 


Pruznost ducha Wisemanoya zasaho- 

vala i do politického oboru, i zde byl domo- 
vem. Pravé byla r. 1857 vypukla velika 
zpoura Sipojtiv (domaciho vojska indického, 
stojiciho v sluzbé anglické), rozSirila se po 
celé zemi a uduSena jest teprv na jare 1859 
s ukrutnostmi se strany anglické, Jjakovych 
déjepis malo zna. Kardinal znal nechvalné 
priciny té zpoury a védél, Ze Anglicéané 
proti nebohym Hindtim jak pied stolici kie- 
stanské mravouky, tak 1 pred kreslem své- 
domité politiky premnoho zayinili.. Za tou 
pritinou mél v stoliéném chramu _ Salford- 
ském pamétihodnou prednasku o Indii, 
v fijnu 1857, z niz nasledujici vyjimdme: 
,Od sta let snazime se nesmirné obyvatel- 
stvo (Hinduské) vzdélati; vzdélavame je 
vselikymi prostredky, jenom ne tim, aby- 
chom z nich udélali kresfany. Toliko 
v jedné véci podarilo se ndm, priméti je 
ku prijeti evropského mravu, t. Jj. ve va- 
leéném uméni. Udinili jsme z nich Stastné 
vojaky, vyucili jsme je vSem tajnostem 
valky, vycvicili jsme je a priuéili kazni 
pomoci nasich nejlepSich distojnikiv a 
utvorili jsme z nich silné vojsko. To se 
stalo, a zdrovei jsme se vzdali i nejmen- 
‘Siho pokusu, ziskati srdce jejich Bohu. 
Nuze, co se udalo? PYani nage udélati 
z nich radné vojaky zaSlo tak daleko, Ze 
jsme jim dali do ruky nejnovéjXit druh 
zbrané, pravé vynalezeny.‘ 

V dalsim postupu pféednd’ky vypra- 
vuje kardinil o setkani se s neboztikem 
generdlem Charles Napierem, a di: ,Pied 
nékolika léty — rok pred jeho smrti — 
stdl jsem ve vystavé Londynské a pozo- 
roval jsem obraz, predstavujici jednu jeho 
bitvu, v niZ Napier na nejnebezpeénéjsim 
misté seée vynikal postavou svou. U sa- 
mého obrazu stal sim Ch. Napier. Bylna 
prvni pohled k pozndni, dal se mné ale 
predstaviti. Kdyz jsem jej byl nékterymi 
otdzkami o obrazu a jeho spravnosti obté- 


Zoval, vzal mne za ruku, vedl mne stranou 
apravil: ,Kardindle, s vami katoliky v In- 
dii hanebné se nakladd. Rekl jsem jim 
(t. j. vlddé) opét a opét, .Ze pkijde doba a 
velmi brzo, kdy bude zapottebi, bychom 
k zachrénéni té ri$e tvorili jednu svornou 
moc britskych poddanych bez rozdilu, a Ze 
jest jejich povinnosti, predejiti vselikému 
rozdvojeni aneb nabozenskym sportim. Mlu- 
vil jsem nadarmo, nedbaji na mne a udr- 
Zaji moci soustayu rozdvojujici a rozluéu- 
jicit. Stokrate zastydél jsem se v Indii, 
kdy% mné dékovali katolici, jako bych jim 
byl néjakou milost prokazal, kdeZto jsem 
jim jen spttsobem nejobyéejnéjsim spra- 
vedlnost Ginil.“ 

,Témi asi slovy,“ vece Wiseman. dale, 
»pronesl se ke mné sir. Ch. Napier, a ruéim 
za pravdu kagdé véty. Ano, mat praydu; 
katolickému vojakovi Gini se temér nemozno, 
vychovati ditky v naboZenstvi svém, a nad 
to, umiraje, sotva se mtiZe naditi, Ze zt- 
stanou katoliky. S takovym védomim jest 
nebohému katolikovi biti se vy bitvach an- 
glickych, jiti v nebezpegenstvi i na smrt. 
Jest to poctivé, jest to spravedlivé? Slusi-liz 
to velké ndrodni spoleénosti, kterazZ pro- 
hlasila samym pohanskym poddanym syym, 
slavné a verejné, Ze necini rozdilu mezi 
virou téch, co ji vérné slouzi? A prece 
tato malicherna pronasledovani katolikt, kte- 
riz posud tak jako jini poddani ochotné za 
kralovnu krey svou cedili! Bohu diky, neni 
se proto nespokojenosti od nich obavati, 
jakkoli nespravedlivé s nimi se naklada, 
a slysice o bitvach indickych, shleddte, ze 
katoli¢ti plukové pri kazdém odvaZlivém 
podniku a nebezpeéenstvi s radosti jako 
ostatni ku predu jdou. — A ted, bratii 
moji, prvé neZ se k domdcim za4jmim obra- 
time, nechaft upozornim na véc, ktera by 
v onéch vzdalenych zemich anglickych stati 
se mohla. Dejme tomu, zeby byla vzpoura 
nadobro uduSena a mir zjedndn, Zeby ale 
hlayni ptivodcové odboje Sfastné byliutekli. 
Dejme tomu dale, Ze utekli na uzemi sou- 
sedniho aneb slabSiho statu, a Ze tam utulku 
nalezli, is pochvalou pfijati jsou, tak Ze tam 
verejna shromazdéni lidu odbyvaji, v nich% se 
jim jmeno pravych patel Indie dava, a Ze 
se konaji verejné sbirky, aby se zamy- 
Slené vpady jejich do britskych dr%ay pod- 
porovaly. Dejme tomu, Ze tam naleznou 
tiskarnu, kteraz by jejich Zhdtské feéi tiskla 
a po celé Indii rozSirovala.... tazu se vas, 
bratti moji, jste-liz co britsky narod od- 
hodlani, aneb bude-li ktera vldda ochotna 
trpéti takové véci? Dejme tomu, Zeby 
narod utulku poskytujici byl moe slaba, 
jej4 bychom jednim rdzem p¥emoci mobli, 
domnivate se, Zebychom takovou politiku 


— 527 — 


pripustili? sad k tomu by nikdy anikdy 
se nesvolilo. Byt pak z toho i valka 
vznikla, nepyipustili bychom, aby tkladnym 
vrazedniktim takovy ttulek se poskytoval. 
Potéhnéme% tedy poctivé i na jiné lidi 
tytéz zdsady, jimz bychom ye vlastni po- 
trebé platnost zjednali.“ 

Nedlouho po té predndSce, uprostied 
kriku novindistva anglického pozdvihl kar- 
dinal v listop. 1857 hlasu svého stran véci 
v Indii a vydal pastytsky list, v némz 
mimo jiné krdsné pravil: 

»Kdyby byla za katolickych &asfiv ta- 
kova strast a eae prisla na dédy nake, 
byly by se vidély po v&ech ulicich tohoto 
mésta pokorné a skrouSené privody muxtiv 
i Zen platicich a Ikajicich jako David, kdyz 
morova rana faddila mezi lidem. Vladati 
ve yzdalené oné zemi po mnoha léta na- 
kladali nespravedlivé s naki virou, a po 
mnoha léta byli jsme tu i onde tyrdni a 
oéernovani: ale na to na vSecko slu&i v tento 
den zapomenouti. VSickni jsme déti jedné 
vlasti, poddani jedné koruny a protoZ slusi, 
abychom y obecné té strasti na jevo dali 
uéastenstvi své, abychom pili z téhoz hof¥- 
kého rmutu a uvrhli na se té%ké bremeno 
vzdalenych rodaktv nasich.“ Neopomenul 
pak udefiti na mstivé choutky, ku kterym 
angliéan angliéana podpaluje proti ubohym 
Hindim. ,,NesluSi nam se mstiti,“ vece, 
puybrz i pohantim treba jest ukdazati, Ze 
v kresfanstvi jest svata sila, kterouzto nej- 
lépe vlddnouti Ize jest.“ Co se dotyée pe- 
néZznych sbirek, konanych v Anglii ku pod- 
pore neSfastnych rodin v Indii, o téch na- 
ridil katolikim, aby Gastku vénovanych 
obéti davali na potreby kat. knézi, kteri 
z dobré vile do Hindostanu odebrati se 
chtéji. 
-  Vyzvani kardindloyo nalezlo ohlasu 
v srdcich jeho duchovenstva, a hned v li- 
stop. 1857 prihldsilo se u ného mnoho knézi, 
nabizejicich se za kaplany a vérovésty do 
Indie. Sy. Otec zplnomocnil kardindla, aby 
vyvolil nejschopnéj&i knéze pro cirkevni 
sluzbu v Indii a v Ciné. 

Strasti jeho posud zazité osladila cesta 
konand v zdri 1858 po krasném, rodném 
jeho ostrové po Irsku. Cestovani to po- 
dobalo se v pravdé vitéznému tazZeni, vsude 
byl s nejvétsi radosti a s nadSenim vitdn. 
Doprovazelo jej nékolik biskupfiv a mnoho 
knéZi ze vzneSenych rodin anglickych. Pri 
mnohych pfileZitostech zminil se kardinal 
na ostrové o’ velkém pokroku kat. viry 
v Anglii; ,pred nékolika lety,“ podotkl, 
yneméla mnoha predmésti Londynska ani 
kat. kostela, a nyni jest v kazdé ¢dsti mésta 
kat. kostel neb kaple, a mnoho angl. pantiv 
mé jiZ aneb stavi na panstvich svych ka- 


tolické chrdmy a maji kat. knéze. TouZ 
dobou prestoupil téZ lord Kdm. Thyne na 
viru kat. a stdle bylo slySeti, Ze i pro- 
testantsti pastorové a celé rodiny pfestu- 
puji. V Islingtoné, Londynském to pred- 
mésti, zalozila pani Leeova klakter; bylat 
vdova po anglikanském kazateli a dcera 
jeji stala se abatySi téhoz klaktera, jehoz 
jeptisky byly nejvice deery kazateltiy. 

a konei brezna 1859 svétil Wiseman 
v ehramé sv. Jiti na knéZstvi 6 novych 
kaplantv, byvalych protestantskych duchoy- 
nikty. 

Dne 24. kvétna 1859 otevrel arcibiskup 
pod veéer osobné bazar, zalozeny v radnim 
domé Leedském ku prospéchu sirotéince 
Nanebevzeti Panny Marie v mésté Leedsu. 
V postupu reti své podotknul také o teh- 
dejsim postaveni sy. Otce Pia IX.: ,Jeho 
Svatost poslal mi drahokam pro tento bazar, 
v kterémZ Zivou cast bére srdcem, at 
doba nynéjsi jest mu dobou velikého ne- 
pokoje. Mat nyni vice starosti, nez kdy 
jindy, jak se spravou své zemé, tak i s fi- 
zenim Cirkve; nebo veliké udalosti déji se 
mu na blizku a nejisté jest postaveni jeho 
ve viastnich zemich. Chtéje pak odvratiti 
mysl od svych starosti, poslal vam, svym 
milym ditkam v Leedsu, zavdavek lasky 
své a milosti. Vidél jsem v téchto dnech 
osoby, které rozmlouvaly se sv. Otcem 
v pominulych tyhodnech, a vsickni ubez- 
petovali mne, Ze projevuje takovy poklid 
duse, jakoby spor tento osoby jeho ani 
dost malo se nedotykal. Pravil pry: ,Necht 
jsem v Rimé, anebo ve vyhnanstvi, at volny 
anebo ve vézeni, zistanu vezdy timze na- 
méstkem Kristovym a hlayou Cirkve.“ Reé 
svou dokonéil vyslovenim nadéje, Ze narod 
angl. dd slechetné a spravedlivé Rimské 
Cirkvi, co ji naleZi. ; 

O slavnosti Nejsv. Trojice (19. Gervna) 
1859 vydal pastyrsky list, jimZ vyzyval 
véricich ku podpore chudych a pottebnych. 
Té% v ném vylitil radostny pokrok, jakovy 
kat. Cirkevy béhem poslednich 10 let v Lon- 
dyné udinila, i co do katoliktiv a duchoynich, 
i co do ustavi vibec. (Dokonéeni.) 


Zapisky polniho kaplana. 
(Z posledni valky v severnt Americe. *) 

Skrovny byl poéet knéZi katolickych 
u p¥irovndni k velikému mnofZstvi kazatelt 
protestantskych pri naSem polnim tazeni; 
mné byl jeden cely armadni sbor svéren; 
nemohl jsem arci vSechném vyhovéti. Byli 
jsme pravé tdborem u zdlivu Mexickcho, 


*) P, Nash 8, J. v casop. ,Sendbote des gittl. Her- 
zen Jesu.“ 1865, sesit 10. 


1) Beas 


kdy% priel nenaddle rozkaz k dal¥imu po- 
stupu na cesté dlouhé, nebezpeéné, Hnedle 
byl stan mj naplnén vojaky; véickni si 
zadali sy. zpovéd vykonati. Jiz bylo dano 
znameni k pochodu, a jesté chtélo se né- 
kolik tisic vojinii zpovidati. Nemohl jsem 
jim poslouziti, éas nutkal, aby ode&li k pra- 
porim svym, Ja vSak rychle vySinul jsem 
se na kt a objizdéje sbory a rkady po 
celou cestu  prijimal jsem sv. zpovéd jak 
sprostych vojini, tak i distoinikti nizsich 
i vy$sich. K veéeru veleno ,,Stijte!“ Voj- 
sku nastala doba odpoéinku, mné_ viak 
nové prace: vSe se opét ke mné tlaéilo, 
kazdy by byl rad prvnim byval. Odstr- 
koval jsem sedadlo své vzdy vice do zadu, 
bych ponékud uel tisni a s kajicnikem 
mluviti mohl; ale nic na plat: vady vice 
se jich ke mné hrnulo. Jeden z vojakt 
zvolal: ,,Velebny pane, ted vyslySte mne. 
Ten, jenZ nyni se chce zpovidati, za této 
valky uz nékolikrat vykonal sv. zpovéd; 
ja vSak jsem nékolik let knéze ani nevi- 
dél.6 — ,KnéZe ,“ vykrikl jiny rozdurdén 
jsa, ja zde Gekdm jiz Gtyry hodiny a ne- 
mohu se k Vam dostati; ted z cesty — 
sice... Hnedle musim na straz; udélejme 
to zkratka: ja se Vam hned odtud vyzpo- 
vidim.“ ,Ale pYiteli,“ odvétil jsem mu, 
»vadyt té ostatni slysi.“ ,I co na tom,“ 
vece on, ,,vSak oni nejsou o nic lepSi neZ 
ja; vSichni jsme darebove.“ 

Poranéni . protestanté vSickni aZ na 
jednoho stali se pred svou smrti katoliky. 
Jeden namofrsky dtstojnik téZce jsa zranén 
leZel na bojisti; kdyz jsem k nému pfrisel, 
pravil: ,,Vel. pane, mysliteli, Ze umru brzy, 
ucinte mne hned katolikem; neni-li nebez- 
peti blizké, prispéjte zatim jinym, jd trochu 
potkam.“ I poslouzil jsem napred jinym, 
pak jemu. Kazatelé protestantSti nepozZi- 
vaji ve vojSté Zadné ucty ani u sprostych 
ani u dustojnikti. Jisty general pravil o 
uich kdysi bez obalu: ,,Vlada za tyto sluhy 
slova darmo vyhazuje penéz. V éas miru 
at si tak Gini; ale ve vojné lidé tito kaz- 
dému jsou v cesté a nic neprospivaji. Ne- 
maji mie na praci: ani msi, ani brevidt, 
ani zpovéd, ani svatosti, a kterykoli spro- 
sty vojak ma vlastné tutéZ duchovni moc 
jako oni. Nam jsou k prospéchu jediné 
knézi katoliéti; ti maji svou zvlaStni moc 
a jsou vojakovi k prospéchu.“ Tyz general 
se svolenim vlady propustil vSecky ty ka- 
zatele a rozkazal vSem_ setniktim syého 
pluku, aby nikoho za duchoyniho neuznali, 
kdoby se nemohl vykazati, Ze jest radné na 
knéZstvi posvécen. — General. A., velitel 
sboru v zdpadni Floridé (protestant) kdysi 
Vv mé pritomnosti prohodil slovo rouhavé. 
Po dyou dnech ptigel do mého stanu a pro- 


sil vroucné za odpuSténi rka: ,,Vézte, mily 
pane, Ze jen pred knézem katolickym se 
takto pokoruji.“ Setnici protestantsti do- 
volili ySem katolickym vojinfim svym do 
leZeni naSeho pluku ke mné pfichazeti a 
se zpovidati. ; 

V dubnu 1863 svedena jest krvava 
bitva u Irish-Bendu v Louisiané. Jeden 
pluk chtél utokem vziti batterii, byl véak 
s velkou ztratou nazpét zahndn. Sel jsem 
tam. Jak mile mne vojaci spatrili na bo- 
jisti, volali: ,, Vel. pane, pospéSte na druhé 
kridlo; leZi tam protestant smrtelné zra- 
nény a ZAd4 s vdmi mluviti.“ Pravé jsme 
vsichni ulehli na zemi; neb koule (kartaée) 
litaly nad hlavami nasimi a% hriza; povstati 
a smrti v ndruéi se uvrei bylo jedno. ,A 
co%,“ zvolal jeden vojdk, ,mame snad je- 
diného knéze nageho v nebezpeti smrti vy- 
dati? Ani z mista se mi nehne, pokud ja 
budu Ziv.“ — ,Tu je snadna ona > pra- 
vil jiny; ,,udélejme na rychlo prikop az 
k onomu zranénému.“ I uéinili tak; Stastné 
jsem se dostal prikopem na uréité misto; 
a za nedlouho skonal vojin v mych rukou 
co katolik. 

Dne 9. fijna 1861 byla bitva v Santa 
Rosa na ostrové. Chodil jsem po bojistia 
vyslySel jsem zpovéd mnoha poranénych. 
Jeden znich pravil: ,,Vel. pane, nezdrzujte 
se u mne; jak-vidite, mdm jen nohu pro- 
strelenou, neni to tuze nebezpeténé; vsak 
Vas jesté uvidim.* Jdu dale; jiny mi pravi: 
Jdéte dtive tuhle k mému soudruhoyi; jaf 
jsem v sobotu vykonal u Vas sv. zpovéd 
a od té doby jsem nic zlého neuéinil.“ O 
nékolik krokti dale jiny volal: ,,Vel. otée, 
nedavno padl tamto pod pahorkem prote- 
stant; volal Vas jmenem, kdyZ k zemi kle- 
sal; pospéste k nému.“ Nalezl jsem tam 
kaprala rodem z New-Yorku. Krev jeho 
obarvila pisek, na némz% leZel jako mrtvy. 
Vzal jsem ho za ruku; on otevirel ogi, a 
pohnul sebou rka: ,Jste Vy to, maj otée? 
Dlouho na Vas éekém. Umirdm — dvé 
koule a jedna rana bajonetem.“ — ,Chcete 
umyriti co katolik?* otazal jsem se ho. 
»4 celého srdee,“ znéla odpovéd. Bylo 
véak treba, udéliti mu kiest sv., ale vody 
tu nebylo nikde. Po étyrech leza dostal, 
jsem se a%Z ku brehu morskému, namoéil 
jsem Sdtek ve yodé, a navrativ se vytla- 
cil jsem vodu nad hlavou jeho a tak jsem 
je} pokrtil. ,,Zaplat Pan Bah!“ — zvolal — 
yhyni jsem zachovan! Ale prosim Vas ne- 
opoustéjte mne.“ Za malou chvili doko- 
nal, pozddav mne diive, abych ptibuznym 
jeho ozndmil, ze zem¥el co katolik. 

V utnoru 1862 bylo 6 vojdki odsou- 
zeno k smrti; tri z nich byli katolici a tri 
protestanté. Nékolik dni pted vykondnim 


— 529 — 


ortele dva z protestant&i piiznali se k vite 
katolické. V uréity den provazeje odsou- 
zence ve voze na misto poprayne, pripra- 
voval jsem vSech pét katoliki k smrti. U 
Sestého odsouzence, protestanta, sedél ka- 
zatel jeho a ciace ial mu bez ustani na- 
boZnd rozjimani, pisné a Zalmy, provazeje 
kaZdé po teénicku proneSené slovo vaz- 
nymi posuiky; tak Ze to a% k smichu nut- 
kalo. Témér po kazdé vété vyktikl vitézo- 
slavné ,Alleluja.“ Ja jsem se s mymi ka- 
toliky pomodlil rfizenec a pak jsme viickni 
trvali v hlubokém mléeni. Kdyz% se kaza- 
tel dosti byl unavil a bezpottukrate , Alle- 
luja“ pronesl, tazal se u velkém nad¥eni vo- 
jaka: ,,Neni-li pravda, mij mily, nyni jste 
uvnitr jako znoyu stvoren, a ulehéilo se 
znamenité srdci vaSemu?“ ,I co,“ odpo- 
védél vojak, ,aby tokat... Co je po Va- 
Sem neustalém volani: Alleluja, Alleluja, a 
zas Alleluja! Tam. téch pét se modli ro- 
zumné volajice: Pros za nds v hodinu smrti 
nasi. Chceteli v8ak védéti, jak jsem uvnitr 
pretvoren, tedy vézte: ja se pridruzim 
tuhle k tém;“ pii tom na nds ukazal a 
pravil ke mné: ,,Hej, mily starecku, chcete 
mne také?“ ,Ovsem,“ odvétil jsem, natezZ 
vojak se ke mné posadil a slova ma bedlivé 
poslouchal. Tazal jsem se ho na rozlitné 
élanky viry, pri ¢emZ zvolal: ,Ja vétim a 
chei vériti vSe, co tito ostatni véri.“ Tak 
jsme se dostali na popravisté. Tu viecky 
prekvapila nenadala zprava: Véem Sesti 
dava se milost (pardon). Onéch pét kato- 
liki nemohlo se radosti ani zpamatovati; 
jen Sesty zpravyu tu nemile prijal fka: ,Ja 
neSfastnik! Mam. ve svété jen samé ne- 
ktésti! Ted jsem se tésil, Ze rovnou cestou 

oletim do nebe — a zase z toho nic neni! 

arodil jsem se opravdu na neSfastné pla- 
neté.° Popiaoet jsem mu, aby se dal 

okititi; on se véak zpééoval rka: ,Tam, 
Ee nyni mne poslou, musim Ziti mezi 
samymi darebaky; po katolicku bych tam 
ziti nemohl, a proto budu radéji zase zpi- 
vati: Alleluja, na tom je dosti.“ Ziistal 
protestantem. | 


Dopisy. 


Z Hradce Krdlové 18. listopadu 1865. *) 
(Jubileum, Misie. Chram sy. Ducha.) 

Spécham, abych étendrtim , Blahovésta“ 

aspoii v kratkosti vypsal slaveni dvousti- 

leté pamatky trvani zdejSiho biskupstvi a 

s tou slaynosti spojenou misii, jakoZizpravu 

dal, jak daleko obnoveni biskupského chrd- 
mu sy. Ducha dospélo. 


*) Dopis tento dne 13. t.m. v Hradci na postu dany 
doruéen nam d.16., aé jiz d. 14, y Praze byl. Red, 


Pamatka dvoustiletého trvdni zdejgiho 
biskupstvi pripadala sice na den 10. listo- 
padu lonského roku; ponévadz% ale tehddz 
nebylo moznd distojné konati tuto pamatku, 
jesto obnoveni presbyteria nebylo jesté 
ukonéeno, odlozena jest na letosni rok a 
slavena po osm dni od 5. do 12. listopadu. 
Jeho Excel. nejdistojnéjsi p. biskup vy- 
prosil sobé u sv. Otce plnomocné odpustky 
pro vSecky, kteri v den slavnosti neb mezi 
oktdvou radné sv. zpovéd vykonaji.a hodné 
nejsvétéjsi Svatost prijmou, a aby poboz- 
nost vroucnéjsi byla, spojil se slavnosti ju- 
bilejni sv. misti. Jiz 4. odpoledne ve 4 ho- 
diny oznamovalo slavné zvonéni zaédtek 
jubilea a misie, naéeZ v5 hodin mél pii- 
prayné kdzani Lomnicky dékan p. dr. Schalk, 
jen% misii ridil. Dne 5. listopadu, v den 
slavnosti, Ginény jsou kazani dle poradku 
pro misii navrZeného, naéeZ v 11 hodin 
ystoupil do chramu nejdtst. p. biskup, u 
dveri uvitan jsa vys. dist. kapitolou. Pred 
slavnymi sluzbami BoZimi oslovil p. kapi- 
tolni dékan a generdlni vikar ‘dr. Rais Jeho 
Excellenci dojemnou éeskou feti, majici 
za obsah vyznam  slavnosti a obnoveni 
chramu Pané, a slouzil pak u pritomnosti 
nejd. vrchniho pastyire pontifikalni m&i syva- 
tou, po niz J. Exc. zapél ,Té Boha chya- 
lime.“ Tim ukonéeno dopoledne slavnostni ; 
odpoledne o 2. hodiné byl sv. ra%enec, o 
',4. prvni némecké kazani misionatské, 
o 5. h. Geské kazani. Potadek kazani byl 
tento: v pondéli a nasledujici dny o 8. ho- 
diné kazani, v 9. h. zpivanad mSe svatd; o 
2. h. kazani a sv. rliZenec, o. '/, 4. kazani 
némecké, v5 h. éeské a pozehnani. V pon- 
déli o 7. hodiné ranni priprava skolni mla- 
deze ku sv. zpovédi, v utery priprava pro 
odrostlejsi mladeZ a svobodné muzského 
pohlavi, ve stredu pro odrostlejSi mladezZ a 
svobodné Zenského pohlavi, ve étvrtek pri- 
prava k sy. zpovédi pro rodiée, manZely a 
manzelky vibec. V patek a sobotu misto 
pripravy poboZnost kiizové cesty v kostele 
sy. Klementa. Jak jsem jiz podotknul, fi- 
dil misii dr. Schalk, tyZ mél viecka né- 
meckaé kdzani; v Geskych kazanich s nim 
se sttidali pp. dr. Frydek, spiritual bisk. 
seminare -knézského, neddvno sem pribyly 
suppl. professor Frodl, a kaplan z Pecky 
Ant. Hruby. Zaujalo by mnoho mista, kdy- 
bych udati chtél rozvrhy v&ech kazani, 
kterych i s pripravami jmenovanych stavt 
bylo 35, a ktery z pp. misionart které mél: 
vsickni maji o Sfastné provedeni a ukon- 
éeni sy. misie trvalou zasluhu, a dosli vSe- 
stranného uzndni. Predkladaly se staré 
znamé pravdy sv. nabozenstvi ale dtrazné 
av souvislosti. Kazdy Glovék musi miti 
ndbozenstvi, pravé ndbozenstvi naleza se 


: — 530 — 


ve zjeveni Jezixe Krista , jediné pravé na- 
bozZenstvi Kristovo chova v linu svém prava 
Cirkev Kristova — Cirkey katolicka, nej- 
vy8si nd8 cil jest Bohu slouziti a s nim se 
vééné radovati, od cile toho vzdaluje élo- 
véka smrtelny hiich, jeho% nadsledek jest 
ztrata milosti, ztrata vsech zdsluh a peklo. 
K Bohu vede litost a uptimna zpovéd, — 
avlasté komu ji zapottebi jest, celoZivotni 
zpovéd, napraveni Zivota, kteréZ se jevi 
v ochotnosti a pevné vali navratiti cizi sta- 
tek, krotiti Zidosti téla a vystiihati se zlych 
prilezitosti k hiichu. Koruna smifeni s Bo- 
hem jest spojeni_s Kristem v nejsvétéjsi 
Svatosti oltaimi, podporou obnoveného Zivota 
jest plnéni povinnosti kresfanskych bez 
bazné a strachu lidského, modlitba, Gasté 
prijimani sv. svatosti a sluzby Bozi, ucta 
Rodiéky BoZi, utotisté to hri8nikt, a pevné 
pridrzeni se matky Cirkve. — Tot struény 
ndstin vSech, reti, jak je zavéreéné kazani 
vytknulo. Uéastenstvi pti misii bylo ve- 
liké a slovim kazateli Zehnal Buh. Pyi 
vsech kdazanich prostranny chraém_ kate- 
dralni byl naplnény, a nad to horlivi du- 
chovni pastyfové blizci i vzdalenéjsi v pré- 
vodech privadéli ovecky své, aby ucéastenstvi 
braly v otevreném pokladu Cirkve svaté: 
nastaly v posledni dny neéas zabranil mno- 
hym pfrijiti a slySeti. Ku svaté zpovédi a 
ku stolu Pané pristoupili chovancové knéz- 
ského semindre, Studujici mlideZ gymna- 
sialni a ostatnich Skol — poéet nabozZnych, 
kteri po cely éas missie zpovédnice obklo- 
povali a ku stolu Pané piistupovali, jest 
veliky, vyjimaje kleriky a Studujici (1200) 
obnasi pres 38500, — nejkrasnéjsi to ovoce 
sy. misie. V pdtek prijalo veskeré knéz- 
stvo méstské z rukou biskupskych nejsvé- 
téjSi Télo Pané, a pri vecernim kazani 
toho dne bylo hluboce dojimavé odprogeni 
a sliby pred vystavenou nejsvétéjsi Sva- 
tosti. Konec jubilea a misie uéinén v ne- 
déli 12. listop. Po rannim kazani_ slouiil 
Asides mii vys. d. kapitolni p. dékan 

ais, a odpoledne o 3. hodiné ve slavném 
privoduaza téastenstvi ndramného mnodZstvi 
véricich posvétil nejdist. p. biskup u ko- 
stela venku stojici star$i kftiz za kiizZ mi- 
siondisky, dr. Schalk mél venku feé o sy. 
krizi, v kostele nasledovalo obnoveni krest- 
niho slibu, louéeni misiondri, pozehnani 
biskupské a chvalozpév sv. Ambroze. Slavné 
zvonéni utinilo konec slavnosti; dne 13. 
slouzena zadusni mSe sy. za zemfelé osad- 
niky mésta i celého biskupstyi. 

Zbyva, abych jeSté povédél, jak vy- 
hlizi nyni presbyterium obnovené biskup- 
ského chramu. Jednou jiz jsem o tom 
psal — doplnim toliko onen dopis. Pravou 
ozdobou chrd4mu jsou malby na skle tii 


hlavnich oken. Okna po obou  strandch 
hlavniho oltéte ndkladem obce Kralohra- 
decké zhotovena, byla kratce pied slav- 
nosti zasazena; jest to opét dilo p. Quastovo. 
Okno na strané evangelia predstavuje obrazy 
sv. Ambroze a Jeronyma u prostred nich 
sv. Cyrilla; okno na strané epistolni sy. 
Augustina a Rehore Vel. u prostied nich 
sv. Methoda. Pohled na malby jest pre- 
kvapujici, vSe velebné, krdsné._ Oratorium 
biskupské jest ptimérené ozdobeno; stara 
vizka gothicka pro nejsy. Svatost umisténd 
nyni v presbyteriu jest téZ vkusné ozdo- 
bena. Nové pribyla pékna kropenka ka- 
mennd a thledny kredenéni stil, vSe z mra- 
moru jako st&l hlavniho oltdre. Kanoy- 
nickd sedadla v gothickém slohu jsou v praci 
a pribudou brzy. Presbyterium bude tedy - 
v porddku, ale v lodi jesté se nazaéalo 
pracovati. Pan Bah zajisté vzbudi dobro- 
dince, aby v zapoéatém dile mohlo se po- 
kraéovati, a velebn& budova v brzku stala 
dokonale obnovenda. ei 


Z Prelouée, 21. listopadu 1865. 
(Duchoyenskaé porada, Novy kiiz a zvonek.) 

Dne 9. t. m. se&Sli jsme se k druhé 
pastoralni konferenci. Tenkrate zvolen k to- 
mu Hermantv Méstec, leZici takrka upro- 
stred rozsahlého vikarstvi Chrudimského. 
Knézi seSlo se trindct. Slavnou m&i sy. 
slouZzil dist. p. vikar Ant. Konopaé a tu 
mile prekvapeni jsme byli zpévackym spol- 
kem Mésteckym, ktery zdatile provedl pék- 
nou vokalni msi Haslingerovu, dobfe za- 
jisté pochopil zpévacky spolek, v jakém 
spojeni ma byti s chramem a hudbou a 
zpévem chramovym. Po predepsanych mo- 
dlitbach zahajil p. vikér ve farnim domé 
poradu, téSe se tomu, Ze 1 za nepriznivého 

oéasi prece dosti Getné seSlo se shromazZ- 
déni. Pan fardr domdci Jos. Krska éetl 
své vypracovani, odpovidaje dikladné, ja- 
kym zptisobem moZno pomoci tomu, by lid 
pred a mezi sluzbami BoZimi pred chra- 
mem nestal a nelelkoval, a jak ma uéitel 
a katecheta o to dbati, aby Skolni mladez 
s radosti a ochotné navitévovala chram 
Pané a jak cestou tak i pri sluzbdch Bo- 
Zich slusné se chovala. Otdzka, co by se 
mélo udiniti s vybornymi pracemi budou- 
cich porad, byla podnétem delSi rozpravy, 
koneéné ustanoveno, Ze neni na ase za- 
kladati novy ¢asopis, v ném% by se prace 
podobné uverejiovaly, a Ze nejlépe se udint, 
zaslou-li se prace takové bud ,,Blahovéstu“ 
neb ,Casopisu katol. duchovenstva,“ a ty 
ze dojista zdatilé @lanky ptijmou. Na to 
mluvilo se jeSté o vice jimych vécech a 
porada skonéena s vielym pranim, aby po- 
rady knézské i dale mnoho blahého ovoce pii- 


— 531 — 


ndgely. Dne 12. t. m. svécen byl novy kHz 
Vv prifatené obci BeneSovické. Skrovnd ves- 
ni¢ka Citajici as 9 Gisel vlastnim ndékladem 
postavila krasny kii% z piskovce a vedle 
ného SOliberni zyonek, Slouzi ji to ku eti, 
ze nedbajic té&%kych ash a vseobecného 
nedostatku penéz, postavila sobé pomnik, 
ktery dlouha léta hldsati bude o zbo%nosti 
dobrych obéant. Po vykonanych obtadech 
cirkeynich mluvil p. kaplan o sv. k¥izi. 
Ligil jej co &kolu viry, pramen nadéje a 
vznekxeny triin lasky Bozské; mluvil 0 vi- 
tézstvi sv. kiize nad pohanstvem a neyvérou, 
vyzyvaje véricich, by nehledice na ttrzky 
mnohych, jimZ sv. kiiz bldznovstvim jest, 
toes stali k tomuto znameni svého vy- 

oupeni. Dejz Bth, aby i jinovérci ko- 
neéné ku pozndni pravdy ptisli. Dojimavy 
-byl to okamzik, kdyz ku konci, ano slunko 
pravé k zapadu se chylilo, stribrny hlas 
zvonku zayznél a nabozné ,Andél bins, 4 
a ,Zdravas Maria,“ plynulo z ust preéet- 
ného zdstupu; vzndSely se dojista zbozné 
hlasy tyto na perutich cherub& k tréinu 
nebes, a Pan mile hledél na vérici lid svij. 

Karel K—y. 


Z okolt Bechytiského 22. listopadu 1865. 
(Kostel a klaster Frantiskansky vy Bechyni.) 

V dopisu z Bechyné v Gis. 32. ,,Bla- 
hovésta“ se €ini zminka o obnoyeriém chramu 
Pané Frantiskdnském. Tento znamenitym 
ndkladem obnoveny a v skutku prekrasny 
chram vSak zasluhuje, aby se o ném_ po- 
drobnéji promluvilo. — Chram tento chova 
v sobé piedeviim milostny obraz bolestné 
Roditky Bozi, Panny Marie, k némuZto 
kaZdoroéné z blizka i daleka mnoho tisic 

outnika prichazi a se zde vy mocnou ochranu 
Roditkey oZi porouti. Jsou zde ~~ jiné 
krdsné oltaéini obrazy, jako sv. Frantiska 
Seraf. a sv. Antonina Pad. od naSeho slay- 
ného Skrety, obrazy sv. Petra z Alkantary 
a sv. Ludvika od proslulého malite éeského 
Harpace ze 17. stoleti. Jsou tu téZ zna- 
menité_hrobky éeskych pant ze Sternberka 
a ze Svamberka, hrobka Gastheimska a 
po pravé strané velkého oltare hrobka ny- 
néjsi kniZeci rodiny Paarovské. — Kdyz 

red 15 lety nynéjsi predstaveny klastera, 

. Jiri Nuschl co guardian sem pyixel, shle- 
dal, Ze chrém Pané, jenZ co poutni misto 
té% znamenité pamatky vsobé chovd, nutné 
md zapottebi opravy. Jak ale do toho? 
Pokladnice klastera byla prazdna. K tomu 
sotva Ze tu byl tri dni, prisla vyvazovaci 
komise, aby, jak se to na jinych mistech 
stalo, vykoupila fundaci, z niZ duchovni 
zdejsiho klastera Ziti maji. Bojovati tu mu- 
sil }menovany velebny knéz, a% se mu ko- 
neéné podarilo uhajiti klaSterd onu fundaci, 


jak ji byli slavni Sternberkové pred Gasy 
zalozili. Ddle pak moudrym svym fizenin 
v domacim hospodaystvi dovedl to, Ze kazdy 
rok mohl néco vénovati na opravu chramu 
i klaStera, tak Ze nyni vSecky oltdte jsou 
vkusné obnovené a drahocenné ozdobené, 
a obrazy umélou rukou vyvedené. Poné- 
vadzZ J. O. knize pan Karel z Paaru se 
uvolil fundaci, jak ji byli jeho predkové 
ustanovili, zdejSimu klasteru udileti, pomy- 
lel P. guardian na to, kterakby za to J. O. 
knizeti panu a jeho rodiné syvou a véech 
svych duchovnich bratrii vdéénost vyjevil. 
I uminil si kapli, kterd ve vychodni do- 
lejSi chodbé klasterni jiz po del&i éas za- 
vrend a spustla byla, otevriti, obnoviti, s po- 
volenim J. M. nejdist. pana biskupa Bu- 
déjovického ke cti sv. Karla Boromejského 
posvétiti, a takto zrizenou J. O. knizeti 
har vénovati. Vénovani to laskavé prijal 

nize pan a dal na své utraty maly oltdrni 
obraz sv. Karla Bor. ve Vidni malovati. 
Oltat v gothickém slohu vzdélany a ostatni 
okrasy kaple ziidil vel. p. guardian sam 
z konventnich dtichodi. Pravou okrasou 
této kaple, kterouZ zevnitt knizeci znak 
zdobi, jsou mimo pékny sklenény korunni 
svicen, jen% prostred kaple visi, 4 obrazy 
predstavujici 4 sv. evangelisty Pané, pékna 
to prace akad. malite Jana Herzogaz Plzné. 
Tyz horlivy p. guardian dal na klasternim 
hrbitové pro své reholni bratry zriditi no- 
vou zdénou hrobku. — I zdejsi dékansky 
chram Péné jest ozdoben, arci ze vy mensi 
mire nez klasterni; jestif mnohem meni; 
nuiné vsak opravy Zada& obraz hlayniho 
oltare. — Jest tu jesté kostel sv. Michala 
arch. na hibitové, kteryZ z venti sice mily 
— u ynitt ale nemily dojem na vstupuji- 
ciho ptsobi; nebot podoba se spie eri) 
komore, nez stanku BozZimu. 


—a— 


Z Ostiihoma 6. listopadu 1865. 
(Listy z cesty; III.) 

Jedouci po Zeleznici uherské neuvidi 
zajimavéjsSi, ani pamdtnéjsi krajiny, neZli 
mezi Pesti a Ostrihomem. Nejenom to, 
ze se zde draha drzi potad levého brehu 
Dunaje, na némzZ hojné lodé, porostlé ostrovy, 
pistité méléiny stridavé oko bavi, kdezto 
ravy breh skoro ustaviéné ohrazen jest 
ees mistem vysokymi a primo do vody 
spadajicimi: vsak i mista velepamatna se 
tu objevuji zraku cestujiciho, jejichZ mi- 
nulost dlouho mize pobaviti mysl jeho. 
Sotva Zes v hlavé své uroynal obraz a 
predstavu vystavného, velikého mésta Va- 
cova, nad jeho% rozsdhlym prostranstvim 
panuje vysoky chrdm biskupsky, jiz tu 
oko 1 mysl tahne a poutd mohutna zrice- 
nina z daynych vékt, na srdzné skale primo 


— 532 — 


nad Dunajem u veliké vy8i vzhtru strmici, 
od niz co byvald ohrada se dolt po skdle 
tahne staré zed a% k rozborené Siroké véZi, 
dole na brehu stojici. Jsou to zbytky slav- 
ného druhdy sidla kraélovského, Vysegradu, 
od nejstarSich dob zamilovaného to hradu 
krdliv, kde% zvlaSté letniho ¢asu sidlili, 
majice v horéch a lesich vikolnich prile- 
zitosti k honbam. VézZ dole vystavena by- 
vala vézenim, kde% u vazbé drzivani byli 
avlasté muzové krdlim nebezpetni. Za éasu 
MatidSe Korvina zde na VySegradé cho- 
vana koruna i klenoty fisské. Od Gast 
tureckych le#i hrad i vé% v zticeninach. 
A co se z uhdnéjiciho parovozu jesté na- 
zpét obraciS k ztracejicim se z obzoru 
tvého z¥icenindm Vysehradskym, aj tu pred 
tebou novy jizZ ti zas vynika predmét ob- 
diveni, Ost*ihom a jeho obrovsky na mocné 
skale vzhtiru se vzndSejici chram. Ponévadz 
levy béeh Dunaje jest Siroka planina, a 
teka zde prdvé okolo skaly Ostrihomské 
tinie otdéku ji jako se dvou stran obtéka, 
proto chram ten z Siroka daleka jest spa- 
triti_ a jedoucim po draze, kterd se zde 
podél reky také to¢i, dlouho poskytuje 
utéSeného pohledu, predstavujic se jim se 
vsech stran. Jeda do PeSti nemohl jsem 
se ani nasytiti pohledu na toto, i nam 
Cechtim syaté misto, a proto na zpatetni 
cesté jsem si nemohl odepfiti, na den se 
zde zastaviti, bych shlednul a_pozdravil 
tu ptidu posvatnou, kde sv. Vojtéch kitil 
a kazal, kde sv. Stépan se narodil a Zil, 
kde za onéch daynych Gast tolik muzt 
svatych se schdzelo a ptsobilo! A s po- 
moci Bozi doel jsem toho, sta] jsemes na 
té skale posvatné, hledél doli na tu feku, 
v jejichZ vlndch po tisice let se obrazely 
déje slavné, ndm v_ nejlepSi své strance 
snad neznamé. A vzpomnél jsem v duchu 
na doby davné. Zde na té skdle méli 
prvni Arpadovei svij hrad, z néhozZ stoji 
jesté staré zdi, neméné sméle na srdzné 
skale nad propasti vystavené, neZ jsou na 
nasem VySehradé zbytky tak zvanych lazni 
Libusinych. Zde v tom hradé nasilny vé- 
voda Geysa, stav se pri¢inénim manzelky 
kresfanem, mél ono pamdtné vidéni, kdyz 
andél zvéstovay mu, Ze syn jeho bude 
slavou a Stéstim ndrodu svého a Ze dokona, 
o Gem on premysli, totiz obrdceni lidu na 
viru, dolozil: ,,.Muze Boziho, jenz k tobé 
poslan bude, prijmi uctivé.“ A minulo malo 
let, a hle ze Seni (Zeng) piichdzeji do 
hradu Ostrihomského dva poslové, vazni 
teholnici, Zddajice, by smél biskup jejich 
vracejici se z Rima do ylasti, projiti zemi 
uherskou. ,,Aj muZ Bozi, jenz poslan jest 
mi od Boha!* zvolal radostné Geysa, a 
vypravil druzinu s dary, aby strazi a ko- 


ea 


monstvem byli mu%i Bozimu. A_ biskup 
tento, jenzto pln apoStolské horlivosti po 
svych cestéch jako druhdy sv. Pavel navite- 
voval vsude osady krestanské, je uivrzoval, 
pouéoval, bylnas sv. Vojtech, biskup Prazsky, 
jen% se tehddz na prosbu Cech a z roz- 
kazu papezZova vracel do Prahy, odkudz 
divoké polopohanské mravy mnohych drive 
i pozdéji jej vyhnaly. Slavnd byla jeho 
cesta po zemi, vitézoslavné prijat jest na 
hradé Ostrihomském (994). Delsi dobu travil 
zde sy. biskup, uée a kaze, slovem i pfi- 
kladem uvddéje dvtr i Slechtu v ‘koleje 
zivota kfrestanského. A kdyz r. 995 s nej- 
vyhledanéjai slavou vykonan jest krest syna 
krdlova Stépéna a mnoha tisich z prednich 
rodin uherskych, tu pobyv jesté na vrehu 
Svato-Martinském, kdeZ ztstavil nékteré 
své privodéi, mnichy Benediktiny z Brevno- 
va, s pritelem svym Anastasiem (Astrikem) 
co prvnim opatem Syato-Martinskym v éele, 
sv. Vojtéch naposledy po nékolik dni: po- 
ucoval a v dobrych umyslech utvrzoval a: 
svatymi radami ozbrojoval Geysu i syna 
jeho k nastavajicimu jim dilu. fi 
A od tohoto due popijduli vy myslijen 
o pét let dale, aj v Ostrihomském hradé 
pozehnané yvladne mlady apoStolsky kral, 
sv. Stépdn; po boku jeho ptsobi prvni arci- 
biskup a primas Ostrihomsky, a v hradé 
stavi se novy vzacny chram biskupsky na 
pocest Rodiéce Bozi a sv. biskupu a mu- 
éeniku Vojtéchovi, utiteli to, kititeli a du- 
chovnimu otci mladého krale, ktery nedaéyno 
(997) hlasaje viru pohantim od nich byl 
umucéen. A po vice nez pét set let vidim 
tento chrdm Panny Marie a sy. Vojtécha | 
byti matkou vSech chramtv uherskych, byti 
svédkem slavy a mistem mnohych milosti 
Bozich, a% prisly z dopusténi Boziho hriz 
dob tureckych. V_ bitvé Mohaéské (1526) 
padl vedle krale Ludvika IL. s mnohymi 
jinymi pany ze stavu duchoyniho i svét- 
skeho teZ arcibiskup Osttihomsky, a jeho 
nastupce musil pred viteznymi Turky ustou- 
piti do Bretislavi, pak do Trnavy, a od té 
doby (1543—1820) sidlili arcibiskup i ka- 
pitola v mésté tomto. Zboteno, zneucténo, 
utlaéeno bylo nyni od svetepych Turki 
véecko, co drahé a svaté bylo krestanim. 
Avéak i po jejich zapuzeni (1683) pusty, 
od pastyre opustény zistal Ostrihom. Vy- 
stavén sice chrém P. Marie a sv. Vojtécha 
opét, ale chudy, a% v naSem véku roznit ly 
posvatné pamatky Ostrihomské srdce svého 
pastyre. Slavné paméti primas a kardindl 
Rudnay (1819—1831) pri svém nastolent 
(16. maje 1820) uéinil Bohu slib, Ze se i 
s kapitolou vrati do svého pravého sidla, 
do Ostrihoma, a tam Ze ke cti Matky Bozi 
a patrona sVé diecése sy. Vojtécha vystavi 


— 533 — 


distojny chrém., Stal slibu svému, a jiz 
r. 1825 na den sy. Vojtécha kladen jest 
slayné zikladni kamen nové basiliky, ktera 
ohromnym ndkladem tti arcibiskupai do- 
kondna a 31. srpna 1856 u veliké slavé 
byla posvécena. A nyni jizZ jest mi se pro- 
trhnouti a hledéti na misto toto ne zrakem 
mysli a paméti, ale otima patiiti, ne co 
tu bylo, ale. co nyni jest. Veak nechmez 
zeyné)Sku, vstupme do ynitt chrimu. Tu 
okreje oko, tu rozSiti se srdce, tu povznese 
se duSe: ano to jest dim Bozi, velebna 
svatyné Hospodina zastupiy ! tak povzdychne 
radostné tlovék, ktery zvykl vidati chramy 
v Buda-PeSti a jinde vy Uhrach. Divil jsem 
se opravdu, kterak v hlaynim mésté mohou 
obstati takové kostely, v nichzZ nevkusnd 

replnénost sttidd se s nahou prazdnotou. 

ze sice i v Cechach tua tam, ba iv samé 
Praze spatriti v kostelich ledacos, zylaxté 
co se soch a frezby tyée, coby zaslouiZilo 
odklizeno byti z mista svatého: avSak u 
nds to vyminkou, které mnohondsobné na- 
hrazena byva neli uméleckymi tedy aspoti 
ladnymi pracemi, a ony Casto pri domech 
aneb vy polich u cest stojici sochy a obrazy, 
jejichZ zpotvoreni nékdy jest az mistrné, 
jsou majetek a prace soukromnikt, jez od- 
straniti nelze. To ale nechdpu, kterak ob- 
stati maze ku pr. v klaSternim chramu Ser- 
vitti lezZicim v stredu Pe&ti vedle jinych 
stvtir obzylasté zohavené ve dreyé rezand 
socha sy. Antonina, 
v preplnéném kostele jinde mista, postavili 
beze vSeho smyslu pred hlayni oltat do 
presbytare. Podobné v Budinskych pred- 
méstich mnohé sochy, zvla8té umuceného 
Spasitele predstavujici, jsou ne obraz, ale 
spise uraz, urdZka NejsvétéjSiho. A po 
téchto zkuSenostech bylo mi tedy pravyym 
zotavenim, kdyZ jsem stanul ve svyatyni 
Ostrihomské! To ohromné prostranstvi na 
délku i Sitku i vySku netiZi na ducha svou 
velikosti, nybrz pozdvihuje svou velebnosti, 
ponévadZ je vse takrka srostlé vy jedno, 
vumélecky celek. Jako kdyZ zirdme y jasny 
blankyt oblohy nebeské, aé nikde nedo- 
hledneme konce, prece v oku utkvi doko- 
naly, se vsech stran ukonéeny a utéseny 
obraz krasy stvoreni Boziho: podobny po- 
cit byl mi v chramé Ostrihomském, jakyz 
i Gasto v chrdmech vlaskych, kdyz veliké 
prostranné ty svatyné, jeZ zdaji se od zdola 
az k té mocné kopuli jakoby samorostlé, 
jednoho razu a tvaru, uchvacuji zrak a 
mysl, Ze ani nehledéS konce a mezi, na- 
plnén jsa pri prynim pohledu obrazem jich 
utéSenym! Mam ale vypisovati také jednot- 
livosti chramu Ostrihomského ? Jest staven 
ve zptsobu krize, jehoz délka “48 sdhi, 
Sitka pak 25 sahti obna8i, vySka rovna se 


kterou , nemajice | 


délee, a kopule 14 sdhi se vypind nade 
strechu chramovou. Stény chrdmu jsou 
ozdobeny krdsnym mramorem, a u vySce 
uméleckymi malbami na obmitce. BohuZel, 
ze tyto malby (fresko), jejichz vék poéitati 
Ize jesté takéka na dni, jsou jiZ mistem 
poskozeny dilem pronikajici vlhkosti, dilem 
opaddvdnim obmitky. Jet to jako skoro 
se vsemi vyrobky a plody vyhlaSeného na- 
Seho véku: nic nema trvani. Tak se i 
malbam obmitkovym, jich% vék Gita se na 
sta a na tisice let, az posud obdivujeme 
pro Zivost barev a neporuSitelnost jejich, 
kdezto za nasich dob, co se dnes kona, 
zitra zkazu bére. Skvostnym a vzdcnym 
dilem jest hlavni oltat, na néjZ vynaloZeno 
mnoho set centi mramoru. Sttl oltdini 
(mensa) z plného mramoru, jest napred 
ozdoben vypuklymi fezbami z alabastru, 
po strandch dva mramorové sloupy, na oltari 
krasné relikvidte z alabastru a mramorové 
soSky sv. Vojtécha, Martina, Gerarda a 
Maura. Oltdimi obraz Nanebevzeti blah. 
P. Marie, od Bendtského malire Grigolet- 
ti-ho, ma velikou cenu uméleckou, a naleZi 
mezi nejvétSi obrazy na svété, maje bez 
ramu 40 st. délky, 20 sti. Sitky. V pricni 
lodi jest v levo krdsny oltdr nejsv. Sva- 
tosti, jenz drahocennymi druhy mramoru, 
znich% je slozen, prevySuje i oltar hlavni. 
Naproti tomuto jest oltdr, na jehozZ obraze 
tti posledni arcibiskupové (Rudnay, Ko- 
picsy a nynéjsi Scitovsky) podavaji Mari 
Panné yzorek chrému, jejzZ vystavéli. Malé 
oltdre sv. Vojtécha a sy. Josefa jsou sou- 
béZné s oltdtem hlavnim. V hlavni lodi 
jest blize vchodu v pravo kaple sy. Sté- 
pana, v levo pak pamdtnd, u veliké ucté 
v lidu a s vroucnou pobognosti vzdy hojné 
nay&Stévovand kaple Zvéstovani Panny Marie 
se starodaynym zdzraénym obrazem Matky 
Bozi, zvand vibec kaple Bakacova. Kar- 
dindl-arcibiskup Thomas Bakdcs (1497— 
1521) tuto kapli r. 1507 postaviti dal ze 
samych kamenti tesaného mramoru, a Jje- 
dina tato kaple, aé zneucténd a zanedbana, 
prestdla spusténi turecké, ona jedind zbyla 
ze staveb predtureckych, a aé nyni na ji- 
ném misté postavenda, spojuje takto starou 
dobu chrémi Osttihomskych s nynéjsi. 
Zylastni pobo%nosti, spojené s hojnymi od- 
pustky, konaji se kaZdodenné v této po- 
svatne lidu drahé kapli. 
Zevnéjsek chraému, jenz z opodal po- 
skytuje pohled tak imposantni, z blizka ne- 
uéinil na mne dojem, jaky jsem oéekaval. 
Vypadat ohromnd ta étverhrannd budova 
z blizka spiSe jako pevnd tvrz, neZli jako 
chram, vyjmemeli totizZ praéeli, jez na osmi 
mohutnych sloupech spotiva. Ty jedno- 
tvarné masiyni zdi hiladké az do vrehu 


— 534 — 


jsou prodlouzeny jako v cimbufi vzhtru, 
takZe strechu chrdmovou ani vidéti neni, 
ai kopule za tou ptitinou vypada, jakoby 
na’ plochou strechu byla pristavena, jako 
veliky klobouk postaveny na stil. ‘Take 
okna, velikanské ty zplostélé pilkruhy, 
malo sluSi stavbé chrdmové. Na cimburi 
kolem jsou obrovské (20 stt. vysoké) sochy 
rozestayené, v tu stranu k Dunaji sv. pa- 
tronové uhersti a uprostred nejvétSi, 22 str. 
vysoka socha naboZenstvi s krizem v ruce, 
a pod ni ve zdi pozlaceny napis: Quae 
sursum sunt, quaerite. (Co nahore jest hle- 
dejte.) V tomté% slohu, rekl bych pevnost- 
nim, stavén jest i chrdm Vacovsky, v témz 
zplusobu stavi se nyni iv Pe&ti novy farni 
kostel, jehoZ modell i stavbu jsem si pro- 
hlidl; bude to ohromnéjsi jesté budova, 
neZ chrdm Ostitihomsky, ale i zde tataz 
okna polokruhova, i zde tvra do étyr stran 
svysokymi zdémi a na kaZdé hrané pevna 
vézZ na konci ploSe zakonéend. Vtibec zde 
neni nic, coby vzhtru se pnulo, coby 
z hmotného v subtylné, v lehké prechazelo, 
nybrZ vse hmotné a%-vzhtru, na konci plo- 
chou konéic. (Dokonéeni.) 


Z Rima 8. listopadu 1865. 
(Odchod vojska, Preneseni tela. Cholera.) 

Francouzské vojsko dava se na pochod; 
vsak neodchazi vSecko najednou, nybrz 
znendhla, v oddélenich nepatrnych. Ctouce 
v novinach, Ze veSkeri husati odeSli, vézte, 
ze to pravda, ale vézte téZ, Ze jich v celém 
statu cirkevnim nebylo vice neZ 180 muZt. 
Na odchazejicich neni vidéti, Ze by s ra- 
dosti odtud chvatali. Do Francouzska byli 
by se navraceli s plesdnim, nebot kazdy 
miluje vlast svou, ale tito ubozi nejdou do 
Francie, nybrz do Alzirska, aby tam na 
uzdé drzeli zbijné Araby. A to ovSem 
neni lakavé, jiti ze stdtu cirkevniho do 
stepi alzirskych. Za poslednich dni bylo 
ve Vatikanu kaZdy den v éas, kdy sv. 
Otec se ubirava sini Svycarskou a vedlej&i 
galerii, plno franc. vojakt, kteri jeSté jednou 
a to naposled od sy. Otce poZehnani, anebo 
medalii, riZenec neb jinou pamatku obdrZeti 
chtéli. Pius IX. jevi k témto dobrym lidem 
velkou lasku. Jednoho dne otazal se v Zertu 
takového zastupu: ,,Jste tomu tedy radi, Ze 
opoustite papeze ?* — Ne, nikoli sy. Otée! 
— volali vojaci, — my musime! PapezZ 
jest velmi obliben ve franc. vojsté, a ne- 
mize ani jinak byti; jet vojsko toto vzato 
z lidu z nejvétSi Gasti papezi vérné odda- 
ného. Mimo: to ziskal si Pius [X. srdce 
jejich tim, Ze frac. vojaky rozliénych sbort 
za téch 16 let, co v Rimé a cirkevnim 
statu posddkou byli, bez obtizi k sobé 
poustél a hojné krizki, medailii a jinych 


dara za odménu neb na pamdtku mezi né 
rozdal. Tuty dni byly paphokeny télesné 
ostatky pap. Pia VII. (panoval od 31. 
b¥ezna 1829 do 30. listopadu 1830) do jeho 
hrobky v chrémé sy.-Petrském blize vchodu 
do zakristie. Jak zndmo, nesmi se mrtve 
télo papeZovo do vlastni hrobky uloziti, po- 
kud ane ndstupce nezemrel. Za Zivobyti 
prvniho ndstupce odpodivé mrtvola posled- 
niho papeZe v nepatrné rakvi drevéné nad 
postrannimi dvermi, okolo niché Zijici pa- 
pe% pri slaynostnich privodech nesen byva: 
co% jest mu zajisté mocnym pripomenutim, 
Ze i on umye. (Memento mori!) Neni-li pri 
skonani prvniho ndstupce papeZova hrobka 
pro jeho predchidce jeSté hotova, ulozi se 
mrtvola tohoto do té doby v podzemnim 
chramé sv.-Petrském. Tak se stalois Piem 
VIII. a podobné déje se v Italii s tély ze- 
snulych biskupt. 
Cholera se v Rimé podnes Bohu diky 
neobjevila, ale v Neapoli zuri naramné. 
Pokud se tam neukdzala, bylo rozhlaSovano, 
ze vidda uéinila v&éelikAé opatreni, kdyz 
ak vypukla, shledalo se, Ze se nestalo nic, 
fee ze vydan byl rozkaz, aby se nezvo- 
nilo, kdyZ knéz s nejsv. Svatosti k nemoc- 
nému se ubird. Vsak lid neuposlechl, hr- 
nouf se za knézem k nemocnému jdoucim 
nesouce v jedné ruce hofici svici a v druhé 
namnoze hil na sluhu, jenZ by nezvonil, a 
na toho, kdoby tomu zabramioval. (Pokraé.) 


Kronika. 


ZPrahy. JEmin. nejdist. p. kardinal 
bude slouziti v nedéli I. adventni (3. pros.) 
o 6. hod. rano prvni roratni m&i sv. v kapli 
sv.-Vaclavské na hradé, v kterézto kapli 
se zpivaji ¢eské zpévy roratni po cely 
advent na kaZdy den od '/,6. do 7%. hod.; 
v 6a '/,7. jsou tiché me sv.; v 7 h. jest 
pak zpivana me sv. u VSech Svatych. — 
V seminarském chramu Pané (u sy. Sal- 
vatora) zpivaji se v adventé staro¢eské zpévy 
roratni v nedéli a vesvatek Nepos’. Poéeti 
P. Marie v 7 h., v ostatni dny v 6 hodin. 

*—* PobozZnost 40hodinna bude se ko- 
nati 1.—5. prosince u sv. Petra na Poriéi. 

*—* V posledni schizi fiditelstva jednoty 
sv.- Vitské ohlasil p. kan. Prucha, ze zdejai 
velkokupec p. Prokop Ratzenbeck pfislibil za- 
praviti vylohy za jedno okno s malbou na skle 
v kapli Arnostské chramu sy.-Vitského. Zvéé- 
nély polni superior Bobrovsky odkazal jednoté 
200 zl, Stayme Hospodinu chram! 

*—* Farni chram Pané v Studenci (okresu 
Jilemnického) bude roz&tten nakladem 17.534 zl. 
16 kr. 

*_* V Olomouci zeméel kanoynik Jin- 
diich Ant. rytit Spawn, kons. rada atd. 


— 535 — 


Z Vidné. Nové jmenovany biskup Lito- 
méficky, nejd. p. Augustin Vahala, slozil d. 
14. t. m. u apost. nuncia ye Vidni vyznani 
viry a d. 16, v_ruce Jeho apost, Velié. pisahu. 
vérnosti, Uvedeni na bisk. stolici Litométickou 
bude teprv asi o velikonoci r. 1866, ponévadz 
novy p. biskup tepry asi o vanocich y Rimé od 
sy. Otce potyrzen bude. - 

Ze Solnohradu. Dne 31. fijna_ byli 
tu ndvstévou tri mladi muzZové cerné pleti, 
vSichni rodem z Afriky, v rouchu ‘ehole 
sv. Franti8ka. Dya jsou bratfi laikové; 
treti nejstarsi, itd asi 25 let véku svého, 
jest od 8. fijna t. r. knézem. Jmenuje se 
P. Bonaventura (rodnym jmenem Habaki), 
studoval y Evropé, a sice 5 let ve Veroné 
a 4 leta _v Neapoli. Negrové tito ubiraji 
se pres Videti a Terst do Kahyry a odtud 
do sttedni Afriky, vlasti sve. 

Z Belgicka. V Lutichu byl nedavno 
sjezd studenti. Nejzntivéjsi teti odrikavali 
tam nékteri studujici z Francouzska, kteri 
za to nyni ze vSech vysokych Skol ve Francii 
vylouéeni jsou. Hrdinové tito vracejice se 
z Lutichu pomeSkali v Bruselu, kdez jim 
na potest usporddalo nékolik ¢ervenych 
premrsténcti ,republikansko - socialistickou 
schtizi* (meeting), v kteréz% na odiv stavén 
nejvyS8i stupet politického Silenstvi: ma- 
jetek byl€ prohléSen za ,krddeZ% a vrazdu“ 
a zpivana pisefi — na oslavu guilotiny! 

Ze Svyearska. V_ spolkové ustavé 
nalezal se_ mimo jiné téZ odstavec (58.), 
jenz zni: Rad Jesuiti as nimi spojené spo- 
‘le&nosti nesmi v Z4dné tAsti Svycarska pii- 
jaty byti.“ Za prilezitosti nynéjSi_ revise 
ustavy uéinil vy narodni radé p. Fracheboud 
z Fryburka navrh, aby zakaz tento zrusen 
byl, jelikoZ se neshoduje se zdsadami ne- 
obmezené svobody nadbozenstvi a svédomi, 
a katolikim uktivduje, jeSto se Zidim a 
mohamedaniim prijeti nezabranuje a i mezi 
protestanty vSeliké ty rozmanité sekty se 
trpi. O tomto ndyrhu rokovano 4. t. m. 
plnych 6 hodin. Pi hlasovani vyslovilo se 
62 zadstupei proti 13 pro podrZeni onoho 
zakazu. : 

Z italie. K rozkazu vojenského mi- 
nistra byli nedavno dva mladi knézi, kteriz 
vy Rimé Studia sva dokonéili, do vojska 
vradéni a pfinuceni, aby v Turiné sluzbu 
sprostych vojintiv konali. Jsout to knézi 
Emanuel Ferrari z Corsina (z velkovévodstvi 
Modenského) a knéz Tomas z radu men- 
Sich Okservati, rodem z Piemontu. 

ZRima. Ve Florencii vychazejici list 
»Diritto“ vytial z obézniku Velkého Orientu 
(freimaurské loZe) v Palermé zpravu, Ze 
Pius IX. v mladosti své ystoupil do spolku 
svobodnych zedniki a Ze té% obvyklou 
prisahu ,,bratrskou“ slozil. Z teéeného listu 


dostala se tato novinka do mnohych novin 
(téZ Geskych) a kolovala po vSech zemich. 
Tento utok na sv. Otce neni vSak nic no- 
vého. Za éasu timské republiky r. 1849 
hlasali totéz o sv. Otci. Pius IX. prohlasil 
v allokuci dne 20. dubna 1849 tuto zpravu 
za ,Spinayou Jez a nejhorsi na cti utrhdni,“ 
jak se kdy zdvihlo proti osobé jeho. 

Z jimi Ameriky. Biskupové repu- 
bliky Ekuadorské na snému v Quito shro- 
madzZdéni jsouce vyjadrili se slavnym zpt- 
sobem, Ze tplné souhlaseji s papezskou 
encyklikou'vydanou 8. prosince 1864. Toto 
usneseni biskupt doslo iplného schyaleni ta- 
méjsivlady svétské ; naéez sy. Otec zvlastnim 
listem peeciag republiky uznalost svou 
vyslovil. 


Literni oznamovatel. 


*_* |. Posvatnd kazatelna.“ Roéntk ILI. 
Svazek 2. (lednovy Gi tiikralovy) obsahuje do- 
konéeni feci na nedéli po Narozeni Pané: Na- 
bogenstvi a bazné Bozi potrebi jest kazdému 
véku. Dale na konec roku; Odkud piisla bida 
na syét a proé nenese ji kazdy stejnou mérou? 
Na slaynost Obrezani Pané: Vyznam_ slaynosti 
a napomenuti k novému roku, Na slaynost 
sv, tri krali: I, Hvézdami na zemi jsou ctnosti 
kiestanské, II. Kterak ma kfestan dle vile 
Pané syé chodéni do kostela zitizovati za pri- 
kladem sy. tii krali, If. Buh se zjevil a zje- 
yiti se musil. Na ned, I. po Zjev. P.: Cirkev 
katol. ma znamku yvseobecnosti. Na ned. IL: 
Koho niame k sobé za hosta zyati, Na slaynost 
nejsv. jmena Jezis:, Jmeno JeziS jest nejsladsi 
a nejpoucnéjsi. Na ned. Ill. po Zjev. P.: O 
dobrém vychovani ditek, Na ned. Devituik: 
Proé jest malo vyvolenych. Nasleduje promluva 
k okresnimu zastupitelstyu za pficinou pryniho 
zasedani v Bechyni, Reé p¥ed prvnim sy. pri- 
jimanim. Reé pii svéceni hibitova, Ze jest pole 
Bozi, posvatné misto odpodinku pro zemielé a 
vymluyny kazatel pro Zivé, Reé na poddtku 
roku Skolniho. 

*—* . Konversacni kniika v rect ceské a 
némecké. Sepsal K. A. Madiera, c. k. gymn. 
profesor y Pisku. Nakladem knéhkupectvi Ko- 
brova. V Praze 1866. Stran 251. Prakticky 
sestavena, TotéZ knéhkupectyi uvef¥ejnilo 
vy ¥ijnu 1865 illustrovany ,Seznam knéh a 
dél uméleckych“ vydanych nakladem syym a 
v komisi chovanych. Stran 64. 

*_* Vyrocni zprdva“ akadem. étenai- 
ského spolku vy Praze pro spravyni rok 1864—65. 
Nakladem spolku. Knihoyna dita 4205 dél v 6765 
svazcich; éasopisti bylo vylozeno 167; éistého 
jméni zbyva 2823 zl. 13 kr.; udu bylo do 12. 
listop. zapsano 565. 

*_* Podstranského ,,Vyklad kiestansko- 
katolického nabogenstyi“* presel ze skladu Hes- 


— 536 


sova do skladu B. Stybla, jehoz nakladem bude 
pokragovéno u vydayvani tietiho svazku tohoto 
pp. katechetim a kazatelim milého dila, Tymz 
“nakladem vySel némecky kalendaf: ,Der Prager 
Bote,“ Sestavil P. Klement Jaeger, knee 4 Fran: 
pe mote v Praze. 

»Slavisches Centralblatt. “ Tydennik 
vénovany Hiteratue, uméni, védé a narodnim 
zajmim veskerého Slovanstva. Vychazi v Budisiné 
vy Luiici. Redaktor: J. E. Schmaler (Cmoaapt). 


Lapisky Dédictvi sv.-Janského. . 

V_ mésici *ijnw pristoupili z arcidiecése 
prazské: Barb. LukSanova z Kalisté, Rod Leo- 
narda a Marie Fialovych. — Z diesése Kralo- 
hradecké: Hlavni a realni skola vy Kralové Dvore. 
Z Budéjovické: Josefa BureSova z Domailic. 
Z Brnénské: Mariana Hola z Dubiian. Z Olo- 
mucké: Rod Tomase Pajate. Veronika Mojzis- 
kova z Kuncu. Rod Matéje Kuzilka z Orlovic. 

Reditelstvi Syatojanského Dédictvi snizilo 
pravé cenu vsech knéh nakladem téhoz Dédictvi 
az do roku 1862 yvyilych a to v takové mite, 
ze knihy ty jsou skoro vesmés o polovici pfe- 
deslé ceny lacinéjii. Ku py. ,,Bible ceska.“ 
Stary i novy zakon, za 1 zl. 5 kr., zcela v kazi 
vkusné yazana za 2 zl. 20 kr. — , Postilla“ od 
Frencla I. a IV. dil po 60 kr, H. a ILL. dil 
po l zl. ,,Zivoty Svatych od Karlika, pét 
dili za 3 zl. 50, kazdy dil o sobé po 70 kr. — 
»Liturgika“ od Sritka za 80 kr. — » Bo- 
homil“ od Jirsika za 40 kr., v némecké tedi za 
30 kr. — Knihy menstho druhu, povidky atd. 
po 5, 10\a 15 kr. VSecky tyto knihy maji 
tuhou vazbu, tak ze u nékterych za tuto cenu 
jen vazba jest zaplacena, — Obracime zfetel 
pp. knihoyniktii na tuto pfYilezitost k zakoupeni 
za malo penéz spisi lidu nejvyse uziteénych ; 
vybizime té% &dy sy. -Janského Dédictvi, jimz 
snad jednotlivé dily Postilly aneb Zivot Syatych 
schazeji, aby, cehoZ se jim nedostaya, si ob- 
Jednali Zvlasté pak velebné duchoyenstyo ¢i- 
nime na tuto piilezitost k objednani lidu po- 
trebnych knéh pozorno. Za nasich dob nelze 
se duchovnim pastyrim bez zasoby jistych pro 
lid uréenych spisi obejiti. Roznaseji€é se knihy 
obsahu nepékného, musi tedy knéz protijed 
miti pri ruce. PYipomindme jesté, Ze objedna- 
vani a zakupovani téchto knéh ma se diti primo 
u reditelstvi sv.-Janského Dédictvt v Praze 
na Hradéanech dislo 37. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské;: 
V Panu zesnuli: 

p. Frant. Lagler, Lochovicky dékan na odpo- 
cinuti v Berouné, 7. listop. (nar. y Praze 
26. cervence 1804, knéz od 15. srp. 1828.) 

p. Frant. Springer, Chyisky farat na odpoé. 


y Zluticich, + v Praze u Milosrd. brat#i 23. 
listop. (nar. 9. listop. 1799, knéz od 12. 
stp. 1824.) 
We spravé, duchovni atamavent: jsou: 

p. Vojtéch Hnévkovsky, prvofarat na Lanech, 
za farate vy Mutéjovicich ; 

p. Herman Ardelt, adm. za farate do Seifen; 

p. Jos. Kandler, Eepl: ze Smetna do Slaného; 

p. Fr. Hrabéta, kapl. z Neétin na Smeéno; 

p. Prokop Cugna, kapl. z Piibuz do Pifbrami; 

p. Augustin Lohr, k. z Lomnice do P¥ibuz; 

p. Alexander Schneider, kapl. z Singha: do 
Lomnice ; 

p. Ant. Fenzl, k. z Liebensteinu do Kunehaetie. 

p. Jos. Stieglitz, kaplan v Holosttevech, a 

p. Jan Suppan, koop. na Kladné, dani jsou na 
doéasné odpodinuti ; 

p. Ignace Chlumecky, administr. ve Vranoyé, stal 
se katechetou na hlayni divéi skole u_ sy. 
Anny (Skolnich sester) v Praze. 


V diecési Kralohradecké: ' 
WV Panu zesnul: 

p. Jos. Devoty, jubil. knéz, éestny kanovnik 
VySehradsky , os, dékan, Mikulovicky farat 
na odpoé. v Pardubicich, 18, listop. (nar. 
v Hradci Kral. 19. in, 1780, knéz od 19. 
zai} 1803.) 

V diecési Budéjovické. 
V Panu zesnul: 

p. Ant. Mansfeld, fara¥ vy Drazicich, éestay 
méstan Taborsky, 14. listop. (nar. v Tabofe 
6. led. 1821, knéz od 8. srpna 1844.) 

Wyznamenan jest: 

P. Ottokar Haug, knéz ¥. cisterc. ve Vyssim 

Brodé, b. notar a farar v StriZové, jmenovan 

-bisk. vikafem a Skoldozorcem okresu Hlu- 

bockého. 

V diecési Litomérick é. 
WV Panu zesnul: 

Frant. Pacelt, farat na Viskti, 18. listop. 

(nar. v Turnoyé 18. un. 1811, knéz- od 3. 

stp. 1836.) 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Ignac Grumptmann, vychovatel u_ hrab, 
Wolkensteina, za farafe v Bolebofi; 

p. Jan Waldert, farat v Ziblech (Schéles) za 
dékana vy Jesenici; 

p. Vine. Lampel, exposit a os. far. v Zandové, 
za farate v Malé Bukoyiné. 


Listarna redakce. 

Milodary. Dvé chudé oveéky pro sv. Otce 
1 zl. r. m. — Po dobrém uvazeni vsech navrhi 
o budoucnosti listh téchto odpovidame, Ze Bla- 
hovést ir, 1866 ziistane ,,Blahovéstem ,“ . ne- 
zméni se ani smér, ani uprava, ani nepatrna 
cena. — Od y. p. K, H. z D. a jinych mno- 
hych obdrz, exped. piedplaceni na r. 1866. — 
Dopisy: z Pr., od CG. K., od Doub., z Rima pristé, 
pokud misto stati. Ve opravholive poradach 
duch. budiz hledéno k véci. 


rs 


Tisk a papir Karla Bellmanna.v Praze. 


- -namésti, cis. 786—II. 
| Nedoéla éisla rekla- 


Roénik XV, 


Wydava se 
5., 15. a 25, 


kazdého mésice. 
Redakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I. 


Expedice: 

_ v kat. knihkupectvi 
R. Stybla, 

na sv.- Vaclavském 


mujte nejdéle 
v mésici. 
RRR earn ne 


DRIP I II I Doe 


V Praze dne 5. prosince 1865. 


LAHOWEST. 


Hlasy katolické. 


Vydavatel a redaktor:. knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Cislo 34. 


Predplaci se 
v expedici 

i u viech radnych 
knihkupceu 

na rok: @ wl. SO kr 

na pilr.: @ cl. BO kr. 


Po posté: 
Celorocné: B zh — kr. 
pilroéné; M 11. SS kr. 
Predplaceni étvrt- 


neprodavajt. 


<LI PELLILIIEIEEOOOOOO 
4 , 


»Spravedlnost zvySuje narod, ale h¥ich bidné éini nérody. (Prisl. XIV, 34.) 


Blah. Josafat Kuncevié¢, 
arcibiskup a muéenik. 


: VIL. 


Ctrnact dni meskal Josafat ve Vi- 
tebsku v domé biskupském. Zli mé- 
Stané zaminky k vyhlazent pastyie svého 
hledajice, tyrali éeled jeho den jak 
den hrozbou a potupou. Majic rozkaz 
pana svého, aby pilna byla stateénosti 
a trpélivosti ktestanské, nedala se jim 
k vytrznosti popuditi. Osm dni pied 
svym skonanim, ve svatek sv. Demetria 
muéenika, vykladal pasty z kazatelny 
lidu slova sy. ¢teni: ,Piich4zi hodina, 
ze kazdy, kdo vas zabije, domnivati se 
bude, zeby tim Bohu slouzil.“ (Jan. 
XVI. 2.). Potom dolozil tka: Vy 
bazite po mém zivoté: na fekach, na 
mostech, po cestach a v méstech stro- 
jite mi uklady. Aj, sam od sebe piisel 
jsem k vam, na svédectvi, zet jsem 
pastyr vas, Bohdejz vyleju dusi svou 
za vas, za svatou Jednotu, téz za Sto- 
lici sv. Petra i nastupci jeho, Rim- 
skych papeztiv! — Vy mné smrti vy- 
hrozujete? a ja ujistuju vas, zebych za 
nejvétsi zisk svuj kladl, zahynouti od 
vasich ruk pro pravdu!“ 

Dne 11. listopadu, v sobotu na 
vecer (1623), pribéhl k arcibiskupovi 
pritel jeho Petr Ivanovié, radni pan 
Vitebsky, s Zalostivou novinou: Mé- 
Stané po celotydném na radnici roko- 
vani o to se shodli, aby Vas zejtra 
ze svéta sklidili; obecna rada jiz chatru 
nastrojila a s ni ysecko umluvila; proéez 


ujedte vrahum rychle! — Di mu Jo- 
safat: VSecky koné poslal jsem na ven- 
kovsky statek; bez vile Bozi mné ani 
vlas s hlavy nesprchne; rad strpim, 
cozkoli Bah na mne dopusti! — Po 
chvili vlozil Ivanovié zasobicku sti‘elniho 
prachu do biskupského domu, a na- 
bidl sebe i svych arcibiskupovi k obrané. 
Josafat piijav zasobku prachu, odepfel 
mu toho, by se v domé rozhostil a 
zivota za ného opovazil. 

Tu noc probdél arcibiskup. Leze 
v pokojiku na podlaze kiizem rozpro- 
st¥en, travil éas modlenim, vzdychanim, 
bazenim po spatieni Boha tvari v tvart 
a sebe obétovanim za sve stado a 
Jednotu Cirkve svate. Kdyz byl odesel 
na jittni do chramu, zyonili_ buitidi 
s radnice a s kosteli na poplach. Vi- 
tebéané udefili zbrojné na dtm bi- 
skupsky, ale zas se rozesli, kdyz z roz- 
kazu arcibiskupova pied chvili zajaty 
pop tyravy z domu pustén jest. Jo- 
safat prised z jitini domu, piipravoval 
se na slavnou mSi svatou: leze na po- 
dlaze, trval opét na modlitbach, V ne- 
déli — 12. listopadu |]. P. 1623 — 
okolo osmé hodiny pi krvavéem slunce 
vychodu udetila podruhé Vitebska sbét 
na biskupske sidlo. Bylté pasty ée- 
ledi porudil, aby pusek na_prazdno 
nabijela. Z utoénikt stiileli jedmi z rué- 
nic, jini metali slamu a zapalky k plan- 
kam, jimiz dim hrazen byl: brzo vsak 
od nich samych ohen uhasen, pro 
strach o mésto. Vidouce, ano mezi 
nimi stfelbou z ohrady zadny neklesa, 

34. 


sn. B38 


zmuzili se, rozsekali a rozhazeli planky, 
vyvratili vrata, vrazili na dvir a ude- 
iili na ¢eled. RozbivSe vrata do vniti- 
niho dvorce, valili se k obydli arcibi- 
skupovu. Zde zastihli arcijahna Do- 
rothea, radu sv. Basilia, téz friditele 
kiru Emmanuele Kantakuzena, z krve 
eisaftiv Catihradskych. Arcijahen dostal 
od zlosyntiv osmnact seénych ran do 
hlavy, Emmanuel tiinact seénych ran; 
krom toho ubiti jsou oba kyji velmi 
kruté. Zbojnici nechali je v krvi le- 
zeti myslice, zet po nich. Ostatni 
osoby duchoyni, jakoz i svétsti sluhove 
arcibiskupovi, jsouce bud postieleni bud 
zmlaceni, rozskryli se, kdez kdo védél; 
jenom tézce ranény sluha Rehor Usacky 
zustal na dvore. Zatim se Josafat z mo- 
dleni, jako z vidéni, probral; vstav 
vysel z pokojika na dvorec; i postavil 
se mu po boku vérny Rekor. Vele- 
knéz, pozehnav zlosyni znamenim sv. 
kiize, oslovil jich milostné: ,Synac- 
kove, proéez bijete nevinné sluhy me? 
Mate-h co proti mné, ejhle tut jsem!“ 
Celadka dablova ziistala feci tou jako 
omraéena. V tom okamzeni vyskoéili 
z protéjsi komory dva_ bezboznici a 
zocivse arcibiskupa, zatvali: Zabme la- 
tinika, skolme papezence! — Beran- 
kovi na jatkach podobny Josafat sktizil 
ruce na prsou: tu bacil ho jeden z dvou 
téch vrahtii kyjem do hlavy, druhy mu 
ji roztal bradatici (Sirocinou). Skacel 
se pasty. I obotilo se nan vse mnozstvi ; 
kazdy, jakou v ruce drzel zbran, bodal 
a tiiskal do ného. Pasty? pozvedl 
ruky, az ust plynula mu slova: ,O 
Boze mij!“ — Vzkiikli vrahové: On 
jesté ziv! a hned mu prostrelili hlavu 
dvéma kulkama, a opét ho tloukli kyj. 
Pak zdvihse a zpiimivSe mrtvol mu- 
éeniktiv, rouhali se mu: ,Neni-li dnes 
nedéle? Béz na kazatelnu, arcibiskupe Ue 
Potom vyloupali a spustosili dim; ze 
sklepa vyvalili sudy na dvir, prazdnych 
svalili s chlumu Matky Bozi, a za 
nimi hned (znova_stluéeného) arcijahna 
dolti srazili s chechtanim dabelskym. 
Arcijahen tim urazu nevzal. Milosrdni 
zidé vnesli ho mezi sebe a lééili jej; 


2 hlavy dobyl mu Iékat 28 kosti; t67 


Emmanuel Kantakuzen dopraven na 
-misto bezpetne. 


Zili oba jesté mnoho 
let; arcijahen byl po ranach téch zdra- 
véjsi nez prvé. Obou zachovani sou- 
zeno vubec za veliky zazrak Bozi k mu- 
éenikové primluvé. Vubec naplnéna jest 
ptipovéd, jiz byl Josafat svym domacim 
udinil, tka, ze ani jeden z nich s nim 
nezahyne. — 

Vrahové vyvlékli télo umuéencho 


pastyte na prostied dvoru. Litostivé . 


bylo  podivani na vérného psa, jenz 
tu télo svého pana silné branil, az 
ho na ném sekyrou rozpulili. 
éejice télo svaté, nalezli ruhati dutky, 
jimizZ se pastyt za jejich viny  jesté 
pred nékterou hodinkou trestal; pod 


ziménou kosili uzfeli pas téz zimény. 


Zbésila lotrovina slavila sve domnéle 
vitézstvi nad nevinnou obéti. Jeden 
ruha¢é sedé na mrtvole duchoyniho otce 
svého, prihybal si z korbele, jiny pli 
muéenikovi do tvaie; onen mu vlasy 
trhal, ten a ta jemu bradu rvali. Zena 
jedna utinivsi to, slepotou jest od 
Boha porazena, coz sama verejné s pla- 
éem vyznavala; — jiny a jina sehnavse 
ochlastu s téla svatého, skakali po 
muéenikovi; jini do ného kopali. Strhse 
s umuéeného veleknéze zinénou kosili, 
privazali mu k nohoum provazy a vla- 
celi za né svaté télo — nahyéké — 
po ulicich. A kdyz je za mésto vy- 
vlékli, shodili je s hrbolovité pfikre 
skaly na breh teky Dviny fitice: ,, Tvrd 
se, biskupe, tvrd se!“ Za div bylo vibec 
kladeno, ze svatému télu tim srazem 
zadna kost zlomena nebyla. Potom 
ptivazavse mu hodné ztuha ke krku 
kosili zinénou, vendali kameni; a pfi- 
vazavse i k nohoum veliky kamen, 
doplavili télo na propast, jez ,svata 
tiiné* zdavna slula, a ztopili je tuto. 
Pii ztapéni téla svatého vidéli nékteri 
nad svatou ttmi stkvélou zai a ve- 
lebného muze, an s tou zat v_ pro- 
hlubni sstupoval. Nad: ohavnym zlo- 
cinem trnula pfiroda: krvava husta 
mlha spadla na mésto i na vukoli, a 
tisnila je do Sesti dni. Umuéeni a 


Svla- - 


— 539 — 


potopent téla Josafatova udalo se v ne- 
déh, dne 12. listopadu |. P. 1623. 
Uradnici hradu Vitebského dali hledat 
télo mucenikovo v znamé ovsem, ale 
v prehluboké mistnosti. Ponévadz bez 
ucinku zadouciho hleddno, slibili_ ry- 
batim sto zlatych odminy. Opét hle- 
dali rybati dne 16. a 17. listopadu. 
Z rana 17. listopadu spattili, ano z ji- 
stého mista tiné svaté vyrazi svétlo 
velmi stkvouci. Spustivse tam hiky, 
télo svaté vytahli; ihned zmizela ruda 
mlha, kteraz po Sest dni mésto i va- 
koli obkligovala ; i stal se den nejjasnéjsi 
letnimu podobny, proti obyéeji v_ se- 
vernich téch krajinach. Lidé uz¥eli s na- 
ramnym uzasem télo muéenikovo pro- 
ménéne. Plet Gi barva na tvaii Jo- 
safatové — pred jeho umucéenim hnéda 
— shledana jest nyni bélounkou a 
ruméncem prokvetlou, rty jak koraly, 
tvar stkvouci jako tvar andéla; z roz- 
taté hlavy posud krvavé kripéje vy- 
razely; kolik ran na téle, tolik jizev 
jako rubintv do ného zasazenych; po 
licich a jinde mel muéenik podkovky 
z muzské i zenské obuvi vytlacené. 
Télo svaté kameni sprosténo, do lodky 
vlozeno, ¢alounem postieno a plaveno 
az pod hrad Vitebsky; zde prendano 
na nositka, a neseno od Sjednocenych 
knézi v privodu mnoha lidu do kato- 
lického chramu sv. Michaela. Oble- 
éené v roucho arcibiskupské arcijahnem 
Dorotheusem pobylo zde sedm dni: 
lie a raze na stkvouci tvaii nevadly! 
(Dokonéeni.) 


Kardinal Mikolas Wiseman, 
arcibiskup Westminstersky. 
(Dokonéeni.) 


XV. Londynské adresa papezi, 1860; list 
kard. Antonelliho k Wisemanovi; okruznik 
Wisemaniv a Petriv peniz, Wiseman do- 
mnély zastupce papeze v pripadé jeho smrti; 
onemocnél; novy chram Némen v Londyné; 
polsti vystéhovalei v Londyné; anglik. biskup 
Colenso a kard. Wiseman, 1864. 

V lednu 1860 usnesli se horlivi katolici 
Londynti podati pripis (adresu) Piovi IX., 
a vznesli ZAdost na kardindla, aby Je) vy- 
pracoval a do Rima odeslal. Sloziv pripis 


ten podal je} dne 25. ledna t, r. papezi; 
mél 14.000 podpisi z kat. duchovenstva a 
obyvatelstva Londynského. Byl na perga- 
mené psdn a okraslen drobnomalbami v slohu 
starych knih meSnich; obraézky ty pred- 
stavovaly nejdilezitéjSi uddlosti ze Zivota 
sv. apoStoliv Petra a Pavla. Pius LX. po- 
téSil se velice nad synovskou laskou Lon- 
dynskych katoliktiv, véda dob¥e, Ze tu druh 
druha té8i v natiscich tohoto slzavého tdoli. 

' Tisné a prondsledovani sy. Otce za 
onéch Gast jsou posud vy Zivé paméti. Vérni 
synové Cirkve pYinaseli vSelikou pomoc 
skliéenému sv. Otci. Znaje srdce Wise- 
manoyo zaslal mu kardindl Antonelli z Rima 
list, na zimu 1860, v némzZz vyzyval k no- 
vym sbirkim k podpofre sy. Otce, ,aby 
vétici kat. biskuptiv v Anglii vespolnou 
péci pomoe prinesli sv. Otci v bolestnych 
tisnich jeho, do kterych uvrzen jest pie- 
vracenosti svych nepratel.“ Kardinal ro- 
zeslal prepisy toho listu vSem angl. bisku- 
ptm a vydal spolu okrugzny list k ducho- 
venstvu arcibiskupstvi svého vyzyvaje, aby 
se konaly meetingy k vyplnéni tuzeb sv. 
Otce. Oba listy byly 11. listop. 1860 ze 
vsech kat. kazatelen v Londyné Gteny. 
Slova kardinalova nalezla ohlasu. Zesnuly 
v ty doby vévoda Norfolk ztstavil kromé 
jinych odkazii ve prospéch kat. ustavd, 
i papeZi 10.000 lib. sterl. Nasbirany Pe- 
triv peniz byl znamenity; také se8lo se 
vy Londyné sbirkami pro kresfany .v Syrii 
23.000 lib. sterl. 

Jaké divéry, ano ucty na slovo vzaty 
kardinal pozival, Ize seznati z toho, co 
tehdy Gasopisy rozhlasily. V_ tehdej&i tisni 
své utinil tuze skli¢eny a stdrnouci sy. 
Otec opatfeni (v breznu 1861), kdyby ho 
Bih k sobé povolal, anebo kdyby se mél 
stati véznem svych nepratel: aby ‘v tako- 
vy ch pripadech byl Wiseman jeho zastupcem, 
pokud by nebylo lze svolati volné kon- 
klave a zyoliti nového papeze. Pius IX. 
splnomocnil jej v nastalé potrebé obecny 
sném do Londyna syvolati. Sv. Otec uéinil 
pry takové opatreni s védomim a schvale- 
nim 21 kardinaltv. 

Pomoci Boi stalo se toto opatreni ovSem 
zbyteénym, avsak kardinal Wiseman maje 
jiz po del’i Gas chatrné zdravi, sam z jara 
1861 nebezpetné se roznemohl, zotavil se 
ale k nevyslovné radosti vSech katoliktv 


vevey 


Veleznamy, kruty osud zaval mnoho 
34* 


> 


— 540 — 


polskych vystéhovaletiv do svétového mésta 
ondyna, kde% z vétSi ¢asti velkou du- 
chovni i télesnou bidu sndgeli. I k tém 
vztahla se milosrdnd laska a _pastyrska 
péée uslechtilého arcibiskupa. Znamenaje 
ubohy stav v ystéhovalciv, poprosil arci- 
biskupa v Polsku, aby mu naznatil knéze, 
jenzby prijal ulohu milosrdenstvi mezi Po- 
laky v hlavnim mésté anglickém. Primas 
polsky odeslal tam knéze_Martina Chvali- 
Sevského, jen% nabyv na Rimské akademii 
hodnosti licencidta v sy. bohoslovi, a vé- 
novav nékolik let po vysvéceni dalgim stu- 
diim na université Vratislavské, i horlivosti 
i védou podaval bezpetné rukojemstyi, Ze 
splni nadéje obou arcibiskuptiv. Chvali- 
Sevski nalezl stay polské emigrace nad 
vseliké pomySleni horsi. K umirnéni té 
bidy odhodlal se horlivy knéz k cestém 
po kat. zemich, by nasbiral almuZny pro 
neSfastné vystéhovalce. Wiseman schvalil 
cestu jeho do Parize za tymzZ uéelem a 
dal povoleni k cestovani a sbirdni almuzny 
po Italii, Francii a po Némecku. 

Anglikansky biskup Colenso. v_ Port- 
Natal v zemi Kafriv v Africe vytasil se 
v ty doby se spisem, éelicim proti kniham 
MojziSovym a obzalovan jest z toho u kral. 
tajné rady anglické (Privy Concil), kterazZ 
je} ale za nevinného prohlasila dokladajic, 
ze neni pismo sv. Duchem BoZim nad- 
chnuté a Ze neni trest vétnych v_pekle. 
V radé té zasedaji mimo jiné anglikansky 
arcibiskup Kanterburysky, arcibiskup York 
sky a Armaghsky, a biskup Londynsky! 
Pozoru hodno jest, ze kdyZ Colenso na- 
vratiti se chtél do africké diecése své Na- 
talské, duchovenstvo celé té diecése proti 
nému se ozvalo; prohlasilif verejné, Ze jej 
mezi sebe neprijmou a v Zadné spojeni 
s nim neystoupi. 

Wiseman vida anglikanské biskupstvo 
pohrouzZené v bezedné propasti rozumafstvi, 
vydal r. 1864 v zdri pastyrsky list, v némzZ 
verejné kdral anglikanské biskupy, vyty- 
kaje jim, Ze preji racionalismu a prevratu, 
spolu pak poukazal na to, ze se neddyno 
nestydéli kotiti se Garibaldimu, jenz do- 
pisem vyzyval Angli¢any (1862), ,aby zbu- 
dili prevraty z r. 1789, aby bohyni rozumu 
vystavili na oltati a potvoru papedzstvi aby 
micili.“ Nad timto pastytskym listem dur- 
dily se listy angl., i samy ,,Times,“ tvr- 
dice, Ze Garibaldi nikdy takovy list ne- 
napsal. 

Ale razny arcibiskup Westminster- 
sky poslal do redakce vytisky onoho 
isla novin ,,Times,“ vy nichZ list Garibal- 
ditiv byl skuteéné otigtén, a pohrozil no- 
vinatim Zalobou, pakli ve 48 hodindch 
neodvolaji. Tu koneéné musily Times, Daily- 


ay 
_— EY 


News a Globe odvolati, tkouce, Ze se zmy- 
lily, a %e Garibaldi opravdu tak napsal. — 


XVI. Osudny 25. vyrocnt den posvécent Wi- 

semanova na biskupa, 1865; tézka jeho ne- 

moc, smrt, pohieb, zddusni sluzby Bozi; 
jeho zdvét, ndstupce, budouct pomnik. 


Na 8. éervna 1865 pftipadal 25. vy- 
rotni den posvéceni Wisemanova na bi 
skupa, a nejznamenitéjSi ndéelnici katol. 
rodin hodlali milovaného arcibiskupa poctiti 
darem k témuZ pamdtnému dni, totizZ zla- 
tym kalichem. Prebytek k tomu_ uéelu 
nasbiranych penéz mél se odevzdati arci- 
biskupovi, aby jich uZil ve prospéch na- 
dace od’ného zalozené. V éele téch mu- 
Zav stali: lord Petre, lord Fitzalan Howard, 
lord Arundel of Wardour,, lord Srafford 
Charles Langdale, sir Robert Gerard a sir 
George Bowyer. Bih ale o kardindlovi 
jinak usoudil, a pamdtny dar nemohl se 
mu podati. . 

Churavost, kterdz se za poslednich let 
éastéji opakovala, uvrhla posléze v lednu 
1865 kardindla na lizko. Znamenaje téZkou 
nemoc syou, dal se hned svatostmi zaopa- 
triti. Nebezpeéenstvi pribyvalo naporad a 
horlivému arcibiskupovi se netajilo. Nej- 
prvé konaly se po Londyné a po jeho 
arcibiskupské osadé modlitby za ného v tézké 
nemoci postaveného, kdyZ ale jisté smrt 
nastavala, konaly.se, v unoru t. r., k na- 
rizeni generdlniho vikare modlitby za ne- 
mocného, kdyzZ smrt nastéva. U pritomnosti 
kanoynikiv kapitoly své slozil nemocny 
vyznani viry, osvédéil, Ze nikdy v Zivoté 
svém nemél ani nejmensi pochybnosti o né- 
kterém €lanku viry, alebrZ Ze vidycky se 
snaZil, tomuto vyznani uditi. Se slovy ,,jakoz 
mi Bih dopomahe} a toto svaté BoZi evan- 
gelium“ polibil knihu sy. pisma, pak Zadal 
a prijal ve trech nedélich po druhé sv. 
pomazdni. Po té polibil a poZ%ehnal kaz- 
dého kapitulara. 

Postonav nékolik nedél odebral se an- 
glicky veleknéz z Anglie k andélim, v Lon- 
dyné dne 15. unora 1865, maje véku svého 
62 let, 6 mésici a 14 dni, byv knézem asi 
38 let, biskupem 24 let, 8 mésici a7 dni, 
arcibiskupovav mezi tim 14 let, 4m.a15d., 
rovné% dlouho byl i kardindlem. 

Télesné ostatky znamenitého a ne- 
zapomenutelného knizete cirkevniho ode- 
vzdany jsou zemi 23, unora. Pohfeb jeho 
v Londyné odbyvany byl velkolepy. Po- 
dobného préivodu nevidéla svétovladnd An- 
glie od umrti kardindla Polea (+ 1558). 
Télo zesnulého bylo v prozatimnim stolié- 
ném chramu St. Mary v Moorfieldsu vy- 
kropeno a zdduSni me byla tamté%Z v 11 h. 
slouzena; chrdm byl pkeplnén katoliky i 


— 541 -— 


protestanty. Mezi ptitomnymi spatiovali 
se: zastupitelka serulivity arie Amélie; 
hrabé z Chabannesu, vyslanci francouzsky, 
belgicky a Spanélsky a zdstupcové skoro 
vsech kat. mocnosti evropskych; pak earl 
of Malmesbury, Courtenay, Buchan, Poppe 
Hennesy, asi 200 knézi, doktorfiv pisma sv. 
a kanovnikfiv. Po mii sy., kterouz slouzil 
biskup Morris, mél slovitny dr. Manning 
ohrebni tet, teénil bez mala pil druhé 
odiny. Zatim konaly kat. knézi Londyn- 
Sti pfipravy k dalSimu priivodu: 50 éerné 
potazenych vozi, v nichz sedéli biskupové 
a vy88i knéZstvo, jelo v éele pritvodu; za 
nimi umrléi viz, Sesti vraniky tazeny, po 
ném nasledovaly vozy s pribuznymi a pra- 
tely zvéénélého, pak kotdry vyslanciv, bi- 
skuptiv i jinych v nepfehledné fadé. Po 
celé cesté bylo divaékiiv bez pottu, u oken 
vSech domi i nasttechdch, vsude plno lidi. 
Sklady a kraémy, kudy privod se ubiral, 
byly z vétSi ¢dsti zavreny. Porddek nebyl 
nikde ruSen, vSude se jevila velika sou- 
strast. Aékoli potasi tmorové bylo nepfi- 
znivé , ae st predce lidstvo cely kat. 
hrbitov v Kensal-Greenu. Jiz se setmivalo, 
kdyz kladli do hrobu télo, v ném% a s nimzZ 
zasla jasna hvézda na obzoru argl.. cirkve. 

Zprava o umrti kard. Wisemana za- 
rmoutila sy. Otce; 15. brezna 1865 konaly 
se v Rimé v chramu ,al Gest“ slavné za- 
dusni sluzby Bozi za v Pdnu zesnulého, 
v Rimé velevazeného veleknéze. 

Zavét neboztika kardindla otevren jest 
uradné ke konci Gervna 1865 v Londyné. 
Zanechal po sobé jen 2000 lib. sterl. Du- 
choynim: Villiamovi Thompsonovi a dr. 
Manningovi ztstavil vlastnictvi veskerych 
spisi svych irukopist, a dal jim na vali, aby 
rukopisy jeho dle uznani anebo vydali, 
anebo znicili. Kazdému sluzebniku svému 
odkazal cely roéni plat. Penize odkazal 
trem vykonavatelim zavétu svého: knézi 
V. Thompsonovi, knézi Francis Serabeovi 
a R. Bagshaweovi. 

Nastupcem velikébo Wisemana jmeno- 
val Pius IX. dr. Manninga, 30. dubna 1865, 
jmenovani to doslo ho 8. kvétna t.r._ Dr. 
Manning prestoupil r. 1851 z anglikanské 
do kat. Cirkve, a byl diéive archidiakonem 
v Chichestru a pritelem Puseyovym. Po- 
sledné byl proboStem kapitoly Westminster- 
ské, a vynika védomostmi, povahou a vaznosti. 

Ponévadz se nedoékal milovany vrehni 
pastyr 25. roénice svého na _ biskupa po- 
svéceni, a nemohl, tudiz prijmouti pama- 
tetny dar jemu chystany, ustanovili angl. 
katolici postaviti mu jiny pomnik, chtéli 
totiz vystavéti ve Westminsteru novy dt- 
stojny aaa. chrdm arcibiskupsky, nebof 
Mariansky chraém v Moorfieldsu byl jen 


rozatimni. Slavny ten pomnik mél stati 
50.000 lib. sterl. Zakoupené stavikté bu- 
douciho chrdmu jest prostranstvi naproti 
Green-Parku, na némZ nyni stoji Cambridge 
House v ulici Piccadilly, obydli to lorda 
Palmerstona. Najem dochdzi, a pak po- 
stoupi katolicky majetnik misto to vyboru. 
V éervenci 1865 méli Londynkti katolici 
za predsednictvi nového  arcibiskupa 
schiizi, v niZto zvlaSté hojné ziéastnila se 
vyssi trida. Navrh stavby nového chrdmu 
stal se v tom shromaddéni skute¢nym uza- 
vienim. Sbirky do konce kvétna 1865 ob- 
nasely 16.000 lib. sterl.; nékteré ptispévky 
aZ 1000 a 2000lib. sterl. Tim zajisté nej- 
lépe se zyééni jméno nezapomenutelného 
neboZtika, kardindla Wisemana. 


AVII. Povaha Wisemanova. 


Wiseman by] nejvytetnéjSim cirkevnim 
knizetem v prvé polovici XIX. stoleti, ano 
zamorské Anglii byl v pravdé druhym sy. 
Augustinem, jejZ eatal” papeZ Rehor Ve- 
liky r.595 na obraceni Anglitv. Zivot jeho 
byl opravdu Zivot apostola, ktery umél byti 
vsem vsecko, jen aby vsecky ziskal Kristu. 
Ve viem, éeho se jen dotknul, dobyval vi- 
tézstvi kat. pravdé. : 

Védecka vzdélanost jeho byla vée- 
stranna, jakova zridka u koho se naleza 
v té mire, jako u ného. Kromé Spanél- 
ského, francouzského, vlaského a anglického 
jazyka, znal se vyborné v semitickych re- 
¢ich, jakoz iv bohosloveckém a filosofickém 

isemnictvi, jsa pri tom neobyéejné plodny. 
niknuy do hlubin mystiky Cirkve své, 
byl nic méné nejobratnéjsim dialektikem 
své doby. Nebylo uéeného spolku, kdeby 
se jméno jeho nebylo stkvélo. 

Viry byl skdlopevné a ku. podivu byla 
srdeéna, ano synovskaé oddanost jeho k sv. 
Stolici rimské. Za to podZival lasky sv. Otce 
Pia [X., jako snad nikdo jiny. S-chloubou 
pohlizel nan vazdy Rim a kazdy katolik 
zehnal kroktim jeho. 

Velepastyrska4 Ginnost jeho byla ne- 
unavna, bez umdleni ujimal se vSeho, coz- 
koli nalezelo v obor apo&tolsky, a to zvlasté 
vahy mu dodavalo, Ze s uéenosti a opatr- 
nosti pojil vytrvalou horlivost a lasku. Maje 
smrt za dyerma, neulevil nic v horlivosti své. 

Slovutny tento knéz, uéenec a nad miru 
horlivy sluha Pané mél do sebe néco z ohnivé 
povahy sv. Petra. Kdyz Pius IX. pred 
zYizenim svatovlady v Anglii na jisté ane- 
vyhnutelné boure poukazoval, kteréz v za- 
péti toho za¥izeni povstanou, mél Wiseman 
za to: ,nubecula est mox transitura,“ a 
used! klidné na arcibiskupskou stolici, aé 
se to vikol ného zmitalo, jako rozbourené 
more. Zmnalt zajisté dobre  tékavost lidu 


— 542 — 


anglického. Pii vSi své jemnosti neznal 
viak nizadné bazné. 

Jsa pravy knéz a biskup, byl spolu i 
uhlazenym vzdélancem, bystrym diploma- 
tem, obratnym pravnikem a vymluynym 
Feénikem. Kazdy tterek prijimal u vecer 
v pribytku svém Getnou spoleénost duchov- 
nich i syétskych osob. 

Od Proztetelnosti obdrzel nad jiné téz- 
kou tlohu, o jakovych doba nage pracuje, 
totiz aby znova zvelebil anglickou cirkev 
kat., surovym ndsilim potlaéenou a to jen 
pouhou moci ducha syého. Opravdu stal 
se state¢nym bojovnikem za svérenou jemu 
cirkev angl. a zvitézil skvéle. Jim nastal 
vyssi valet v cirkvi angl. a on zjednal Pu- 
seyoveim vy ltiné kat. Cirkve pevnou ptidu, 
na které stati mohou. 

Zmitany Zivot jeho podaval mu mno- 
hou radost, avsak i prepocéetné trpké Za- 
losti. AZ do skondni svého byl stredem, 
z néhoz vsecky cirkevni zaméry v Angli- 
cku vybihaly a v ném opét se soustiedo- 
valy. Rozéileni, panovavsi z pocatku proti 
nému se strany protestantské, utuchlo po- 
stupem Gasu a pres to vie stalse kardinal 
za nedlouho osobnosti velice vazenou a vti- 
bee cténou. Kazani jeho a predndsky pro- 
testanti radi aéetné navstévovali, podavalt 
jim zajisté pravdu pravdouci, — avSak zpt- 
sobem nepopuzujicim, neurdZejicim, alebrz 
lahodnym ano lakavym. Jméno jeho za- 
psano jest v knize Zivota, a cirkevni déje- 
pis chlubiti se bude vZdy podivuhodnym 
muzem timto. 


XVII, Spisy Wisemanovy. 


Dr. Wiseman byl neobyéejny uéenec 
a duchaplny spisovatel, na kterémzto poli 
byl velmi ¢innym a co vice i prospéSnym, 
nebot byl veliky znatel lidského srdce, 
k némuz umél prevyborné mluviti. Ve 
vsech jeho uverejnénych rozpravach pro- 
svitaé jako tervend nit dikladnost a jakasi 
neodolatelnd moc, nutici rozum bezdéky 
ku pYijeti hla4sané pravdy. On oteviel An- 
gliéantm hlubiny kat. védy a hlasal slavu 
a moc kat. viry v nabozenském i obéan- 
ském Zivoté jazykem vymluvnym, zptisobem 
lahodnym a neliéenym. 

Spisovatelska éinnost jeho spada hlayné 
v doby jeho pobytu v Rimé a do prvynich 
let jeho muZné mladosti.. Sepsal vice boho- 
slovnych spist, avSak proslul ina poli pisem- 
nictyi jinych védeckych odvétvi. Zéetnych 
spist jeho prosluly: 

a) Twelve lectures, on the connexion bet- 
ween science and rewealed religion, 1836. (Dva- 
nactero éteni, ¢ili souvislost mezi védou a zje- 
venim.) Piednaiky ty mél vy Rimé. Hned po 
vydani r. 1839 bylo dilo toto do vice jazyki 


pirelozeno a v. nejyétsi dasti Evropy znamo. 
Uvitano jest co zjey velmi utéieny, a uditelové 
bohoyédy dayali je Zakim do ruky co ochran- 
nou zbraii proti Spam povrehné a mélké yédy. 


Némecky vydal spis ten Haneberg r. 1839, a. 


podruhé Weinhart 1856, v Rezné. 

b) Horae Syriacae, jeZ slozil co profesor 
semitickych ¥eci na vysokych skolach timskych. 

c) Neplodnost protestantskych misii, 1835. 

d) Conferences on protestantismus, 1836. 

é) Essays on varions subjects, 1853. 

pj) Vysvétleni nejp¥ednéjsiho katol. uéeni 
a obradt. 

g) Piednasky o liturgii v papezské kapli o 
svatém témdni. Spis ten byl vy Anglicku velmi 
rozsiten, podavaje zevrubné vypsani vsech slav- 
nosti, ob¥adi a vykonii o svatém témdni v Rimé 
v kapli Sixtinské, s dikladnymi rozpravami o 
liturgii cirkeyni, o zpévu, malbé a basnictyi, o 
stavitelstvi a o budovach Rimskych i kat. Cirkve 
vubec. 

h) Jeden z jeho nejlepsich spish, u nas 
nejznaméjsi, jest: Fabiola ¢ili cirkey v katakom- 
bach. Jestié roman, jehoz déj vyiiat jest z prv- 
nich dob kYestanskych, prelozen jest takika do 
vsech jazyku evropskych. Kard. Wiseman ode- 
yzdal Fabiolu Londynskému spolku k vydavani 
katol. spisi, vyhradiy sobé prayo -udélovati po- 
voleni k prekladim. Vybor Dédictyi ss. Cyrilla 
a Methodia chystaje se vydati vyybornou tu knihu, 
vyzval knéze dra. Skorpika, lena syého, aby 
ve jménu vyboru k Jeho Eminenci se obratil 
s uctivou prosbou za poyoleni k uveyejnéni ée- 
ského prekladu Fabioly. Slavny knize cirkevni 
poctil Zadatele touto odpoyédi: 

V Londyné dne 9. tnora 1856. 
Velebny Pane! 

S velikou radosti svoluji v Zadost Vasi pre- 
loziti Fabiolu do Sloyanitiny, a nad miru bude 
mne tésiti, dovede-li sptiscbiti néco dobrého mezi 
lidem onoho naroda. WVytisk pfekladu, az ku 
konci dospéje, prijmu s velikou radosti. Zastayam 

Velebny Pane 
Vasim blahosklonnym sluhou v_ Kristu 
M. kardinal- Wiseman. 

Fabiolu zéestil z angliciny Vacs]. Novotny, 
uditel vy ochranitelné Brnénské, a Dédictvi ss. Cy- 
rilla a Methodia vydalo ji pod napisem: Fabiola, 
Gili cirkev v katakombach, r, 1857, v 8. (stoji 
1 zl. 58 kr. ry é.) 

i) Ukryty drahokam, 1859. Dramaticka 
hra, jizZ kardinal skyéle osyédéil své basnické na- 
dani; piedmét hry yzat jest z cirkevnich déjin 
za doby cisaie Honoria a papeze Innocence I. 

j) Lampa posvatna, obrazy ze Zivota, jezto 
na cestinu prevedli choyanci arcib, semenisté 
Prazského a umistili v Blahoyéstu 1859, str. 
305—320. 

k) Pastyitky Betlémské, preklad vy Skolniku 
1864. s 

1) Rize z Roimberka, melodrama, jez kar- 


— 543 — 


dinal kratce pfed smrti svou slozil, PYedmét 
vzat jest z nasich domacich déjin éeskych. 

m) V poziistalosti jeho nachazeji se dile- 
zité spisy, které vsak jen sy. Otec otevriti smi. 
Poziistavil mimo jiné také spis o postaveni kat, 
Cirkve v Anglicku a o jeho ylastnim vlivu y pod- 
porovani z4jmi sy. nabozenstyi. 

m) Piedmluvou opatiil spis: Nové yitézné 
palmy kat. muéenikiiv. (Némecky v Rezné 1862.) 


Dopisy. 


Z Prahy ku konci listopadu 1865. 
(Prvni spoleéna porada uéitelska.) 

Dne 16. listopadu o 4. hod. odpoledni 
selo se uéitelstvo Prazské k prvni obecné 
poradé v koleji Klementinské (v poslucharné 
theologické ¢. IV.) v_ pottu 98. Poradu 
ridil predseda, vys. dust. vrehni . Skoldo- 
zorce, p. kanovnik Prucha. Zahajil poradu 
vyzvanim k tiché modlitbé; po té pozdravil 
shromazdéni uvodni reti, v kteréZ mimo 
jiné pravil, kterak Jeho Eminenci, nejdist. 
panu kardinalu-arcibiskupovi na srdci lezi 
zdar narodniho skolstvi, a jak sdm v_ pa- 
styiském listu svém k uéitelstvu daném 
pravi, Ze rad prodléva mezi milovanym 
utitelstvem svym a ponévadz mu _ prace 
vrehnopastyiské nedovoluji, jesté Castéji 
naystévovati Skoly, s radosti vitad zpravy o 
éinnosti y poradach. Dale lidil v. d. p. 
predseda radost, jakéZ byl JEmin. nas 
vrehni pastyr zakusil, vida, jak udcitelstvo 
vérné plni povinnosti své, zaéez vzkazuje 
vsem diky a udéluje pozehnéni. (Veskeré 
shromazdéni povstalo.) — Béhem porady bylo 
navrhovano, aby porada ve 14 dnech opét 
svoldna byla, naéez v. dist. p. predseda 
odpovédél: Pral bych si viele, abych pri8ti 
poradé mohl byti pritomen. Chceeteli, pa- 
nové, vziti na mne ohled a mné poprat, 
abych i v druhé poradé zuéastniti se mohl, 
tedy necht odbyvad se schitize 3. tyden ad- 
ventni. — (Pyijalo se.) Tyto dva yyroky 
p-. predsedovy, jeZ tuto dle ,,Nar. Skoly“ 

tedkladame, zkroutil kdosi, davaje referat 
»Nar. Listim“ &. 257., v tento smysl: ,V za- 
hajovaci reci vyjadiil se predseda, ze J. E. 
arcibiskupu Prazskému nezbyva Gasu pfri- 
hlizeti nalezité ku skolstvi naSemu. Pozdéji, 
kdy% uéitelstvo Zadalo, aby ve 14 dnech 
se svolala porada pri&ti, vyslovil predseda, 
ze nema éasu tolik, aby pritomen byl po- 
radé té, prote% Zidal, by pozdéji se odby- 
vala. Z toho patrno, ze duchovenstvo na 
své (?) roli ma prace dosti, a Ze nemiize 
se Skolstvi jak ndlezi vénovati. Zdaz ne- 
vypada to jako novy argument pro odlou- 
éeni Skoly od Cirkve?(t) Na kazdy sptsob 
ale mélo by uéitelstvo miti predsedu nebo 
aspoii mistopredsedu ze stiedu svého, kdyz 


cirkevni pani hodnostati nemaji kdy al 


| jeho nav&tévovati.“ Tolik v_ ,,Nar. 


referent, jenZ mda uSi a neslySi, odi a wavtas 
alebrZ zastim hnén jsa ktiti do svéta: Od- 
luéte Skolu od Cirkve! Kyiti tak bez ohledu 
na hlasy utitelstva tomu odporujictho, ne- 
chee slyseti hlasu muzi trpce zkuSenych. 
Kyzby se p.referent poznal a nepyivolaval, 
co% by jemu nebylo ku pokoji a ostatnim 
k prospéchu! Kyzby poznal, jak téZce ura- 
zil J. Emin. véchniho pastyre, jehoz i Zidé 
velebi co vzdcného pritele mladeZe a pod- 
poru Skolstvi, o némzZ vi véechen lid, Ze 
na svych visitaénich cestach nejvice éasu 
vénuje Skolam. Co se tyée v. dist. misto- 
dozorce nar. Skol v arcidiecési, pkejeme 
Stésti cténému utitelstvu, ze dotéeny pan 
nema éasu, aby pritomen byl kaZdych 14 
dni poradé na pir. o vécech ddvno uZ vy- 
jednanych. Jsout uéitelstvu k vétSimu pro- 
spéchu kanceldtské prace jeho, jimiZ haji 
zajmy uciteli, ujima se potla¢ovanych a 
chrani je proti prechmatim povolanych i 
nepovolanych pant. — Na tomto objasnéni 
véci budiz dosti. Mohli bychom uvefejniti 
vice z dopisu nam zaslaného od uéastnika 
té porady, p. K. H.; avSak mame za to, Ze to 
nadlezi do listi vychovatelskych, a Ze prilis 
ostre kdrd nemoudrého p. referenta, jenZ 
i na poradé hled4 argumenty pro oddéleni 
skoly od Cirkve! — 


Z Prtbrami, dne 25. listopadu 1865. 
(Svéceni skoly Dubnovské,) 

Nejdrazsi klenoty lidského pokoleni 
jsou krestanska osvéta, ctnost a nabognost. 
K trojlistku tomu vésti ma dobre ziizena 
skola. To uznavse obce k Dubnu piisko- 
lené postaraly se o to, aby radna budova 
skolni, kterazby jesté dlouho potrebam a 
poctu mlddeZe stacila, vystavena byla. Udéilo 
se v Dubné posud hned vedle hospody v na- 
jaté svétniéce, do niz se sotva sto ditek 
veklo, kdezto predce témér 200 ditek tu 
8kolu nav&tévovati ma a zimniho éasu také 
skuteéné navStévovalo. Jesté pred dvaceti 
lety bylo to s tou Skolou jako na vazkach, 
ma-li se jen co pokoutni trpéti, anebo za 
verejnou povazovati. Koneéné |. 1847 mezi 
radné Skoly krdlovstvi ¢eského viadéna byla 
a mimo Dubno také Dubeuec, Haje, Bitis 
poukazduy jsou ditek svych do ni posilati. 
A od té doby nepyestali jak duchovni tak 
svétkti uradové na to dolehati, aby dikladna, 
éasu primérend skola zrizena byla. A je- 
liko% se usilovani to s dobrou vili obéant 
priskolenych potkalo: odstranény jsou vie- 
cky prekazky, misto bylo zakoupeno, pe- 
nize aspon z vétSiho dilu shledany as pomoci 
Bozi letos z jara se zatala a na podzim 
skonéila stavba, kteraz 6700 zl. r. & stala 


— 544 — 


a nyni celé Dubno krasli. Stavitel byl mé- 
Stan Piibramsky-p. Frantisek Stiebor, kte- 
ry% jiz nékolik domai vy Péibrami vystavél. 
Dne 5. listop. t. r. odpoledne po treti ho- 
diné byla od dist. p. vikate a skoldozorce 
Piibramského Josefa Votypky uptitomnosti 
vzneSenych pp. hosti z Pribrami a z okoli 
svécena nova budovatato. Jiz nékolik dni 
napred Ginily se ptipravy, Skola byla ze- 
lenym chvojim ozdobena, korouhvitky éer- 
nozZluté i Servenobilé vlaly z oken a pied 
Skolou postaven jako maly oltdr, na némz 
vyobrazen P. Jezi8,.an ditkém milostivé 
zehnd a po obou strandch oltdte z jedlo- 
vych stromk&i stény ucinény, mezi nimiz 
duchovenstvo sv. obfady konalo. Dav lidu 
byl néramny. Pékny dojem uéinili cisarsti 
. kadnici; jezto se nestydéli hned za 
Skolnimi ditkami pred samym duchoven- 
stvem krdéeti. Prtivod Sel ze staré skoly 
k soSe blahoslavené Panny Marie odrika- 
vaje litanii o Vsech Svatych. Jakkoli po- 
éasi bylo de&tivé a blata az hriza, predce 
- Dubna a z priskolenych vesnic malo kdo 
zustal doma; nybrz vsickni hledéli ten pa- 
matny den svou pritomnosti oslaviti. Kdyz 
procesi k reéené soSe Panny Marie pridlo, 
poklekl dist. p. Skoldozorce na klekatko 
a propravni modlitbu na to svéceni se 
vztahujici velmi vroucné a nabozné pred- 
nesl. Pak vstavy dal znameni, by se pri- 
vod k nové &kole hnul a pisei k Duchu 
svatémn zpival. Tu opét zaéal vesnicky 
zvonek cinkati, lid hluénym zpévem po- 
véthi rozrazel a zdlouhavym krokem dorazil 
koneéné nové Skoly, kde jiz Pribramiti a 
Dubeneéti vzacni hosté éekali. Po vyko- 
nanych cirkeynich modlitbach u toho pred 
novou skolou postavencho oltariku obratil se 
dtist. p. Skoldozorce k lidu a svym vydat- 
nym libozvuénym hlasem velmi dojimayvou 
reé mél, kterazby zasluhovala do tisku pii- 
jiti. Porovnay Skolu k roji a pilné z4ék 
k véeli¢ékam dokazoval, kterak naboZenstvi 
Kristovo zakladem pravé osvéty jest a jak 
véecko uméni lidské nebezpeéné byti mize, 
kdy%Z se od nabozenstvi odlou¢i. Pravdu 
tu péknymi priklady provedl. K zavérku 
dékoval ve Jménu nejvysSich osob vSem 
tém spanilomyslnym muZtim, jenZ se o vy- 
stavéni té nové Skolni budovy razné zasa- 
dili. Samo sebou se rozumi, Ze véecko 
hlasité plakalo. Po té Sel do vnitr Skoly, 
pomodlil se v Zdkovné a pak véecky mist- 
nosti svécenou vodou vykropiv chystal se 
domi, aékoli ho vsickni snazné prosili, by 
8 nimi jeSté chvili pobyl a po tak velkém 
namahdni se. obéerstvil; vSak on nechté 
v noci po lesich se potloukati dal zaptah- 
nouti a ujizdél domi. Véickni hosté ho 
litovali chydlice jeho vymluvnost a piivé- 


tivost. Nakladem prikolenych obei byla 
ve Skole hluénd svatina pfistrojena, pri 
niZ se — jak obyéejno — pYislukné pro- 
nd’ely p¥ipitky. Drive ale neZ dist. p. 
’koldozorce odjel a hosté k stolu zasedli: 
prednesla dceruSka mistniho uéitele p. Voj- 
técha Chlosta ve jménu skolni mlddeze 
srdeéné podékovani. Bud. 


Z Hradce Krdlové dne 28. listopadu 1865. 
(Mladistvy obracenec. Zbozny umysl.) 

Nemohu mléenim pominouti slavnosti 
dojemné, které v kostele P. Marie v ned. 
XXV. po sv. Duchu se konala. Zak prvé 
gymnasidlni ttidy Jos. Ruml sklddal vy- 
znani viry katolické do rukou p. katechety 
Bohumila Hakla; svédky byli p: friditel 
Tom. Bilek a tridni prof. p. Jos. Votruba. 
Tim byla vyplnéna ddvna touha obrdcence, 
totiz byti katolikem. Otec svolil k tomu 
a byl sém pfitomen slavnosti té, nemoha 
se zdrzeti slz, tak i mnoho jiného lidstva. 
Uchvacujici bylo, slySeti jasny hlasek décka, 

fivinujiciho se neohroZené k Cirkvi sv., 
zriti andélskou radost a vnitrni pohnuti na 
tvari jeho. Po krasnych obradech ujal se 
slova p. katecheta a mél reé na text: ,,Usi- 
lujte o jednotu viry;... jeden Pan, jedna 
vira, jeden krest.“ Mluvil asi v tato slova: 
Obiady posvatné jsou vykonany, novy ud 
vstoupil do tajemného svazku Cirkve sv. 
Ziekl se bludu, sjednotil se s nami. Kdyz 
Spasitel po vééné pamdatné posledni veéeri 
Sel na horu Olivetskou, modlil se Bohu 
Otci modlitbou krasnou, jiz nadm zaznamenal 
sv. Jan. ,Otée svaty, zachovej je, kterézZ 
si mi dal, ve jménu svém, aby byli jedno 
jako i my.“ (Jan XVII. 11.) I sv. Pavel, 
Jehoz slova jsem svrchu uvedl, napomind 
nas k jednomyslnosti u vite. Jako byl 
Kristus jeden, tak mélo byti i jedno du- 
chovni télo Kristovo, jedna Cirkey. Leé 
déjepis cirkevni nds uéi, Ze povstali mnozi 
nepastyrové — najemnici, kteri trhali- du- 
chovneé télo Kristovo, odvadéjice ovce od 
ovéince pravého, spisobili odstépeni, rozkol, 
nesvar, roztrzky mezi nimi. Co pak zbyva 
takovym spoleénostem, jez se cirkvemi zo- 
vou, nez aby diive neb pozdéji jako po- 
bloudilé deery se vratily v lino matere své, 
cirkve katolické. Takové obraty ptsobi 
vsak toliko milost Bozi. Ona ptisobi v jed- 
notliveich, tak Ze tito poznavajice cestu pra- 
vou, nastupuji ji, odchylivse se od stezky 
bludné. To vidime na sy. Martinu, ten 
jako chlapeéek Sestilety potajmo do kre- 
sfanskych chrami chodival, jeSto rodite 
pohansti o tom ani zdani neméli. Tak na 
oko jsa pohanem, -byl presvédéenim horli- 
vym kresfanem. Tak 1 sv. Augustin po- 
slouchaval se zalibou feti arcibiskupa Mi- 


— 545 — 


lanského sv. Ambro%e, jsa sdm utitelem 
reénictvi tamtéz. Milost Bo%i roz%ehla mu 
Jasny paprélek pozndni pravdy, obratil se 
a stal se slavnym uéitelem cirkevnim. — 
I ty, ditko milé, uéinilo jsi rozhodny krok, 
prestoupivsi na viru predki svych. Tvoji 
predkové pred 300 lety byli katoliky a ty 
se navracujes’ jako ztraceny syn do domu 
otcovského. Velkaé byla milost Bozi, kterd 
té pohnula k ptedsevzeti tomu a sily ti 
dodala je vykonati. Ty sdm jsi vyznal, 
s jakou ochotou jsi poslouchaval kazani 
knéze katolického, s jakou pozornosti jsi 
naslouchal, kdy% se sv. nabozZenstvi kato- 
lickému vyuéovalo! Setrvej na draze za- 
poéaté, zachovavej prikazdni, dochovej si 
viru_neporuSenou k onomu dni, az prijde 
soudit Syn Bozi ve slavé své Zivych i 
mrtvych, abys dosdhl koruny spaseni! — 
Vy pak, jino’i studujici, prijméte jej za 
syého spolubratra a, jeSto jste ho jiz drive 
milovali, milujte ho nyni dvojndsob, svitice 
mu prikladem eens: skutka. Béda tomu, 
skrze koho pohorseni pochazeji. Nestydte 
se hldsiti se k vire katolické, budte hor- 
livymi vyznavati jejimi a tak s pomoci 
Bozi ziskame. i jiné bratry ovéinci Kri- 
stovu a bude jeden ovéinec a jeden pastyr. 
Po té slouzil pan katecheta pri asistenci 
Be bohoslovei mii sv,, pri niz obracenec 

ive se vyzpoviday, se svici v ruce pfrija 
Télo Pané. — Osméluju se také uéiniti 
zminku o horlivosti neunavné p. katechety, 
kterak peéuje o opravu katedralniho chramu 
Pané sy. Ducha. Jeho pii¢inénim zbu- 
dujou si bohddé studujici trvaly pomnik 
v chramu tom novym oltdtem gotickym. 8S. 


Od Doubravky, 26. listopadu 1865. 
(Posvéceni nového chramu y Dolnich Buéicich.) 

V nedéli XXII. po sv. Duchu, dne 5. 
listopadu t. r. konala se v Dol. Buéicich 
zvlastni cirkeyni slavnost, posvéceni nové 
zbudovaného chrdmu Pané. Dol. Buéice, 
vesnice jednu hodinu cesty od Caslavi, lezi 

ti silnici k Chrudimi vedouci, v urodné 
iets jiz Doubravka protéka. Zde by- 
val pred mnohymi dety farni chrdam Pané, 
ke cti Viech Svatych. zasvéceny, kteryz 
pozdéji, zneznamych mi oe lialnim se 
stal a obce k fare Buéické nalezejici byly 
k Chotusické pridéleny, tak Ze od té doby 
az do r. 1820 Chotusiéti duchovni zde sluzby 
Bozi kaZdou étvrtou nedéli vykonavali. 
Roku 1820 byl kostel tento pro nebezpeti 
hrozici zavten a koneéné z obavy mozxucho 
nestésti zcela zboren. Od toho Gasu ne- 
méli Buéiéti svého chramu Pané. — eye 
r. 1853, v den Nanebevstoupeni Pané, byl 
na tom misté, kde kostel staval, zakladni 
kamen k novému chraému urozenym panem 


Jos. Osvaldem hrabétem z Thunu, co pa- 
tronem, poloZen a distojnym b. stridnikem 
p- Jos. Mouékou, dékanem z Potéch, pri 
asistenci patron, duchovenstva posvécen. 
Stavba nové svatyné této dosti rychle ku 
alg ostupovala, jesto obéané Dolno- i 

orno-Buéiéti, jako% i Vrdovéti (tito k Zle- 
bim pfrifateni) p. hrabéte pri stavbé chval- 
nou ochotnosti podporovali. Pottebnd véak 
k sluZb4m BoZim vnitini uprava a ta okol- 
nost, Ze obéané obou Buéic spoleéné s Vr- 
dovskymi mezi tim Gasem o zfrizeni fary 
v Dolnich Buéicich na patfiéném misté za- 
kroéili — co% po mnohych prekazkach ve 
prospéch Zadateli ptiznivé jiz vytizeno — 
jakoZ i to vrouci prani, aby instalace no- 
vého p. fardfe a posvéceni chrému v tyZ 
den se odbyvaly, jsou ty pritiny, Ze se 
doba vysvéceni chradmu Pané az do leto- 
niho roku prodlouzila. An ale i leto’ni rok 
jiz ke konci se chyli a byt pro nového fa- 
rare jesté vyjednan neni a napotom i obava, 
ze by vyjednavani toto snad dlouho trvati 
mohlo, jakoz i touha, aby aspon nékdy 
sluzby Bozi se zde odbyvati mohly, pfi- 
mély osadniky k tomu, Ze o vysvéceni 
chraému Pané, na nedéli, kterd po Viech 
Svatych pripada, a v kterouz se zde kazdo- 
roéné dle prastarého obyéeje posviceni, pa- 
matka to posvéceni byvalého chrdmu Pané 
slaviva, zakroéili. Nejdist. bisk. konsistor 
Kralohradecka, uznavajic spravedlivou Z4- 
dost osadniki Buéickych a Vrdovskych 
s radosti k tomu svolila, aby chram Adel 
Buéicich v nedéli po Vsech Svatych vy- 
svécen byl, splnomocnivsi zdroven distoj- — 


_ného bisk. stridnika p. Jos. Mouéku, ne- 


mizZe-li pro svou churayost sdm osobné 
obrad tento vykonati, aby v posvatném vy- 
konu tomto bisk. vik. tajemnika, dist. p. 
Jos. Novotného, dékana z Goléova Jenikova, 
zastupcem mél. 

Kazdy vérny naSinec snadno se do- 
mysli, s jakym radostnym pocitem zvést o 
vysvéceni nového chramu Pané zde prijata 
byla, nebylo ani jediného uprimného kato- 
lika, jenZ by se na tento den byl netésil, 
jenzby na mysli byl nepremital, ¢imby 
k oslavé touzebné oéekdvaného dne pii- 
spéti mohl. - 

Aby vie dle jistého fadu se dalo, se- 
stavil se z osadniki zvlaStni vybor,*) jenz 
si za Uuéel vytknul, vie, teho jeSté k sluz- 
bam Bozim do chramu zapottebi, opattiti 
a den svéceni chrdmu distojné oslaviti. 


*) Clenové tohoto vyboru byli p. p.: Jan Capek a 
Jan Paclt z Dolnich Butic, Jos. Tetrev z Hor. B. 
a Jan Kutilek z Vrdu, zvolivse si za svého radce 
vel, p. Fr. Koutnika, zim. kaplana Zehusického, 
jemuzto pi. hrabénka obstarani vsech k bohosluzbé 
potrebnych véci zvlasté svérila. 


— 546 — 


SeznavSe, éeho se chrdmu jesté nedostava, 
obratili se pfedevsim k pani -hrabénce 
z Thunu s tou prosbou, aby jich v dile 
bohumilém podporovati raéila. A hle, dt- 
véra, kterou v spanilomyslnou chot p. pa- 
trona skladali, jich nezklamala, nebof ona 
darovala chramu Buéickému kromé tri upl- 
nych me%nich rouch a dvyou polstarti vlastno- 
ruéné zhotovenych, mimo veSkeré pradlo 
na oltar, pro duchovniho a ministranty, 
jesté pkes 300 zl. na zakoupeni k boho- 
sluzbé potrebnych véci. Vidouce tuto sle- 
chetnou obétavost pani hrabénky, koupili 
élenové tého% odboru sami pozlaceny lustr, 
dvé hedbavné korouhve a kriz dobre po- 
sttibreny. — Mezi tim Gasem, co se tyto 
véci obstaravaly a chram Pané ku slavnosti 
vnitr i zevnitr okraSloval, priblizil se den 
5. listopadu, k vysvéceni chramu ustano- 


veny. Jiz veter pred tim dnem oznamo- | 


valo slavné sezvanéni libozvuénych zvoni, 
jakoz i sttelba z mozdiri blizkym i vzda- 
lenym radost Buéickych. 

Dne 5. listopadu pak hned Gasné rano 
bylo v Buéicich nad obyéej Zivo, a aé- 
koliv tého% dne husta mlha pokryvala celé 
ekoli, predce.z blizka i z daleka schazeli 
se zdstupové, aby spolu radovali se s ra- 
dujicimi. Po osmé hodiné sjizdélo se vel. 
duchoyenstvo z Chotusic, ze Zbislavi, Ze- 
hugic, z Caslavi a z Turkovic, jakoz i di- 
stojny b. vik. tajemnik, co vykonavatel 
posvatnych obradi v zastoupeni churavého 
p- vikaére, napotom jini pozvani hodnostari: 
p- baron z Voithu, c. k. Caslavsky krajsky 
prednosta, p. Foydl, c. k. okresni, patr. urad- 
nictvo a koneéné po 9. hodiné zavital pri 
strelbé z mozditi mlady p. hrabé Osvald 
z Thunu, maje pri slavnosti zastupovati ne- 
pritomného, v Mexiku meSkajiciho pana 
otce. — Hned pak hnul se privod ze Skoly 
pri slavném sezvanéni a sttelbé z mozditt 
k nové vystavenému chrdmu Paéné, mladez 
Skolni predchazela, ndsledovali za prapo- 
rem Zivnostnici, shor zpévakéi a hudebnikd, 
druzitky, vel. duchovenstvo, za nimi ml. 
pan hrabé, p. krajsky, okresni, patr. urad- 
nictvo a ostatni pozvani hosté. 

U dveti zavrencého jesté kostela, jehoz 
priéeli prapory a zelenym yvéncem okras- 
lené bylo, privod stanul a Chotusicky p. 
fardy oslovil ml. p. hrabéte takto: —,, Vysoko- 
rody pane hrabé! Na misté nepritomného 
p. otce Vaseho, co milostivého patrona 
chrému Pané tohoto, jehoZto osobu pri této 
dneSni slaynosti zastupujete, skladdm Vam, 
urozony. pane, co duchovni pastyt této osady 
ve jménu viech oByratels nejvroucnéjsi 
diky, Ze tento chram Pané mnohym né- 
kladem z gruntu nové vystavéti dal, jakoz 
i také, Ze Vase spanilomysind pani mater 


ku vnitrni ozdobé velikou obéti byla piri- 
spéla.“ — Po té potaly predepsané posvatné 
obiady a sice po vykonané modlitbé, Zehnani 
vnéjsich zdi, pri ¢emZ duchovni sttidavé 
se sborem zpévackym Zalm 50.: ,,Smiluj se 
nade mnou Boze“ zpivali. Napotom veéslo 
duchovenstvo do kostela k hl. oltati, pri 
éem% se litanie o Véech Svatych zpivaly. 
Kdyz pak byl dist. svétitel oltak a cely 
kostel pozehnal, jal se pokropovati i zdi 
vnitini, pri Gern% duchovni predepsané Zalmy 
péli, a na to se modlitbou sv. ukon skonéil. 
Po modlitbé zpivala se pisei pred ka- 
zanim: ,,Otée na& mily Pane“ a na kaza- 
telnu vystoupil Caslavsky katecheta hl. a 
realni Skoly, vp. Jan Al. Noziéka. V uvodu 
fei své porovnaval osadniky zdejiis Israe- 
lity v zajeti babylonském, kteri po 70 rokt 
neméli chrédmu, byli bez knéze, bez obéti. 
Jak tedy — dolozil — vitané, jak. radostné 
bylo jim provolani Cyrovo: Kdo mezi vami 
jest a lidu Boziho, nechat jde do. Jerusa- — 
léma a stavi dim Hospodina, Boha israel- 
ského. Jakou radost pocitili, kdyZ navra- 
tivse se do mésta svého, poéali kopati za- 
klad k novému chramu! Knézi radosti 
troubili, starci radosti plakali, vSechen lid 
radostné pokrikoval. _ Podbbint radost po- 
cifujete zajisté i vy, mili osadnici; 45 let 
jest tomu, co se zde nehldsalo slovo Boii, 
nekonala obét nejdrazsi, nerozléhal zpév 
nabozny. Bylo tu prazdno, smutno, pusto. 
Vsak nezpominejme dnes téch presmutnych 
éasi pro nynéjsi slavnou a radostnou dobu. 
Aj, jiz tuto ze zakladu novy chram Pané 
vétsi, dikladnéjsi, krasnéjsi neZli byl stary 
k oblakim strmi, kteryZ znaénym ndkla- 
dem uroz. p. Jos. Osvalda hrabéte z Thunu, 
jakoz i také vaSim usilovnym namahdnim 
zbudovan aupraven jest. Jiz tuopét usly- 
Site hldsati slovo Bozi; opét ta nejdrazsi 
obét téla a krve Pané za Zivé i za mrtvé 
se tu konati bude. Opét budou se rozlé- 
hati tuto pisné chvdly Panu nejvyssimu. 
Dnes jest jiZ vSeho toho poéatek, zdaz tedy 
neni dneSni den pro vas den slavny a ra- 
dostny’? Aby viak dneSni radost byla vam 
k spaseni prospéSnd, musite dobre na mysli 
uvaziti, ¢im tento nové posvéceny chram 
Pané se vam dnes stava — a jaké povin- 
nosti ohledné ného na sebe berete, aby vam 
byl skuteéné domem spaseni. Po. kazani 
slouZil dist. p. vik. tajemnik zpivanou m&i 
sv. pri asistenci osmi zde pritomnych knézi; 
k zavérce zapél: ,Té Boha chvdlime* a 
udélil poZehnani. ‘Tim ukonéila se pro Bu- 
cice prepamatna slaynost, kterdzto zajisté 
utkvi v myslich iv srdcich vSech téastnika. 
Na veétSi toho dne oslavu a na poctu 
pozvanych hosti usporddal slavnostni vybor 
hostinu v domé p. Jana Capka, piedsedy 


— 547 — 


tého% vyboru, jako% iy domé p. Jana Paclta 
pro zpévacky a hudebni sbor. ¢, 


Od Vysoké dne 26. listopadw 18665. 
(Prinut vejiti — do chramu Pané.) 

»Compelle intrare“ — prinut vejiti — 
slova ta na mysli tanou, kdykoli a kde- 
koli vidime &etné davy lidu v éas_ sluzeb 
Bozich pred chramem prodlévati, atkoliv 
uvnitr dostateténé mista se naleza. Pyitinu 
k tomu nedavej% duchoyni nikdy zbyteénym 
a Niage aneb protahovdnim éasu k sluz- 

dam BoZzim uréeného, pamétliv, aby v ur- 
citou hodinu (Conc. Trid. s. 22) sluzby 
Bozi konal. Ostatné tteba dle rady sv. 
Payla zachovati se, ktery takto di: ,,Kaz 
slovo, nabizej v Gas i nevéas, tresci, pros, 
Zehti ve v8i trpélivosti a uéeni,“ aby, kdy 
napomenuti neprospiva, pttsobenim na cit 
zahaléivi otaleti do chrdmu poukdzani byli, 
u nich% tak zyané ,argumentum ad_ ho- 
minem“ nejvice vyda, kdy o presvédéeni 
se jedna. Tomu dobte porozumél sv. Jan 
almuZnik, patriarcha Alexandrinsky, ktery 
vida, ze iid po slySeni evanageli z chramu 
heer prestal u vykondydni posvatnych 
obradtiv a nadsledoval vychazejicich, a po- 
sadiv se u prostred nich pravil: ,,Ditky, 
kde stado, tam pastyr. Bud se mnou vstupte 
do chrdmu, aneb jé s vdmi zde ztistanu.“ 
To pomohlo, Ze budoucné vice pred chra- 
mem vy éas sluzeb Bozich nemeSkali. A 
jestlize za starodavna siné chrdmové pro- 
chazeli jahnové, aby Zidny Sramot se nedal, 
nikdo neSeptal neb nepodrimoval, zapotrebi 
i nyni prihlidnouti, by vikol chramu v Gas 
sluzeb Bozich pohorslivé sborovdni se ne- 
dalo. Prospéloby snad také ohlasiti, Ze 
pro ty, co pred domem Bozim  stavaji, 
slovo Bozi se zvlaS8tnim ohledem na né vy- 
kladano bude a to u prostred nich venku, 
aby jich srdce co dobra ptida neztstalo 
ladem leZeti, ale hojného uzitku nebeskému 
hospodari neslo. Mozna, zeby nikdo venku 
neztistal, boje se verejného zahanbeni, k né- 
muz se prikrotiti md, kdyz ostatni pro- 
stredky neprospivaji. 

Nemohu zde zamléeti, co mi d. pan 
dékan Starokolinsky ondy vyprayoval, rka: 
»Byl jsem v Kladsku, a kdyz jsem v chréamu 
nékteré pamatnosti prohlizel, dotazoval jsem 
se na to a ono vikdre — kaplana —, ktery 
mne provazel, nedostal jsem vsak na své 
otazky ZAdné odpovedi. Jsa toho minéni, 
Zeby mij praivodéi snad dobre nedoslychal, 
tazi se hlasit&ji jednou a podruhé, ale vikar 
ustaviéné ml¢i, procez jsem také umlkl, a 
u% bych se byl a% mrzel a povazoval vi- 
karovo mléeni za cos urdZlivého. Ale kdyz 
jsme prisli do zdkristie, tu mne mij pri- 
vodee poéal odproSovat, Ze na viecky mé 


dotazy neodpovidal, an by pry pfritomny 
lid nai rozpravu za pohorgent brati mohl.“ 
Komu tu nenapadne ono starorimské: ,,Fa- 
vete linguis,“ kterym Rimané jesté pohané 
k lidu provolavali, aby vSe umlklo a obéti 
diistojné prindSeti se mohly. Neméné vy- 
znamna jsou slova, kterymi knéz pri mii 
sv. sebe a lid k modlithé vroucnéjsi vy- 
bizi, rka: Sursum corda! — yzhéru srdce 
— a pri kterych sv. Chrysostom poslu- 
chaée takto oslovuje: ,,Co Gints, Glovéte? 
nepfislibil-li jsi knézi, ktery tekl: Vzhtru 
mysl a srdce“ a ty tekl: Mam ku Panu? 
NeostychaS se aniZ se hanbiS, kdy% v té 
hodiné lharem se stavas? — Sto Sedesat 
hodin ma& v témdni, jednu jedinou po- 
nechal sobé Bih, a ty ji maris svétactvim, 
smichem a shonem?“ .V skutku ona ve- 
lebna tichost, jaka v chrdmu a vné po éas 
sluzeb Bozich: panuje, jest ta nejvét¥i a 
nejprednéjsi oslava bohosluzby, které prede- 
vsim vSemozZnymi prostiredky dovoldvati se 
dluzno, podle slov apoStola: ,,Toto mluv 
a napomine} i treste) se vSim prikazovdénim, 
zadny at tebou nepohrda.“ (K Titovi 2.) 
J. N. D. 


Z Domazlie 25. listopadu 1865. 
(Malby vy chramé obnoveny.) 

V dobé, v kteréZ penéZni tiseti jako 
mtra tlati hospodafe i remeslnika, v kterézZ 
mnohy necitelny upir ssaje krev dlugnika 
néramnymi uroky z penéz ptjéenych, a 
pri tom se jeSté dobrodincem a pomocnikem 
nuznych nazyva, — v dobé, v kterézZ zidé 
i ZidovSti krestané od véritelii dluhy ku- 
puji za leyny peniz a je pak soudnimi 
prostredky bezlitostné vymahaji, tak Ze 
mnohy statek, mnoha Zivnost tim k ipadku 

richazi, v,dobé takové jest to véci poté- 
Sitelnou, kdyz danémi a penéZni bidou uta- 
hany lid kresfansky nezapomina na chramy 
Pané a jim pustnouti neda. 'Takového ra- 
dostného dikazu lasky ku svatyni Pané 
doékali jsme se opét tohoto roku vy Do- 
madzlicich. Nebot kdyz z dobrovolnych pri- 
spévki v prede&lych letech bylo v8ech 
Sest oltari dékanskeho chradmu bohaté po- 
zlaceno a obnoveno, neméla naboznd mysl 
osadnikiv nasgich pokoje, vidouc nad lesklymi 
oltari malbu vékem a ndnosem prachu spust- 
lou. Nejprvé prihlasil se dobrodinec, jehoz 
jméno aé nerad musim zamléeti, abych 
skromnost jeho neurazil, a ten obétoval 
260 zl. r. &, schované to dédictvi po ro- 
ditich, k tomu, aby malba nad hlavnim ol- 
tatem a v_ presbyteri'um byla obnovena, 
co% mi ovSem nemalé starosti zptisobilo. 
Nebot jak nyni nad krasné vyzlacenymi 
oltati bez uSkozeni nejprv zednickou a 
pak malitskou praci vykonati? odkud né- 


— 548 — 


kladné leXeni vziti a je do vysky 8—10 
sshi dostati? kterak takové dilo vyvésti, 
aby pri tom nemusil chrdém Pané se za- 
vriti a sluzby Bozi ptestéhovati? — Po- 
prosil jsem radu obecni Domadlickou a 
ona dala diivi k ndkladnému leSeni po- 
trebné a mimo to i vylohy za postaveni 
a p¥endgeni leSeni z dichodu zapravila. 
A tak bez trazu Zivoti lidskych a bez po- 
Skozeni oltéti v mésici éervnu byla malba 
na zdi i v klenbé presbyteria k radosti 
osady obnovena DomaZlickym malitem Pe- 
trem Wimmrem. Véak nova malba presby- 
teria nehodila se vice k zaprdS’ené a vy- 
bledlé malbé v rozsdhlych klenbach lodé 
kostelni. Proto% na vyzvani zboznych osad- 
niké uéinil jsem provoldni ku sbirce, kte- 
rouZ ochotné na se vzali p. Vacslav Wagner, 
radni a p. Josef Kresl, vybor v obci Do- 
mazZlické a snahou obou téchto pani a po- 
moci nékterych dari mi doma doruéenych 
poéali jsme dale pracovati, tak Ze dnes 
v den sv, Katetiny dohotovena jest obnova 
malby druhé i treti veliké klenby lodni, 
a pro budouci jaro ném jen maly kus 
prace nad kruchtou hudebni zbyva. Pyi 
obnové malby zdrzela nds nemila nehoda, 
oblouk délici lod od kruchty byl tak ne- 
bezpeéné trhly, Ze musil nakladné opraven, 
vybran a zase upevnén byti, anizZ by se 
pri tom ublizilo klenbém k tomu oblouku 
priléhajicim. — 

A tak mily étenari, kdybys zabloudil 
do krajiny Sumavské a navitivil starobylé 
Domaizlice, tuto pevnou hraz ndrodnosti 
éeské, neopomin vejiti do dékanského chramu. 


Snad jsi vidél jiz mnoho chrdmi vétSich 


a nakladnéjsich, ale tak ouhledné a GCisté 
upraveného chramu nenalezneS daleko Si- 
roko. Dokladém, Ze mistrovské malba na 
sténdch a klenbach chrdmu nageho pt- 
vodné zhotovena byla od malite Plzenského 
Julia Luxe roku 1756, ktery% i kostely 
v mésté Boru (Hayd) a ve Sttibtée maloval. 
Ve trech velkych klenbach na 9 saht Sitky 
rozepnutych jsou titi ohromné obrazy, z nichzZ 
prvni vypodobiuje vnitrek chradmu Jeru- 
salémsk¢ho a sluzbu Boi starozdkonni, pti 
kteréZ svaty Jachim a Anna o potomstvo 
prosi. Rohy malby této zdobi krdsné po- 
doby étyr svatych Otct cirkevnich sv. Je- 
ronyma, Ambroze, Augustina a Rehofe 
Velikého. Obraz klenby nad hlaynim ol- 
takem jest zdroven titulnim obrazem chramu 
dékanského, a predstavuje vyplnénou touhu 
svatych rodiéi Jachima a Anny narozenim 
jittni hvézdy mnaseho spaseni bl. Pann 

Marie. Ctyry konce toho obrazu kerk 
podoby Gtyr sv. evangelisti. Prostredni 
nejkrasnéjsi malba jest vyobrazeni litanie 
loretanské kolem Krélovny nebes, zdstupem 


andélii obklopené. Mimo to nalezne i meni 
obrazy na sténdch naSeho chrdmu malo- 
yané, totizZ zasnoubeni, navStiveni a obéto- 
vani Panny Marie, jakoz i outék do Egypta 
a tekneS se mnou, Ze malit, kteryZ s ta- 
kovou vroucnosti maloval: Zivot’ a oslavu 
Matiéky Bodi, zajisté byl té% horlivym cti- 
telem jejim. Tak jsou Domailice zase o 
jednu ozdobu nabogenskou bohatsi, z éehoz 
budiZ Bohu Gest a dobrodinctim hojné po- 
zehnani Jeho odplatou za dary jejich. Ko- 
netné dokladam, Ze pri obnové chrému nad 
kruchtou nalezen byl napis dvoji s leto- 
pottem, prvni: ,InItlo fVIt ConDIta* svédti 
o prvnim zaékladu kostela naSeho roku 1110. 
Druhy, delSi ndpis dokazuje, Ze 9 let po 
velikém poZdru (r. 1747) byl tento kostel 
zase dostaven a sklenut roku 1756. 
P. Karel Hajek. 


Z diecése Brnénské ku konci listopadu 1865. 
(Milostivé léto. Osobni zpravy duch.) 

Slavnosti Véech Svatych poéalo v die- 
cési nadi milostivé léto, na které uZ tyden 
pred tim ve stoliéném chramu Pané wu sy. 
Petra a Payla v Brné, jako% i ve farno- 
stech venkovskych pripravovan byl lid nas. 
V Brné v nadéeéeném chramu Pané vy- 
uéoval lid o odpustcich plnomocnych milo- 
stivého leta neunavny, veleuGeny pan pre- 
lat Pansab — po farnostech venkovskych 
pak vel. duchovenstvo. Byl to velkolepy 
okamZik, kdyZ 1. listop. velebny hlahol 
zvoni veskerym méstim, méstystim a ves- 
nicim diecése nasi zvéstoval poéatek ,,mdlo- 
stivého léta,“ jezto se pravé ku konci kloni. 
Bth Zehnal praci nasi, bylo ji hojno; Pan 
dejZ vytrvalosti! Bylt to triumf, slava Krale 
krali, kdyZ stateéni vesniéané v privodech 
éetnych navstévovali chramy prozpévujice 
éest a chvalu Jezu Kristu v Svatosti oltarni 
skrytému, prosice spolu o vitézstvi Cirkve sv., 
o posilu sv. Otce, neohrozeného Pia IX. — 
Posledniho t. m. ukonéi se slaynost milo- 
stivého léta té% hlaholem zvonti a chvalo- 
zpévem ,,T'e Deum.“ — Nemaly povyk se 
stal u nds, a trpky usmév se objevil na 
tvari mnohého alabetdoetist kdyz d. p. Kti- 
zek se vzdal stolice uéitelské (pastordlky) 
na bohoslovném ustavyu v Brné. Kdoz% véak 
lépe znd poméry, kdo zna pevny charakter 
vp. Krizka a ptedevsim jeho skromnost, 
nebude nikdy pochybovati o jeho uéenosti, 
0 jeho vzorném chovani kné%ském. K temu 
kdo pes v tom ma svou radost.. Vimt 
jiz od mnohych let, Ze se mu vezdy viecko 
baZeni po hodnostech, po vyznamendni, cti 
a slavé oSklivélo a Ze jedinou radost pro- 
jevoval v pastyiské péti o svétené duXe. 
To uvaziv i na8 nejdistoj. velepastyt An- 
tonin Arnost povolil prani jeho a ustandvil 


— 549 — 


ho za kaplana do T. blize Brna. — Na jeho 
misto: povolan p. dr. Chmelitek, kaplan z4- 
mecky hrabénky Ditrichsteinové v Pegavé 
ve Styrsku, ktery% diive v K. tii leta ka- 
planoval, zndmy co spisovatel tesky i né- 
mecky — bratr dyou Vrattt Chmeliéki, Be- 
d¥icha (misiondte) a Jana fiditele hlay. 
narod. Skoly v Brn’. Novy .pan profesor 
jest vysvécen r. 1847. B, 


Z Ostrihoma 6. listopadu 1865. 
(Listy z cesty; II. — Dokonéeni.) 

ProhlidnuySe si mésto a pobyvSe ve 
dvou jinych kostelich, kdez% jsem se poté- 
Sil spathiv v obou oltdte sv. Jana Nep., *) 
vratili jsme se (totiz jd a bratr mij, jenz 
mne byl z Budina sem doprovodil), k veéeru 
do hostince. Kdybych mél ducha trochu 
pruznéjsiho a schopnéjsiho k popisovdni, 
podal bych Vdm nyni utéSeny obrazek 
onoho veéera v Ostrihomé. SlySime hluk 
a krik z ulice, jdeme k oknu a tu vidime 
tahnouti day lidi s korouhvi éerveno-bilo- 
zelenou, na niz veliky ndpis, a cely zdstup 
bez prestani kriti nékomu ,FEljen.“ Jsou 
to voliti, a jdou k ptedbézné poradé, ja- 
kych ted po Uhrich: vsude. Bavil nds 
z okna pohled na tyto z horlivé péée o 
viast a ustavu jeji po kolik nedél statné 
se opijejici obtany. Ale radost naSe se 
ojednou zarazila, kdyz cely ten vravora- 
jici day hrne se do naSeho hostince a u 
divokém hluku po schodech vzhtru k nam. 
By! totiz vedle naSeho pokoje veliky sal, 
kdeZ diti se méla porada. Tam kandidat 
mél feé, jejiz kazdé slovo provazeno bylo 
tvavym Eljenovanim. Ale pojednou jina 
scena. Naproti hostinci jen pres cestu je 
primy vreh, odkudZ do oken hostince i do 
olen patra pékné jest vidéti. Tam s jinou 
orouhyi vylezli privrzenci druhé strany, 
a poéali eljenovdnim pro druhého kandi- 
data a vyzyvavym pokrikem do nagich 
oken draZditi a vytrhovati naSe sousedy. 
Ale ti se nedali vytrhovati, neslySeli snad 
pro svij krik hluk z vendi. My ale, ubozi 
posluchaéi, uzZili obojiho, nebo az na do 
noci byla protéjSi strai naplnéna kridicim 
lidem, aé mnoho z nich sedlo a pripojilo 
’ se k novému privodu, jenzZ Sel kolem s tremi 
korouhvemi a hluénou hudbou, a rad by 
byl také vrazil do hostince na své odpirce, 
ale netroufali si, ponévad% pry den pred 
tim u veéer v zurivé praéce byli premo- 


*) Oltdre a obrazy sv. Jana Nep. nalezl jsem v Peiti 
a Budiné skoro v kazdém kostele, mimo to na 
dvou naméstich v Budiné jeho sochy, po ulicich 
adomech obrazy, hustéji nez v Cechach. V Ostii- 
homé na lodnim mosté jsem vidél postavenou na 
jedné lodi malou budku prkennou, a v ni ovén- 
Genou sosku sv. Jana. 


Zeni od druhé strany. Pobourivée si tedy 
trochu sli ddéle do jiné hospody — pit. Za- 
volavse si sklepnika ptdme se, jak dlouho 
bude ten hluk trvati, nebo hlava ndm jiz 
znéla, a nesly$eli jsme skoro syého slova, 
a co nejlepSi, ze vSeho ktiku jsme neroz- 
uméli nic, ne% millionkrat opakované Eljen 
a nékteré zakleni. ,'Ted nejsme my zde 
pani, odpovédél sklepnik, musime je ne- 
chat, co jim se libi.“ Péknd to vyhlidka 
na spani, pravim ja, jen% jsem mel dobré 
predseyzeti, vyspati se dnes, nebo zejtrejsi 
noc mam celou strdviti na cesté. Zatim 
Pén Bah nas miloval. Po 2—3 hodinném 
kriku dostali pani voliéi Zizeti, a ponévadz 
nahore nebylo stolu, hrnulo se pak véecko 
doli do kavarny aSenkovny, odkudz k nam 
dochazel jen temny hluk, ktery nds ve 
spani nebudil, jakoz% i protéjsi strani bray 
prazdna byla vsech kiiklouni. Nemusim 
ani pripominati, Ze pri téchto vystupech se 
valné uéastnéji té%Z pani kluci, jejichZ na- 
tura ovSem viéude stejnd, jejichZ prava ale 
se u-nds v Praze tak neuzndavyaji jako zde. 
Jsout zde nejen ku kiiGeni stejné oprav- 
néni s voliéi, ale i k piti, jen kdyZ ma za 
éepici heslo svého kandidata. Vidél jsem, 
kterak takovy as 14lety kluk zastavil cely 
day, a nékolik slovy promluviv provolal 
Eljen, a cely zastup, muzZi a starci zdviha- 
jice Gepice odpovidali mu Eljen! 

Druhy den o polednach rozlouéili jsme 
se s Osttihomem. Bratr jel nazpét do Bu- 
dina, jA k domovu. A z dalky opét jsem 
s utésenim hledél na ten dtm BoZi na pevné 
skdle vystaveny, av duchu jsem éetl slova, 
jez chrd4m i svou vySi i ndpisem hlasa: 
»Quae sursum sunt, quaerite !*« H. 


Z Rima, 8. listopadu 1865. 
(Dokonéeni. Cholera. O gen. Lamoricierovi.) 

Kdekoli v Italii cholera se ukazala, 
ysude konalo duchovenstvo netoliko povin- 
nost svou, ale osvédéilo opraydu hrdinskou 
mysl a kdekoli ulevila, snaZi se duchoven- 
stvo umirniti bolest sirotki, bidu poztsta- 
lych. Vlada piemontska rozdavajic plnyma 
rukama fFady na odménu osobém BP 
za jejich stateénost v Gas cholery, nic nevi 
o stkvélych skutcich duchovenstva, ba, coz 
nejvice urdzi, pokratéuje v zruSovani klastertt 
a vyhani nezridka pravé ty mnichy a jep- 
tisky, co se v Gas moru nejvice vyzname- 
nali. — Ve Francouzsku konaji se sbirky 
na pomnik generdlovi Lamoriciérovi. Sli- 
beno a slo%eno jiz 60.000 franké. Hrabé 
Chambord zaslal 1000 frank&, kralova Ma- 
ria Amalia 500 fr., Msgr. Dupanloup 200 fr. 
Nejkrdsnéjsi pomnik tomuto kresfanskému 
hrdinoyi postavil vSak sv. Otec, an poazti- 
stalé vdové odeslal list tohoto znénj: ,,Nej- 


— 550 — 


drazi deero v Kristu Jez#isi! Jak mile jsem 
obdrzel Zalostnou zprévu o umrti vyteéného 
generala de Lamoricere, Vaseho hodného 
manzela akdy% jsem byl o¢i -pozdvihl k ne- 
besttm s prosbou za pokoj zemrelému, obra- 
tily se mySlenky moje k Vam a Vaiim 
nejdraz8im a ndboZnym deeruskdm a sdi- 
lely s Vami a_s nimi bolest nad tou veli- 
kou ztratou. Zivé tanou mi na mysli ty 
obéti, jeZ onen velky muz pyinesl nabo- 
zenstvi a této sv. Stolici a mocné rostou 
ve mné city prichylnosti a vdéénosti k tomu 
vojeviidei katolickému a synu plnému od- 
_danosti k matce své, Cirkvi svaté. Vdéé- 
nost zaryla se do srdce mého, vsak bolest 
ma poulevila, kdyZ jsem se rozpomenul na 
jeho skonani v pravdé kresfanské a na ty 
city, které smrti predchdzely. TéSte se 
tedy v Bohu a budte ujiSténa, Ze On da 
Vam potrebné utéchy. Dobry fardé doruéil 
mi list VAX, na ktery% jsem timto odpovéd 
dati uminil. Co rukojemstvi otcovské mé 
prizné prijméte apostolské poZehnani, jimzZ 
z plného srdece Zehnam Vam i Vasim dce- 
ram. Z Vatikanu, 3.fijna 1865. Pius IX. 
papez. “ 


Kronika. 


ZPrahy. Na podékovani Panu Bohu 
za uzdraveni J. Vel. cisare Ferdinanda 
slouzil JEmin. nejdist. p. kardinal d. 30. 
list. o 9. hod. v c. kr. dvorni kapli na 
hradé slaynou mii sy. s ,Te Deum.“ 

; *__* Vyroéni slavnost u sv. Mikuldse na 
Malé strané zaéne dnes, 5. pros. o 5. h. odpo- 
ledne slavnymi neiporami a ukonéi se ve stredu 
(13. t. m.) odpoledne o 5. h. chvalozpévem sv. 
Ambroze ,,Té Boba chyalime.“ Ve stredu (6. 
pros.) o vyroéni pamatce sv. Mikulase bude rano 
v 6 h. mie sy. s kazanim ¢eskym, v 7 h. zpi- 
yana mSe sy. (ranni), v 8 h. bude slouZiti tichou 
msi sy. JEmin. nejdist. p. kardina] arcibiskup, 
v 9 h. bude némecké kazani, pak v 10 h. slavna 
pontifikalni mSe sy. Mimo svatek Neposk. Podeti 
P. Marie a nedéli II. adyentni bude po cely 
oktay na kazdy den v 8 h. zpiyana mSe sv, — 
Odpoledne budou kazdodenné po cely oktay o 3.h. 
éeské litanie, pak vy 5 h. nespory s pozehnanim. 

** Jako vloni daroval i letos vys. diist. 
p. Fr. X. Plaucar,.kanovnik metrop. kapitoly 
Prazské vsem 28 alumnim IV. r. po vytisku 
spisu Compendium juris ecclesiastict auctore 
S. Aichner“ v skvostné vazbé. 

*—* Pobogznost 4Ohodinna bude se ko- 
nati 6—10. prosince na Strahové, 11—16. 
pros. v cis. kral. kapli na hradé; kdeZ d. 
11. t. m. v 8. rdno zpivanou mi sv. slou- 
“iti bude a po té nejsy. Svatost na oltdri 
Stédrosti cisatskou osvétleném vystavi sim 
vrehni pastyt, nejd. p. kardinal arcibiskup. 


*_* K zpravé o milych zpévech roratnich 
dodayame s potéSenim, Ze se letos zpivaji téz 
y chramé sy. Cyrilla a Methodéje v Karliné 
a sice celé, jako u sv. Vita, na kaZdy den od 
5',—T -h. z rana. — V_ kapli sy.-Vaclayské 
(u sv. Vita) na hradé slouzil vy ned. I. adventni 
o 1,7 h. msi sv. J. M. nejdist. p. biskup Bu- 
déjovicky, jenz za pticinou zemsleého snému do 
Prahy zavital a v arcib, palaci bydli.. 

*_* Spolek Arimathejsky pochoval vy li- 
stopadu 55 chudych kYestani, letos uhrnem jiz 
1119 osob. 

*__* Provolani! Prazska Jednota sy.- 
Vitsk4 ustanovila si tkol, k dokondni po- 
svdtného chramu sv. Vita, této ozdoby na- 
Xeho mésta i naSi zemé, dle mo&nosti pri- 
spivati, aby svou monumentdlni velebnosti 
vyteénym dilém stavitelstvi v jinych zemich 
diistojné roynati se mohl. — JeSto kaZdo- 
roéné tolik tisici véricich své tuZby a 
modlitby u stupiitiv oltdte chrému sy.-Vit- 
ského skladdé, douf& niZepsany vybor, Ze 
prosba jeho oslySana nebude, poZdda-li kra- 
jany své, by podniknuti toto podporovali. — 
Nejlep&i prilezitosti k tomu poskytuje bazar, 
ktery dne 18., 19. a 20. prosince na ostroveé 
Zofinském ve prospéch teéené Jednoty od- 
byvan bude. — Bliz8i zpravy budou ohla- 
Seny; dne&ni provoldni obsahuje jen prosbu 
ke vSem spanilomyslnym a véricim, by 
v bazaru nejen navstévou syou, nybré i 
dary se zuéastniti si neobtézovali, kterézto 
dary pak prodany budou. Dary tyto mohou 
byti zpisobu  jakéhokoliv, prace Zenské, 
titérky neb dila umélecka. Kazdy dar, 1 
nejnepatrnéjsi malitkost, prijata bude s vdéé- 
nosti. — Takovyymto zptsobem mohou pa- 
nové, pani i déti zasluhy o tento narodni, 
historicky pomnik si dobyti, a k dokonani 
nageho slayného chramu piispéti. — Vybor 
prosi, by dary do 16. prosince t. r. (inclu- 
sive) zaslany byly. Mozno je odevzdati 
v nasledujicich mistech: 

V kanceldti Jednoty v Staroméstské 
radnici, — u knézny Lobkovicové z Lob- 
kovic na Siroké ulici 6 22—II., u hra- 
bénky Wallmodenové v ttidé Ferdinandské 
é. 1388—IL. a u p. Krause, spravce domu 
u knizete Jitiho Lobkovice 6. 347—III. 
Zdénka knézna z Lobkovic, roz. knégna z Lob- 

kovie. 

*—* Provolani. Kralovska naSe Praha 
honosi. se takovou hojnosti ustavii dobro- 
éinnych, Ze se ji nemnoho mést rovnati 
miiZe; po tu chvili vSak nedostdvalo se ji 
spolku, jimZto v jinych méstech premnoho 
dobrého vykondno jest: ,,Spolku ku pod- 
porovant chudiyjch studwicich.“ — Pomoc, 
které jednotlivé ustavy pottebnym Zdkim 

oskytuji, neni nikterak s to, aby odvré- 
tila trpky nedostatek, a nestaéi avlaxté Vv tas 


— ha — 


nemoci. — Takovy spolek se za posledni 
doby ziidil byv povolen c. k. mistodriitel- 
stvim dne 29. Gervence 1865 dis. 39145. a 
veSel ve spojeni s fiditelstvimi zdejSich 
gymnasii a Skol redlnich k tomu_konci, 
aby sborové uéitelSti ZAky v ka%dém ohledu 
hodné, nehledic ani k ndrodnosti ani vy- 
znani nabo%enskému, vyvolili, pomoc jim 
rozdélovali a bdéli nad témi, jimZto se po- 
moci dostava. — Zakladajict udové spolku 
zaplati jednou na védy aspoii 10 zl., pit- 
spivajict pak roéné 2 zl. r. & na jednou 
neb ve dyou lhittich. Kazdy prispévek, 
jakoz i vSeliké dary, nechaf jsou_penize, 
knihy, Satstvo, obédy atd. prijimaji se 
vdétné bud primo u spolku neb. u iniditel- 
stvi zdejgich gymnasii a $kol realnich; kaz- 
dého roku pak slozi sprava spolku ve val- 
ném shromazZdéni ze vSeho véty. Podepsani 
obraceji se tedy divérné ke spanilomyslnym 
obyvatelim hlayniho mésta i celé zemé po- 
roucejice v prizen jejich spolek, jen% za 
kratké doby trvdni svého doSel ji% hojného 
uznani a velkoduSné pomoci, jemuz% vSak, 
ma-li mlddezi vydatné pomdahati, potrebi 
jest horlivého éastenstvi vSech vrstev oby- 
yatelstva. — A s ttastenstvim vSech vrstev 
potka se zajisté spolek tento v zemi, jeZto 
nejenom pé¢ti o blahobyt hmotny, ale i vrouci 
snahou po rozmnoZeni statkti duSevnich ode 
davna nad jiné proslula. Narod, jenz tolik 
blahodarnych ustayi zaloZil a hojnym ob- 
darovanim na vsecku budoucnost pojistil, 
nezapomene nikdy téch, kdozZ touzice po 
vzdélani a uslechténi duchasvého neztidka 
ani nejpotrebnéjsich k Zivotu véci nemaji 
a s nejhorsi bidou zapasi. Bézi zde zajisté 
o mladiky nejlepSi nadéje, kteri zvitézivse 
nad rozmanitymi prekazkami v cestu jim 
se stavicimi mohou se nékdy stati chloubou 
mésta naSeho, ano celé vlasti. — Spolek ku 
podporovani chudych zak na gymnasiich a 
Skolach redlnich v Praze. V Praze, v listo- 
padu 1865. 

NAsleduji podpisy starosty, naméstka, jedna- 
tele a éleniy vyboru. . Jsout pp. Wenzig, Neéa- 
sek, Pokorny, far. Arnold, Hof, Charasim, dr, 
Kayka, dr. Kégler, M. dr. Podlipsky, P. Rupert 
Pohl, RehAk, Stary, Simatek, Weber, Viiouéek, 
Zeleny, Zeman. 4 

*_* Filialni kostel v Zivanicich (okresu 
Pieloudského) bude opraven nakladem 4226 zl. 
63), kr. 

*_* Z Ceskych Budéjovic piinasi ,, Tabor“ 
dopis o slaynosti 600leté pamatky zalozeni Ma- 
rianského chramu. Pyi tomto kostele byl r. 1265 
Piemyslem Otokarem II., kralem nasim, téz kla- 
Ster dominikansky zalozen, r. 1274 byl vysvécen 
a 100 Yeholniki dosazeno, mezi nimizZ P. Libe- 
rat prevorem ustanoven. R. 1521 vymfeli vsickni 
mnisi na moroyou ranu, jenom jediny prevor zu- 


stal na zivé, ktery pak co poustevnik po 30 let 
v tomto klaStete prebyval. Téhoz roku vypukl 
veliky pozar v Geské ulici a strayil velkou éast 
toho mésta i s klasterem. Arciknize Ferdinand I. 
dal kostel i klaSter poznovu vystavéti. Roku 
1785 byl podotknuty klAster jako muohé jiné 
zrusen a knézim pobognych Skol odevzdan, kteri 
tu posud skolni mlAdeZ vyuéuji. 

*—* | Narod“ odyolal vy & 311, historku o 
probuzeném suédomt témito slovy: ,Na_ pii- 
sluiném misté bylo o to postarano, aby se véc 
vysetrila. Nyni oznamuje ttedni ,, Wiener Abend- 
post, “* Ze cela véc byla pouhou smySslenkou, ne- 
bot v celé Dalmacii nebyl zddny distojnik tato 
leta zastielen, ani ktery vojin pro podobny zlo- 
cin trestan.“ 

Z Moravy. Veledist. p. P. Oyrill- Fr. 
Napp, opat a prelat augustianského klastera 
kralové v Brné, slavil’d. 26. listop. své kn’ézské 
druhotiny. — Fardtem na Velehradé stal se 
vel. p. Josef Vykydal, jen v Kunovicich u- 
Uh. Hradiit8 15 let kaplanem byl. — V Panu 
zesnuly kanovnik Olomoucky, syob. pan z Wevters- 
heimu, jen% dosahl tdkého stati 86 let, od- 
kazal veSkeré jméni své, které dle Ol. Novin“ 
obnasi 120.000 zl.; tstavu chudych v Olomouci. 
Mimo to odkazal k rozli¢énym dobrodinnym uée- 
lim 54.000 zl. n. pr. kostelu Slavoninskému, 
kdeZ nékdy farafem byl, 1000 zl., taméjsim 
chudym téZ 1000 zl., pro knéze arcidiecése 
Olomoucké uréil 2000 zl., na fundaci v metrop. 
chramu Olomouckém u sy. Vaclava 1200 l., 
sirotéinci v Novosadech, jesli¢ékam a ustavu slepct 
vy Brné po 4000 zl. atd. : 

Z Lublani. ,Zgod. Danica‘ uverej- 
nila v & 34. provolini k Slovenctim, aby 
prispivali k zbudovani pomniku v Gest zvéé- 
nélého knéze a biskupa Lavantského, An- 
tonina Martina Slomseka v mésté Mariboru. 

Z Italie. Republika San Marino, pidi- 
zemiéka, ktera% v nynéjSim soustredovani 
zemi akrdlovstvi a shdnéni lidu pod jedno 
zezlo kréle Viktora Emanuele se udrzela 
v neodvislosti a samostatnosti své zajisté 
jen proto, Ze neni stdtem cirkevnim, dala 
zgnameni Zivota a proslayila se; zabavila 
totiz adresu, kterou% ,,Unita chysta_ sv. 
Otci ke dni 8. t. m. a na té adrese bylo 
200 podpisi! — NynéjSi president parla- 
mentu ve Florencii jest byvaly knéz, nyni 
ovSem Zenaty pan. 


Literni oznamovatel. 


*—* Vzaeny spis , Libri Confirmationum“ 
atd. (viz dis, 27. a 30.) dochazi hojného wéa- 
stenstvi. Cinfme znamo, Ze za nedlouho tiskem 
vyjde sesit druhy, r. 1391 a 1392. 

*_* | Zpéunik pro skolni mladez.“ Na- 
pévy opatiil Vaclay Friml, uditel zpévu na éeské 
c. k. vy88i realni Skole v Praze, Sesit pruné 


— 552 


obsahuje pisné pro ditky mensi, s notami, stra- 
nek ne Nakladem knéhkupectvi B, Stybla. 
—* Kristofa Smida ,Veskerych spisti pro 
mladezZ a pratele jeji vysel v prekladu dr. Jos, 
Pecirky nakladem Rohliéka a Sieverse v arcib. 
sominafi svazek 47, jen% obsahuje povidky: ,, Za- 
jati kivestané“ a , Milovnict kvétin.“ Stran 88. 


hapisky Dédictvi sv.-Jansk¢ho. 


V mésici listopadu piistoupili z Cech: 
Alzbéta Stiizkova z Borku; rod Ant. Wagnera 
z Lenesic; Josefa Westphalova z Vysoéan; Ka- 
tetina Tomkova v Praze; vel. p. Jakub Ko- 
cabek, kaplan v Lhenicich, Marie a Katefina 
Amortovy z Midéovic, Jan Reindl z Miéovic, Jan 
Kune z Lhotky Ratiborovy, Marie Zimmrhanzlova 
z Trebanic; vel. p. Josef Priickner, kaplan 
v Eidlicich, Kate¥ina Dolejskova z Touzic; obec 
Raiovice, rod Matéje Stiburka z Krusi¢an. — 
Z Moravy: Jenovefa Koristkova ve Vlastovié- 

-kach, Marianna Dokladalova vy Prostéjové, Je- 
noyef2. Némcova yv Mislocovicich, Marianna Su- 
stekova ze Starého Dyora, Apollonia Petruzelova 
v Dobrochovicich, Johanna Bartoskova y Tistiné, 
Johanna Kalusova vy Stibrovicich, Jakub Olejak 
vy Zlatnikach, rod Frant. Hrdiny vy Napajedlich, 
rod Kater. Holoubkové v Hodolanech, rod Je- 
novefy Langové v Hodolanech, Marie Karasova 
v Saraticich, rod Josefa Stroukrala v Hraboyé, 
tod Roziny Natiakové v Navojné; bratrstvo Zi- 
vého rizence vy HoleSoyé. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V.arcidiecési Pragské: 
Vyznamenani jsou: 
P. Jan Pelikan , kijzovnik, farar v Starém 


Kniné, jmenovan k. arcib. notarem ; 

p. Frant. Bartunék, farat v Dobfisi, obdriel 
expositorium canonic. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

p. Fr. Scheibler, admin., za far, v Hor. Lomech ; 

p- Frant. Jefdbek, farat v Nizboru, za admi- 
nistr. na Lanech; 

p. Frant. Vitek, admin., z Mutéjovic do Nizboru; 

p. Stépan Freiesleben, fundatista v Sangerbergu, 
za administr. do Jayvort; 

p. Jan Friedl, kap). v Toudzimi, za fundatistu 
v Sangerbergu; 

p. Jiti Matéjovic, kaplan, z Kvilic do Slaného; 

p. Frant. Hrabéta, (viz & 33.) za kapl. do 
Kyilic; 

p. Jos. Kandler, kaplan na Smeéné (zistal); 

p. Edmund Langer, kapl. u sy. Jindiicha v Praze, 
stal se ném, kazatelem vy Benatkach Vlaskych. 

Uprazdnéna mista: 

Lany, fara patron. p. Maxm. Egona kniz, 
z Firstenberka, od 17. listopadu. 

Javori (Gabhorn), fara patron. p. Alfreda vé- 

. vody Beaufort-Spontin, od 29. listopadu. 


V diecési Kralohradecké: 


W Panu zesnul: 


-p. Jan Sddek, kaplan v Pardubicich dne 29. 


listopadu (nar. v Kacakové Lhoté 13. tijna 
1820, knéz od 25. éervence 1847). 
Vyznamenani jsou: 
p. Alois Schalk, dr., osob. dékan v Lomnici, 
jmenovan b. kons. radou; 
p-. Ant, Zima, vicerektor a 
p. Alois Frydek, dr., spiritual v klerikalnim 
semina¥i vy Hradci Kralové, 
p. Jos. Jeztk, fara¥ vy Rokytniku a 
p. Jos, Erben, ‘iditel hlavni a podrealni skoly 
vy Jaroméyi, obdrzeli coll. canon.;— ; 
p. Ant. Frodl, sup. prof. v Hradci Kralové a 
p. Volfgang Hanus, kaplan v Podébradech, 
obdrzel farni synodalie. 
Ve spravé duchovni Ghlandeeat jsou: 
p. Jos. Sedldcek, fara¥ ve Chlebich, za dékana 
do ‘Krélové Dvyora ; 
p. Jan Huschka, administrator, za farafe v Bélé 
u Rychnova; . ; f 
p. Jos. Strdnsky, admin., za farate vy Korbru ; 
p. Frant. Kozdk, admin., za farate v Branné; 
p. Frant: Hyhlik, farat v JenSovicich, za farate 
do Bejsté; 
p. Jan Bezdicek, farat 
do LuzZe; 
p. Frant. Hornich, adm., za farate do Markousovic; 
p. Vojt. Nettyk, ee z Krusburku do Nizkova; 
p. Jan Tichy, neom., za kaplana do Libice u 
Ném. Brodu; ; 
p. Frant. Preclik, admin. in spirit., za admini- 
stratora v Cirkyici; 
p. Jos. Jakl, admin., z Bejsté' do Jensovic; 
p. Frant. Rysner, kaplan v Chlumci, za admini- 
stratora do Chlebu; 
P. Mainrad Dvordk, knéz ¥. sv. Bened., kaplan 
v Machové, za koop. do Martinkovic. 
Uprazdnéna mista: 
Mikulovice, fara pat. uvér. ustavu od 18. list. 
Chleby, fara pat. naboz. matice od 23. listop. 
Jensovice, fara patr. nabod. matice, od 24. listop. 
Radhost, fara patron. knizete Thurn-Taxis-a 
od 1, prosince do 11. ledna 1866. 
V diecési Budéjovické., 
ani Panu zesnul: 
p. Matéj Charvat, farat ve Veseli, 23. listop. 
(nar. ve Veseli 8. un. 1805, posvéc. 25, éer- 
vence 1831). 


Ve svravé duchovni ustanovent jsou: 
. ay * 
. Jos. Fremund, admin., za farate y Lomei; 


. Jan Neubauer, admin., za fara¥e vy Chrobolech ; 

. Paulin Puhrer, far. v Bélé, za faraée v Eisen- 
dorfu ; odkudzZ admin. 

p. Richard Wohlrab za admin. do Bale; 

p. Tomas Fabian, koop., za administr. ve Strazi, 

p. Vojtéch Michal, kaplan, za admin. ye Veseli. 


v Radho&ti, za farare 


bs =) 


Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze.° 


rT 


Roénik XV. 


WVydava se 
'6., 15. a 25. 


kazdého mésice. 


Redakce 8 
v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I, 
Expedice: 
v kat. knihkupectyi 
B. Stybla, 
na sy.- Vaclavském 
namésti, éis. 786—II, 
Nedosla ¢isla rekla- 
mujte nejdéle 
Vv mésici. 


PLIES 


V Praze dne 15. prosince 1865. 


LAHOWEST. 


Hlasy katolicke. 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


LOPOLOPOPLIOPOIOPOIOIOIOPOP_OIIOIOIIOIOIOIPIOFIOIFIOIFLIEILIL_SI_IO OOO 


Gislo 35. 


Predplaci se 
v expedici 
iu viech radnych 
knihkuped 
na rok: @ 1. S@ kr, 
napilr.: @ 21. BO kr. 


Po posté: 
Celorocné: B zl. — kr 
pilrocné: @ al. S&S kr. 
Predplaceni étyrt- 
letni se neprijima. 
Jednotliva disla se 

neprodavaji. 


»Spravedinost zvy8uje narod, ale hfich bidné Gini naérody. (Piisl. XIV, 34.) 


Hod Bozi Vanoéni. 


, Slovo télem udinéné,“ — v jeslich 
polozeno, — ,prebyva mezi nami.“ 
A proto radujme se a veselme se; 
veliky zajisté jest dnesni den, kteryz 
uéinil Hospodin, slavné to hody Boai, 
které laska Pané pitipravila nam. — 
Mnoho tajemstvi vznesenych chova Cir- 
kev Pané v liné viry své; ale utéSe- 
“ néjsiho a radostnéjsiho nema nad — 
jeslicky s Jeziskem. Nechape to ovSem 
pycha, aniz porozumi tomu chladné 
srdce sobécke. ,,Malicky narodil se 
nam“ (Isai 9, 6.); a proto ,nechte 
mali¢kych prijitik Nému‘ (Mat. 19, 14.) ; 
jejich mysl détinna pochopi, co rozum 
moudrych nechape, a srdce zcela jesté 
Bohu oddané piivine se k Nému v lasce 
serafinské. Takoveé jest tajemstvi, které 
jesle kryjou, o némz Pismo di: Ze je 
,ukryl Buh pied moudrymi a opatr- 
nymi, a zjevil je malickym.“ (Mat. 
11, 25.) A proto jsou radosti va- 
noéni hody malickych, takovych ditek, 
které Bozsky Mistr nas nadutosti svéta 
za yvzor postavil, tka: ,Amen pravim 
vam, neobratite-li se, a-nebudete-li 
jako mali¢éka pacholata, nevejdete do 
kralovstvi nebeskeho.“ (Mat. 18, 3.) — 
Chees-li tedy v pravdé pocititi radosti 
vanotnich, piistup k jeslim s mysli 
nevinného ditéte. Pak pochopis lasku 
Jeho, a po té nevyslovitelné lasce — 
v Ditéti polozeném v jeslich poznas 
Boha, pak sklesnou kolena tva pied 
Nim, a oko bude hledat, co by Mu 


v obét prineslo. — Obétujme Jemu, 
ktery sam sebe obétoval za nas. Tim 
dnes vyznamenan jest kazdy knéz, ze 
se ruce jeho tiikrat v jesle proméni, 
v kterych se rodi a chova Pan. 

Za prikladem sluht :Pané, kteri 
dnes tiikrat obétuji Bohu obét nejmi- 
lejsi, obétuy 1 ty Hospodinu trojz obét: 
o pilnoct jednu, jednu na usvité a za 
dne jednu. Ve tmach bludu, v mra- 
koté nevéry, v stinu smrti sedici — 
,vstan a osvét se“ (Isai. 60, 1.); ,nebo 
tma pominula, a pravé svétlo jiz sviti“ 
(I. Jan 2, 8.), které ,osvécuje kazdeho 
élovéka piichazejiciho na tento svét.“ 
(Jan 1, 9.) 

1. Tim svétlem nechat osviti se duse 
tva, aby podobna noci Betlémské 
tma duSe se proménila v svétlo denni 
— iivé viry. To budiz obét tva pul- 
noéni, kterou Buh milostivé prijme, jako 
ptijal obét Abrahamovu, jenz ,,volan 
jsa vérow uposlechl, a odesel na misto, 
kteréz mél vziti za dédictvi: 1 sel, ne- 
véda kam jde.“ (Zid. 11, 8.) 

2. Tim pak svétlem kdyz ti na 
usvité hvézda nadéje vzejde, Ziv ji 
v nadrech svych, aby ti byla po kluzkych 
stezkach zivota hvézdou Betlémskou, 
kteraz by té uvedla v radost Pana 
Tvého. Ta budiz obét tva na usvité: 
abys, nedada se pomasti hlukem svéta, 
s prvomuéenikem, ktery v pamatce 
nasi jeslim nejblize stoji, vzdy a vSude 
k nebi zraki obracel volaje: ,Aj vidim 
nebesa oteviena, a Syna ¢lovéka sto- 
jictho na pravici Bozi!* (Skut. 7, 55.) 

35 


— 554 — 


A Pan na obét tvou shlédne, jako 
shledl na obét Stépanovu. 

3. Obétuj Mu i za dne — obét 
tu, ktera je Panu nejmilejsi — obét 
srdce. My tedy milujme Boha, nebo 
Buh prve miloval nas“ (I. Jan 4, 19.); 
»ta pak jest ldska Bozi, abychom pii- 
kazani jeho ostiihali; a ptikazani Jeho 
nejsou tézka“ (tamtéz 5, 3.): snadna 
vidy, snadnéjsi pak jesté pii pohledu 
na jesle, v nichz ,ukazala se milost 
Boha, Spasitele naSeho, vsechném lidem, 
vyucujici nas, abychom odieknouce se 
bezboznosti a svétskych Zadosti, stiizlivé 
a spravedlivé a pobozné zivi byli na 
tomto syvété.“ (Tit. 2, 11—12.) Protoz 
yJako ve dne poctivé chodme* (Rim. 
13, 13.), obleknouce Jezise Krista: a 
to budiz obét nase podana Panu za 
dne, — a Pan ji odméni, jako mila¢ku 
svému Janovi, ktery jako nejblizsi byl 
srdci jeho na zemi, podnes pamatkou 
svou v Cirkvi Lasce Bozi v_ jeslich 
zjevené blizky jest. — Kdyz v Krista 
vétit, doufat a Jej milovat budem, pak 
uéastni budeme zaslibeni, které v nej- 
Stastnéjsi ze vSech noci na zemi pro- 
zpévovalo nebe, rkouc: ,Slava na vy- 
sostech Bohu, a na zemi pokoj lidem 
dobré vile!* (Luk. 2, 14.) . 


Blah. Josafat Kuncevié, 
arcibiskup a mucenik. 
(Dokonéeni.) 


Piiputovalo z Polocka duchovenstvo, 
Slechta 1 rada méstska. ZocivSe an- 
délskou tvar svého pastyre, plesali 
Poloéti a velebili Boha, jenz sluhu 
svého véncem muéenictvi racil ozdo- 
biti. Pak dali télo do rakve stkvostnou 
latkou vylozené, zulibali jizvy ran, otieli 
Satem krupéje krve z hlavy posud vy- 
pocovane a smaceli oslavenou nadobu 
Ducha svatého slzami svymi; po chramé 
rozléhal se plaé syniv nad otcem za- 
vrazdénym! — V posvatném privodu 
neseno jest télo muéenikovo k iece, 
po nizby plulo do Polocka.- Tehdy 
bylo jiz srdce Vitebéaniv jinaci: vzdyt 
sami vrahové Josafatovi ostrkovali Po- 


SSS 


lockych, nutice je, priti jim toho, aby 
té% poponesti mohli jeho télo. Vrazi 
tito bédovali, plakali a proklinali zlo¢in 
svaj: vse Vitebsko kvilelo! Ba i ka- 
citi a zidé vedli nafek veliky, prosice 
Boha, by hnév svij vylil na vrahy 
nevinného arcibiskupa. Reénik kalvineuv, 
prised s nimi k télu svatému, plakal 
a horekoval: Bidnici, muze nevinného 
zabili! — Kdyz télo muéenikovoz chramu 
sv. Michaela v posvatném privodu podle 
modlitebny kalvinciv nesli, stal se 
div, kteryz kromé jinych diva také 
od Stolice apostolské v Rimé za jistotny 
zazrak uznan jest. Na rakvi prikrovem 
obhalené stal kalich tkanicemi tak ztuha 
ptipevnény, zet sebou ani nepohnul, 
kdyz nosidi rakev s kopce dol nesli. 
Vsak proti modlitebné kalvinctv, a¢ 
stuzky nepovolily, prevrhl se kalich 
cist na rakev a stal sloupkem vzhtru. 
Méli za to, ze Buh tim zazrakem 
oslavil svého mila¢ka Josafata, jenz 
bludu kaciiskemu hlavy potiral. —_ 
Télo svate priplulo k Polocku; nes¢i- 
sIné mnozstvi domacich stalo nedo- 
ékavé na brehu. Bylat ta tam pamét 
trpkosti a zaSti mezi osobami rizného 
nabozenstvi: katolici, pravoslavni, ka- 
citi, zidé tlatili se k rakvi, kochali se 
v andélske sli¢énosti muéenika, prohli- 
zeli a ctili jizvy, plakali a volali k Bohu, 
aby strestal vrahy. Piemnozi pravo- 
slavni spustili se roztrzky a pfisahli 
na Jednotu katolickou. Bylt to udinek 
mocné u Boha piimluvy Josafatovy! 
— Télo svaté do hlavniho chramu sv. 
Sofie vneSeno a v oteviené rakvi vy- 
staveno. 

Z rozkazu krale Sigmunda III. pfi- 
jei do Vitebska ziizenci v prdivodu 
péchoty a jizdy vojenské, vySettili zlodin, 
vynesli soud a vykonali jej v_ tiech 
dnech, totiz 17., 18. a 19. ledna, r, 
1625. Svobodnému méstu vysady po- 
brany, radni dim a dyvé modlitebny 
pravoslavnych do zakladu sboreny, se 
vsech kosteli zvony odnaty; ke stu 
méstaniv — nejspis ke Kozakim — 
prehlych odsouzeno: vypovézeni jsou 
s rodinami z fise, a statky jim po- 


— 655 — 


brany; dvacet vrahi (mezi nimi dva 
radni Vitebsti a jeden radni Polocky) 
stato a statkii zbaveno. 

Vsickni k srubeni hlavy odsouzeni 
vrahové poznali svou vinu, litovali upri- 
mné a pfijali skrousené svatost po- 
kani jednak u Basiliani Sjednocenych, 
jednak u Jesuitiiv. Mezi témito ka- 
jicniky byl téz radni Vitebsky, Naum 
Volk, jemuz Josafat pro nesmifenlivost 
ohaynou smrt predpovédél. _Jenom jeden 
pohrdl spasenim jemu nabizenym: Petr 
Vasilevié, radni Polocky. On piecho- 
vaval v domé svém seznam Vitebskych, 
Polockych a Vilnenskych méstantv spik- 
lych proti arcibiskupovi, jakoz i udcty 
z prijmu a vydani penéz, jimiz dotéeni 
Josafatovi protivnici bufiéstvi udrzo- 
vali a rozsifovali. Mezi utadnim vrazdy 
vySetrovanim pfijel Vasilevié do Vi- 
tebska radit a pomahat vinnikim. Po- 
hnan pfiznal se; i utracen jest v ten 
zvlastni spusob, ze mu kat obé ruce 
a usi ufal a potom  hlavu srubnul. 
Strestal Buh ruhaée, kteryz si na kiti- 
tele a na zpovédnika hraval! A coz 
Milet Smotrisky? Ten zvédév o umu- 
éeni pastyie Josafata, téz o strestani 
vrahtiv, prehl z Hse polské a toulal 
se jako Kain po Recku a Palestiné. 
Tryznén jsa porad svédomim, vratil 
se do vlasti, smifil a sjednotil se s Cirkvi 
katolickou r. 1627, a obratil tymz 
prikladem svym, jakoz i horlivou praci, 
mnoho pravoslayvnych k Jednoté cir- 
keyni; za¢ez ho papez Urban VII. jme- 
noval arcibiskupem Hierapolitanskym. 
Smotrisky zesnul v Panu 1633 v kla- 
Stete Dermanském na Volyni, kdez 
opatoval. Potom r. 1637 prosili tisi- 
cove Vitebéant, za sjednoceni s Cirkvi 
katolickou, Vse to i v Rimé za za- 
zrak souzeno, jejzZ ucinil Buh k pii- 
mluvé muéenika Josafata. 


Vii. 


Dne 28. ledna ], P. 1625 slaven 
v Polocku pohieb téla Josafatova. Cely 
tyden pred pohtbem hrana zvonili z rana 
a pod vecer, vzdy celou hodinu po 
vsech v mésté kostelich, Tii dni pred 


pohtbem vynesli télo svaté z hlavniho 
chramu sy. Sofie do kostela nejsv. 
Spasitele na trzisti. V svatveéer pred 
slavnym pohtbem piijel do Polocka 
metropolita Rutsky s Rehotem Micha- 
loviéem, biskupem Pinskym.  Pyivitani 
jsou od nového Polockého arcibiskupa 
Antonina Sielavy, jakoz také od vy- 
boru Sslechty a méstanstva. Vesli do 
chramu nejsv. Spasitele, kdez zpivan 
jest nespor. 

O osmé hodiné z rana dne 28. 
ledna (1625) zahimélo s hradu zna- 
meni privodu pohfebniho. U vyzva- 
néni vSemi zvony po mésté hnul se 
posvatny privod s télem muéenikovym 
z kostela nejsv. Spasitele do hlavniho 
chramu na hradé Polockém. Napfed 
kraéelo dlouhatou fradou mésfanstvo, 
drzic voskovice rozsvicené; za nim stu- 
dujici mladez z jesuitské kolleje,. zpi- 
vajic truchlivé; pak latinské ducho- 
venstvo v odévu ¢éervcovém, napodo- 
bujic barvou obleku krev muéenikovu ; 
za nim slo Sjednocené tecko-ruské du- 
chovenstvo (do 120 hlav) v rozma- 
nitém bohosluzebném rouchu. Ostatni 
premnozi knézi byli jen prostou du- 
chovni kitnici odéni. Jim v_ zapéti 
ubiralo se nékolik knézi v stkvostnéjsim 
rouse, po Josafatovi ostatky nesouce: 
zinénou kosili, provazy, tézké kameny 
a Inéné rousky, zbarvené krvi muée- 
nikovou. Na Sestispfezném voze vezli 
v rakyi télo svaté. Rakev s piikrovem 
éervecovym spotivala na koberci z éer- 
veného atlasu, ovénéena jsouc: plapolem 
pochodni neSenych od muzt v Cerve- 
ném obleku. S obou stran vozu stkvost- 
ného kraéelo sto vojini ¢ervené odé- 
nych, vybor to posadky hradu Poloc- 
kého. Za vozem ubiral se zastup knézi 
v stkvostnéjiim rouge, jehoz nasledoval 
metropolita s arcibiskupem Polockym 
a s biskupem Pinskym. Za_ himéni 
dél, hlaholeni zvoni a libezného péni 
z chramu sy. Sofie dovezeno jest télo 
mu¢enikovo na hrad, slozeno Ss vozu, 
a vneseno do téhoz hlavniho chramu 
sv. Sofie, v némz sloupy a stény pékné 
vysivanymi cervenymi éalouny zastreny 

35* 


— 556 — 


byly. Ku_ poctivosti mutenika znély 
tuto chvaly jazykem feckym a latin- 
skym. Zadusni sluzbu Bozi slavil me- 
tropolita u hlavniho olta¥e. Po m&i 
svaté mél kazani Leo Krevsa, jmeno- 
vany arcibiskup Smolensky: vykladalté 
zasluhy Josafatovy a vzbuzoval roz- 
kolnikiv k sjednocenis katolickou Cirkvi. 
Podobné uéinil metropolita feé umu- 
éenému pfiteli na pocest. Studentstvo 
opévalo muéenika polskym jazykem. 
Posléz pochovano jest svaté télo do 
hrobu, jejz sobé Josafat sam piichystati 
dal. Polska tie obrala sobé mutée- 
nika Boziho za ochrance. Roku 1628 
a 1637 prohlizeno jest uradné svaté 
télo a shledano jest zcela ohebné a 
neporusene, aé v tuze vihkem hrobé 
odpotivalo. Po obyéejné — velmi piisné 
zkousce vyhlasil arcibiskupa Josafata 
Urban VIII. dne 16. kvétna |. P. 1643 
za mucenika i vlozil je} v_ poet. Blaho- 
slavenctv. 

Léta Pané 1650 zavieno jest télo 
bl. Josafata do rakve stribrné dila fe- 
mesIného. Na viku rakve vyobrazena 
jest osoba veleknéze s berlou, odéného 
rouchem dle kroje vychodni cirkve. 
Na deskach rakve vyliéeny jsou déjiny 
mucéenictvi Josafatova. Ctyti andélé obli- 
éejem k sobé obraceni — tolikéz stt- 
brni — drzi a podpiraji rakev s télem 
svatym v ¢tyrech jejich uhlech. Vse 
obétoval Panu Bohu v éest Jeho osla- 
veného milatka Josafata -— Kazimir 
Lev Sapieha, mistokanclé? vel. kni- 
zectvi Litevského. Bl. muéeniée 
Josafate, pros za nas Boha! —o— 


Nabogenstvi. 
(Na den zasvéceni zamecké kaple y Jirnach.) 
Pozemsky poutnik cestou putuje, - 
Ta podobou se mnohou zjeyuje: 
Zde kyétné luhy krasli jasny den, 
Tam truchlou mraku rouskou obhalen, 


P¥emysli poutnik: Jaky koliy éin, 

Da k nému sily jenom Hospodin; 
Oplyva srdce chténim premnohym, 
Je splnit, sebe citi nebohym. 


Jak poutnik sebe kiehkym znamené, 
Pokornym Bohu srdcem plamena; 


S divérnym pros{ hledem: ,,BozZe spéj 
Mym snahém na pomoc, mné blaho dej!“ 


Kdez jeho slaby krok dal sméiuje, 
Nebeskdé postava se skloiiuje: 
KiiZ posyatny ma v ruce vzneSeny, 
Planoucim nebes kvétem vénéeny. 


Ji leskly vinek zafi na éele, 

Cte poutnik na ném slovo preskvélé, 
Demantem psano v zlatou podlohu; 

Tot ,,Nabozenstvi* — zaklad na Bohu! 


I pravi k nému: ,,PoslyS mysl tva 
Vést nebes, jak ji hlas4 mluva ma; 
Ze’s Bohu pii svém dile divéten, — 
Jest peyné zaklad jeho uméyen !“ 


»M& zd¥e s tebou v dobé blazené, 

Ma utécha, kde srdce skli¢ené; 

Kdy vsemi strastmi blaho pohirbeno, 
Dim: ,,Co Buh éini, dobfe éinéno!4 — 


KdyzZ on tak syétlou té8en postayou, 

Zehna jej ona rukou laskayou; — — 

On vida, an Bah poZebnani dal, 

Svou dale cestou sméle putoval. 
Frantisek Doucha. 


»ran s tebou!“ 
(Luk. I, 28.) 


»Jad budu s tebou! slibuje Hospodin 
na mnohych mistech vyvolenym svym 
zvlasté milym; — ,.Jdé budu s tebou!* pii- 
mlouva milaékim svym, vysilaje jich, aby 
konali mezi lidem dilo Boz#i; a na Zidném 
témér misté, kde ndm pismo sv. veliké, 
sily lidské presahujici skutky vyvolenci 
Pané vypravuje, neopomind pripomenouti 
na doklad, Ze ,,Buh byl s nimi! 

Nebo élovék sdm sobé ztistaveny sla- 
bym a nedostateénym se citi k dosagzeni 
vzneseného cile, ktery mu vytknul prst 
BoZi; proto pomoci hledd, po spojenci oblizi 
se. ,Dnové élovéka jsou bojovdni;“ ale 
yani meé, ani pavéza, ani kopi nevitézi 
v boji tom; je to bojovani proti trojici 
starych, mocnych, zdédénych nepratel, proti 
télu, svétw a ddblu: proéez jen nesmyslny 
doufé v sebe, v Glovéka a pomoc jeho; 
pravy bojovnik Bozi pozvedd zrakii svych 
vySe a vola: ,,Pomoc ma od Pdna!* — 
Jestit Hospodin zajisté pomocnik mocny: 
On, ,ktery jest silny v slabém,“ ktery 
v Stitu sluzebnika svého heslo nese: ,,Mi- 
chael — kdo jako Bih!* Je pomocnik 
vérny ¢ zkuseny, ktery pomohl vady, jak 
vypravovali nam otcové na&i ode dni staro- 
davnych. Proée% upénlivé voldno v kazdé 
bidé: ,,BoZe, ku pomoci mé vzezti, Hospo 


— $67 — 


dine, ku pomoci mé pospés“ (Zalm 69, 2.); 
proto po kaZdém vitézstvi novém uprimné 
a bez obalu ohlaSovdno svétu: ,Bth nas 
UtoGisté nase a sila, spomocnik v zdrmut 
cich* (Zalm 45, 1.), a y kaZdém novém 
nebezpeti s plesdnim ohlaSoyano: ,,Hospo- 
din mocnosti s ndmi: obrance na& Bih Ja- 
kobiiv.“ (Zalm 45, 12.)- 

A Geho zbo%né duge kazdého éasu nej- 
vroucnéji si Zadaly, ,,aby Buh byl s nimi,“ 
co za milost vSech milosti povazovano: o 
tom ubezpetena jest blahoslavend Panna 
Maria slovem andélskym: ,,Pdn s Tebou!« 
To byla ta plnost milosti, to bylo poZehnani, 
které se Ji dostalo prede vSemi, Ze s Ni 
byl Buh tak, jako s zddnym jinym. 

Bylé Hospodin s vyvolenymi svymi od 
pocatku. Byl s nimi v raji, jako otec s dit- 
kami; s Abrahamem ba, kdyZ ho naviti- 
vil jako host v stanu jeho; s Jakobem byl 
- i v zemi cizi, kdyz ho ve snach ujiStoval 
o vsudybytnosti své; s Josefem byl v domé 
Podesta i v Zalari, i po pravici kralové; 

yl Hospodin s MojziSem a Aronem, kdyz 
pred Faraonem presvédéovali Egypt; byl 
s vyvolenymi svymi v kordbu nad vodami, 
ve vnitinostech ryby, na vyschlém feéisti 
Jordanu, u potoka Karith i na hore Kar- 
mél, v jamé tear, v peci ohnivé, bylt Pan 
slidem svym na pou&ti v stanku, na Sionu, 
i ve vyhnanstvi s nim byl pri rekach Ba- 
bylonskych. Tu vSady byl Hospodin s vy- 
volenymi svymi: pomoci syou, silou svou, 
slovem svym, radou svou, milosii svou, — 
byl v mysli, v ustech jejich, v ramenu jejich, 
v meti jejich, v oblaku, v deskdch Sinaj- 
skych, v arse umluvy, v modlitbach, v chvalo- 
zpévich i narikani jejich, tak Ze otazati se 
mohl Zalmista lidu.svého: ,By Hospodina 
s ndmi nebylo, rciz nyni Israeli, by Hospo- 
dina snami nebylo, kdyz lidé ee proti 
nam, snadby za Ziva byli pobltili nas, snadby 
yoda byla pohfizila nas, v proud pfisla 
dugSe nase“ (Zalm 123, 1—5.): -,ale kdo 
proti ndm, kdyz s nami Hospodin? !* — 

Tu vsudy se svymi byl Pan: ale kdo 
muZe fici, Ze s nim byl tak, jako s blah. 
Pannou, které pod srdcem ho nosila; kdo 
mize rici Panu: ,Syn mij jsi Ty, ja dnes 
zplodila jsem Tebe?* (Zid. 1,5.) Mig Zivot 
Tebe nosil, a prsou mych jsi pozival?* (Luk. 
11, 29.) Jako s Marii Pannou nebyl pred 
tim Pan s éddnym jinym. Nebo s Ni byl, 
kdyZ svolujic rekla: ,Aj divka Pané, sta- 
nizZ mi se podle slova Tvého!“ a Duch sv. 
Ji zastinil. Nebo tenkrat, — prvni ze viech 
véricich, — prijala Pana v éistém Zivoté 
svém, a tak predchiidcem se stala vSech 
téch nestislnych duSi, které po Ni Boha 
svého pfijimati mély v zptiisobach chleba 
a vina. S Né byl, — pod srdcem Jejim, — 


kdyz% do hor spéchala navitivit Alzbétu; 
s Ni byl — na srdci Jejim, — kdy% pred 
Herodesem utikala do Egypta, s Ni bi, 
rukou Jeji veden, — kdy% poprvé vstupo- 
val do Jerusaléma. KdyZ na svatbé v Kané 
potatek divi uéinil, ,byla matka JezZisova 
s Nim.“ S Mi byl i na cesté krizové i 
v smrti, kdyz vedle krize stila, kdyz Ji 
umiraje porouéel Janovi, s Né i po smrti 
byl, kdyz s krize stiaty odpotival na zemi.. 
Ba jest s Ni od nanebeyzeti Jejiho a% po- 
dnes a a% na véky v slavé nebeské. Maria 
jedind tedy miZe fici: ,,Prve neg co udinil 
od pocatku, s Nim jsem byla, vsecko pora- 
dajic* — (Pyisl. 8, 30.) — ,a az do bu- 
douctho véku byti neprestanu; nebo v éastce 
Boha jest dédictvi mé, av shromazdént sva- 
tych zdrzovanit mé.“ (Ekli. 24, 16.) 

Mimo Marii, Matku syou, byl pak jesté 
»s dvandcti,“ s kterymi vychazel a obco- 
val jako s uéeniky svymi. S témi po tii 
leta byl, a tém v hodiné rozlouéeui Boz- 
skym slovem svym se zaruéil: ,,Aj jas vami 
jsem po v8echny dny aZ do skonani syéta.“ 
(Mat. 28, 20.) A proto nema Cirkev sy., 
co ndstupce onéch ,dvanacti,“ slova draz- 
Siho, kterym by pozdravovala vérici, nad 
slovo: ,Dominus vobiscum, Pdn s vami!* 
Jest v pravdé Pan s Cirkvi svou po vie- 
eky dny roku cirkevniho. Jest s ni v ra- 
dostnych dnech vanocnich, kdy ,ndm, ndm 
narodil se,“ o velké noci, kdy pro nas trpi, 
za nas umira, s nami z mrtyych vstava, o 
hodech svatodusnich, kdy Ducha pravdy a 
milosti nam sesilé. Ano On jest s nami 
v pravém slova smyslu i ,,po vsechny dny“ 
v kazdém kat. chramé, ktery jest v pravdé 
stanek Boz s lidmi, kde prebyva s nimi.“ 
(Zjev. 21, 3.) Tu jest kazdodenné s nami 
v nejdrazsi obéti mse sv. Tu se den co 
den v rukou knézskych, jako v jesle pro- 
ménénych, rodz, tu nade hlavy nage se po- 
yznasi v pozduihovdni, tu ustupuje do srdci 
nasich. Véak obét mSe sy. trva jen kra- 
tiékou ¢atku dne, a proto uéme se, aby- 
chom vy Zivoté syém nebyli bez Pana, uéme 
se i my, kterym neni dano denné obétovat, 
denné prijimat Pana, nepietrzené byti s Nim. 
To pak se stane, kdyZ Zivot nd’ v pravdé 
podobati se bude nejdrazsi obéti mse svateé. 

Prichdzejme tedy, moZno-li, kazdodenné 
z jitra do chramu k svaté obéti, a kdyZ se 
na oltéri Pan zrodi, klanéjme se Jemu 
s nelitenou uprimnosti Betlémskych pastyrt, 
abychom iradosti jejich byli uéastni. Jako 
pastyre osvitila zdte svétla nebeského, tak 
i nam na temnych stezkach Zivota vzejde 
svétlo viry, které noc neSfastného Zivota 
méni v dea Pané. A budeme-li dobré vile, 
uhosti. se iv naSich dusich pokoj, jehoz 
svét dati nemize. S tim pokojem vratime 


a, ERY a 


se do ptibytki svych, Pana majice v mysli, 
na rtech, v srdci: Pdn bude s ndmi, a bu- 
deme s Nim; s domdcimi svymi v_ pokoji 
av miru: a to bude v Zivoté nasem ,,Gloria.“ 

Tyto melodie Betlémské ,Slava Bohu, 

okoj lidem“ majice v srdci, — brati_ se 
budenke cestou Zivota, za Kristem a s Kri- 
stem, a optd-li se nds uStépatny jazyk ne- 
vérce: ,Zajisté i ty jst s Jezisem Nazaret- 
skym“ (Mat. 26, 71.): my pamétlivi slova 
Kristova: ,Kdo mne vyzn4 pred lidmi, toho 
ja vyzna4m pred Otcem svym nebeskym“ 
—nezapreme s Petrem, ale vyzndéme s To- 
masem: ,,On jest Pan méj a Bah mij!“ — 
a védomi vyznavati Bozich naplni duéi 
hrdinnosti, Ze nepozname ztraty opouStéji- 
ciho nas nevériciho svéta — majice Pana 
s sebou: pak bude v Zivoté naSem Credo. 

A kde je ,Credo,“ Ziva vira, tam je 
snadné a lehké ,Obétovdni.“ AZ i nam, 
snad nahle okdze se misto utrpeni, hora 
Moria, a k otdzce nasi: ,kde je oltat a 
obét zdpalna?“ jako Isdkovi bil peredsde 
bude: ,,Ty jsi obét vyvolena od Pana, ty 
Jemu mas dat srdce své. ,A my dle slov 
Pané: ,,Milej’i jest Bohu poslusnostnez obét“ 
ochotnym srdcem podame Panu, pozada-li 
ji, obét Josefovu, Jobovu i Tobidsovu, 
s Kristem volajice: ,Ne ma, ale Tva vile 
se stan,“ tehdaz bude v Zivoté nasem: 
Obétovdni, které ptijme Bih, jako milou 
obét Abelovou. 

Kdyz pak v rozhodnych dobach Zivota, 
v krizich a v trapenich, v obecné nouzi a 
malomyslnosti nejen rukou ale i-srdce po- 
zdvihovati budeme z udoli slzavého vzhuru 
ku krizi, v Ném jediném doufajice a vo- 
lajice: Pan Buh s nami!“ — a Paén na 
nebesa ,,vyzdvizeny potahne nas k sobé:“ 
to bude v Zivoté nasem Pozdvihovani.: 

A aZ dostavi se éas, kdy jizZ nebudeme 
moci navstiviti a vyhledati Pana v chramu, 
a doba rozdéleni naSeho nastane: tu Pan 
prijde sém, navitivi nds a vejde v srdce 
nase. A budeme-li Ho vitat touzebnosti 
Zacheovou, a srdcem hotovym, v éem koho 
oklamalo, navratiti étverndsob; pak bude 
posledni toto na’e Stastné spojeni se s Pa- 
nem nase prijimani slavy vééné. 

Kdyz pak takto v celém Zivoté i v smrti 
budeme ,s Pdénem Bohem:“ pak beze stra- 
chu budeme moci slySeti andéla smrti vo- 
lajiciho: Ite missa est, ,Jdéte, obét Zivota 
jest dokonana!“ Bude to velikonocéni Ite, 
jemuzZ -pripojeno bude veselé i slavné: alle- 
wa, a které zniti bude: ,Otée, chci, aby 
kde jsem jd, ¢ oni, které jsi mi dal, se mnow 
byli, aby vidéli slavu mou!“ (Jan 17, 24.) 

»JdétezZ stastné ,“ — tak propoustél 
stary Tobid8 syna svého na cestu dalekou, 
— ,,Jdéte Stastné, a Buh budidg na cesté vasi.* 


(Tob. 5, 21.) A za ptikladem tim i lid nas 
zboZny, vyddvaje se na cestu, rad rika: 
»S Panem Bohem!“ — PovSimni si vyznamu 
krdsného slova i ty, jen%Z chodiS, Zije’, 
jednas’ bez Boha; povaz, Ze Bih ten pravi: 
»Kdo neni se mnou, proti mné jest,“ — 
snad to aspon prispéje k tomu, aby se-na- 
ucil, jak se ,s Panem Bohem“ umira. —i. 


Krasa Ditéte — Boha. 


(Rozjimani na Hod Bozi vanoéni, dle Msgr. Felixe 
Antonina Dupanloupa, biskupa Orleanského, podava 
Petr Matak, administrator v Slusticich.) 

»,Milujme Boha, nebo Buh prve miloval n&s.‘‘ — 
,Spanily’s tyarnosti nad syny lidské, rozlita jest 
milost ve rtech tyych. — Sliénosti svou a krasou 

svou pocni, éfastné pokracuj a kraluj !‘ 

Slova tato, vyziaté z pisem syatych, 
jsou hlas mildéka Péné (I. Jan 4, 19.) i 
kralovského re (Zalm 45, 3.5.) Slavé 
a skvélosti BoZich zaslibeni, ozndmenych 
nam skrze proroky, nevyrovnad se nic, a- 


hleddme-li v pismech svatych po znaémkach 


toho, jemuZ se klanime dnes, a jehoZ pre- 
slavné narozeni Zivou rozsiruje radost na 
nebi i na zemi, plesime uZasem i ldskou! 
V skutku Zddnou velikost nelze- prirovnati 
k velikosti jeho, Zddnou krasu ku krase 
jeho. Ano, ty jsi nejvelebnéjai dité ze vsech 
zde na zemi. S vysosti rozlita jest milost 
ve rtech tvych. Slicnosti svow a krasou 
svou poéni vydobyvati srdci nasich, stastné. 
pokracuj a kralu) nad nami krasou svou! 

Témito slovy prorockymi naznaéuje se 
pide vSim nejvyssi velikost a nejvyssi 

rasa, kteraZ zjevila se v JeziSi Kristu. 
Chei tedy o dnegni slavnosti, bratri moji, 
Bes aeethes vam Jezike Krista co nejvySsi 

rasu, kterd% chee vydobyti srdce nage. 
A k tomu ceili pravim: 

I. Stvoreni jste, abyste milovali nej- 
vyssi krdsu, ale v Zddném stvoreni na svété 
ji nenalezate. 

IL. Stvokeni jste, abyste milovali nej- 
vy88i krdsu, a hle evangelium zjevuje ji 
vam v Jezisi Kristu, narozeném v Betlémé. 

I. Jakkoliv laska netisté, ukrytéi tim, 
co uhlazenost svétska ma zaslepujiciho, na- 
ruZivosti jest oplakavani hodnou a stydli- 
vost v4dy urdZejici; predce musime fici, 
Ze laska jest nejilechetnéjsi vlastnosti duSe 
nasi, nejvzneSenéjsi dar, jejz od Boha pfri- 
jimame; neb stavdme-li se zde na svété 
velikymi, byva to vZdy pro vlastnosti srdce. 
Viickni svati, vSickni pratelé Bozi, vSickni 
velici muZové jistili, Ze jsme stvoreni, by- 
chom.milovali. Jeden 2 nejvétsich muzt, 
kteriz znali a milovali Pana, tekl: nemilo- 
vati jest tolik co neZiti. Milovati jen slabé, 
jest tolik co chfadnouti. Kazdé stvoreni 
hyne a umirad zde hladem, nema-li u vnitt 
v sobé tohoto pravého pokrmu, ktery je 


— 559 — 


udréuje na Zivé: véeliky jiny pokrm ne- 
chava du’i jako bez Zivota, neb stvoreni 
jsme, abychom milovali. A zajisté v tento 
den, kdy mildéek Pané pripomind ndm_po- 
divu hodna slova: ,Milujte Boha, nebo 
Buh prvé miloval nds,“ v tuto hodinu, kdy 
nabyva4me nejpodstatndjxiho svédectvi o 
lasce nejvy88i, byloby nedtstojno, kdybych 
chtél v dui vaki potlagiti tuto vzneXenou a 
obzvlastni néznost, tento jemny a Zivy cit, 
ktery byva Gasto velmi neziitny a &tédry, 
Slechetny a éisty, ptsobi radosti ldsky, 
v ne&tésti citi soustrast, nejsvétéjsi Zivi 
city rodinné, lasku k vlasti povznda’i az 
k hrdinstvi, stydlivosti dava pianos ru- 
ménec a duSi vysoko povzndasi nad kraje 
pozemské, uvadéjic ji k samému_patreni 
nejvyss8i krasy a poZivani slasti vééné. Kyz 
by radéji umlkla usta ma, neZ abych kdy 
v jediném srdci udusil tento pteblazeny 
plamen Zivota, jejZ rozzehl Duch Bodi, jejz 
usty Bo%skymi roznitil v srdcich nasich 
Duch vétné lasky. Ano stvoreni, zrozeni, 
od Boha ustanoyeni jste, abyste milovali! 

Ale co cheete milovati zde na-zemi? 
Kam se kloni srdce va’e? Co éinite s tim 
nebeskym plamenem? Jak jste ho podnes 
uZivali? Co jste milovali? Tazi se vas: od- 
povézte mné, aneb spiSe odpovézte Bohu. 

Stvoreni jste, abyste milovali. To jest 
nejslechetnéjsi cil v48; vira sama vdm to 
pravi. Ale pozorujte dobre, nejvyssi krdsu 
mate milovati. Stvoreni k obrazu a podo- 
benstvi BoZimu, stvoreni jste, abyste milo- 
vali nejvy88i krasu. Nad tuto lasku neni 
nic vétsiho ve vas, ldskou tou dosahujete 
zde nejvzneSenéjsi velikosti. Ale, tazi se 
vas, milovali jste nejvy8si krdsu? Kam se 
kloni v okamzZeni tomto srdce vase? OvSem 
snaZite se, byti zde na zemi Sfastnymi skrze 
srdce své, a dobfe Cinite, nenif jiného stésti. 
Ale nalezli jste je? Sv. Augustin, nabyv 
ve yvSech téch vécech smutné a bolestné 
zkuSenosti, odpovida vam: ,Ach proé pak 
vsecka vase namahani nedostatuji, abyste 
se zde na zemi stali Sfastnymi skrze srdce 
sva? Zabloudili jste na cesty drsnaté a 
obtizné! Kam kradite, kam bézZite s tako- 
vou dychtivosti? Krasa, které% Zadadte na 
véech stvorenich, a kteréZ srdce vaSe ve- 
lice potrebuje, neni zde. Mylite se, my- 
slite-li, Ze jste ji nalezli. Co jste nalezli, 
jest toliko stin jeji, ten vas zavedl, milu- 
jete oslably, ztraceny paprslek krdsy nej- 
vyssi, a proto% spravedlivo jest, ze ten 
zbloudily paprslek ee by se pro vas 
v tmu, a Ze cela sladkost lasky vasi méni 
se v horkost; neb milujete nepravé. Chcete-li 
tedy naleznouti Stésti, hledejte lépe, nez 
jste dosavad tinili. Nepravim, abyste pie- 
stali hledati, hledejte dale, pravi onen ve- 


liky biskup, hledejte pordd, hledejte dokud 
nenaleznete. Ale milujte vyse, nehledejte 
Zivot v stinu smrti a nejvySs8i krdsu v stvo- 
fenich: ona se tam nenalezd, hledejte 
ji jinde!“ 

Ztoho vidite, Ze nechci byti prilis ptis- 
nym k vam. PiipouStim s velikym bisku- 
pem Hipponskym, ktery, jak jsem pravil, 
smutné téch véci nabyl zkusenosti, pripous- 
tim, Ze hleddte jako rozumni tvorové zde 
kradsu yzornou, dokonalou, krdsu Cistou, 
bez poSkvrny, i neostychdm se, pripustiti, 
Ze tato laska hlubokou pottebou duSe va¥i 
jest, kteraz by rada vystoupila z uzkych 
mezi, aby milovala také mimo sebe a na- 
lezla koneéné krdsu neskonéenou; viak 
vztahuje-li se cit ten na krdsu toliko pomi- 
jejici, klamnou, dokladdm, Ze to jest smutné 
divadlo; jestif to laska sama v sobé Boz- 
ska ale zbloudila na bezcesti, hnuti samo 
v sobé Bogské, ale ubéhlé na licho, moc 
sama v sobé BoZska, ale pak sniZend a 
oddistojnénd. Ano, to co samo v sobé BoZ- 
ské jest, stava se trpkym mdmenim a trestu 
hodnou poketilosti, kdyZ se zastavi a zmati 
nad lichym obrazem nedokonalé krasy. 

Styoreni jste, abyste milovali nejvySsi 
krasu, a nenalezlijste ji potud zde na zemi! 
A co mnohem vétsim jest nestéstim: prazdny 
stin jeji zavadi a Elaine vag! Odkud po- 
chazi to Zalostné nestésti! O, moji bratii, 
odtud, Ze ndsledkem hrichu o¢i vase jsou 
slabé, nemocné, nerozeznavaji! Ve stvore- 
nich vas obklicujicichjsou paprskové krasy, 
jenz rani ty slabé, ubohé oi, jestif to svétlo 
v Gastky rozptylené, mamici, a vy myslite, 
Ze to jest aekGanle éisté krdsa? Ne, ne, 
to by byl omyl. 

Dila Bozi okazuji nam odlesk syrcho- 
vané krdsy Bozi. Tak pravite, a to vam 
pripoustim. Krasa prirody, svétlo nebes, 
ohnivost ranni zdte, vyjasnénost dne, po- 
hyblivost Zivych vod, rozkvétani nejsprost&i 
kvétiny, bohatstvi roli, kvétouci skvost luk, 
véecky okrasy zemé vyznaéuji ponékud 
krdsu BoZskou, a mohou poskytnouti élo- 
véku radosti vzneSené; vSickni svati toho 
okusili; nechci va4s viniti, naopak vyzy- 
vam vas, abyste se z krdsy takové tébili. 
Ale vy hleddte lepSi krasy nad tu, neb 
nejvys8i krdsa patrné neni krdsou hmotnou, 
ale krdsou mysli a vile, ona jest krasa 
mrayni. Ale kde jest ta? Nalezli jste ji 
na té zemi? 

Reklo se a zcela v pravdé, Ze slunce, 
jakkoliv jest krasné, predce se neleskne 
jako oko Glovéka duchaplného, neb pa- 
prsky jeho neroziiruji svétlo rozumu a pla- 
men lasky, také jasnost dne prirovnati nelze 
k libému tsmévu, vyrazu to disté a Sle- 
chetné laskavosti, kterd4z se leskne ve tvati, 


— 560 — 


Myslite, kdyz jste to spatrili nékdy v Sle- 
chetnéjsich tvorech, jako vy stvorenych 

k obrazu a podobenstvi Bozimu, Ze bych 
vas z toho viniti chtél? 

Nikoliv, pripoustim vam, Ze, vyjimaje 
poblouzeni srdce vaseho, byva to krasa 
duge, kterd vds dojimd. Cistota tvarnosti, 
pravidelnost taht, utlost oud&i jsou dilo Bozi 
a nejsou nedistojné, bychom na né pohle- 
déli; ale je&té jest cos krdsnéjSiho; neb 
dokonalost a vzneSenost krasy lidské po- 
chazi z cela z due! Milujete-li pohled oka, 
usméy rti, privétivost tvdre, milujete v téch 
oznacich krasy vlastné dusi; ona jest ten 
Bozsky plamen, kterému se nic nevyrovna 
v prirodé, aktery zdobi éelo spravedlivého 
éistotou anevinnosti. Ano v pohledu onom 
jest svétlo, v usmévu onom milostnost, 
v hlasu onom okouzlujici mocnost. VWsak 
hle, proé pak jest to vse predce také ne- 
bezpeéné? proé tak nedokonalé a klamné? 
proé marnosti, Salbou? proé nebezpecim 
ctnosti? prot pak se naleza tak presmutna 
pribuznost mezi tim, co jest v nds nejyzne- 
senéjSiho a nejniZsiho? 

__ Neni-liz z toho patrno, Ze to, co jste 
milovaJi, nebylo kraésou dokonalou, ¢istou, 
krasou nevadnouci a stdlou, jak sami kaZdo- 
denné toho Zelite? Neni-liz pravda: nikdy 
jste nevidéli krasu bez stinu, bez mrdéku ? 
A hle, tot ptiginou pri svatych, dovolte, bych 
vam vyjevil tajemstvi duse jejich, tot bylo 
pricinou, Ze velika duSe jejich byla v tom 
tak nesklonna, Ze nalezate v Zivoté jejich 
onu nezvratnost povahy, kteréz se obdivite, 
a kterouZ vyzyvali ve jménu ctnosti vsecka 
stvoreni, ¢kouce s prorokem: KdezZkoliv 
jste, odstupte, neb nejste mij Bah; pozo- 
ruji vase krehkosti i vai bidu: vy nejste 
mtj Bih; vy nebudete nikdy Bohem srdce 
mého anizZ podilem mym na véky! 

Ale to neni toliko zkuSenosti velikych 
. dusi, dovolte, bych tekl, Ze to jest zkuSe- 
nosti kazZdého Glovéka, ano i vasi! Co jste 
milovali, co nalezli zde na zemi? Vyznejte 
s krdlovskym prorokem, jenZ v jednom 
okamZeni poblouzeni a temnosti také té 
truchlivé zkuSenosti nabyl, vyznejte, Ze jste 
shledali a milovali marnost a klam! Ano 
milovali jste marnost, krdsu, ktera pomiji, 
krdsu, kterd sestarne, krasu smrtelnou, a 
kazdy vi, Ze nejhlubsi a nejtrp¥i bolesti 
srdce jest, vidéti, kterak pod rukou nama- 
hani a nemoci vadne, bledne, mizi, pomiji 
s uprchajicimi lety ona radostnd mladost, 
onen jary pohled oka, onen,libezny usméy 
rti, ona milostnost tvdte. O kdyby élovék 
nebyl h¥esil, bylo by to vSe nesmrtelné, ale 
nyni nic z toho netrvé naporad. Ve to 
neni bytelné, zpometite si jen, Ze jste pri 
lasce k tyorim sebe vice oprdynéné jiz 


preté%kych okusili Zalosti; jiz jsem vytkl, 
a rozum to prohlaSuje se mnou, Ze nic neni 
krdsného v pfirozenosti lidské nez opray- 
divé vyznaéenit krasy mravni. Jest-li ale 
toto vyznacéeni krasy, ktera vas zajimd, a 
utéSenosti napliuje, toliko vyznaéenim klam- 
nym, pomijejicim, co vam pak jesté zbyva? 
co jste milovali? Tazi se vas samych, koli- 
krate po té prvnéjSi dobé, jenz se zdala 
poskytovati srdci va8emu nadéji Slechetné 
a vznesené lasky, kolikrate jste pak shle- 
dali, ze to krasné stvoreni bylo vas ne- 
hodné, sobécké, nevdééné, nestalé! 

Také musim v4m pripomenouti nejbo- 
lestnéjsi ze slabosti vaSich a nejkrutéj&i 
z béd vasich: mdmeni ono netrva dlouho, 
odleti brzy. Ale kdyz preSlo, ztistava Casto 
néruzivost, a to ndruzivost slzeni hodna! 
Clovék zistane spoutan témito svazky nectny- 
mi, timto zapletenim jej hanobicim; a kdo% 
mize vypovéditi bolesti toho sniZujiciho otro- 
ctvi i opovrzeného stayu, do kteréhoz% élo- 
véka ,uvrhuji naruZivosti ?- 

O, Boze, neprijde’-li jiz vysvobodit 
srdce syni Adamovych a dcer Evinych, 
jenZ vesmés jsou ditky Tvoje? Neprijdes-hi 
vysvobodit jich z tak hluboké bidy? 6, 
neprijdeS-li zlomit okovy. tak hnusného za- 
jeti, a navratit du8’em naSim slavnou vol- 
nost, milovati zde Tebe? V&énad kraso, vady 
stard a vZdy nova, coz% neuzri o¢i nas’e Tebe 
nikdy? O libezné svétlo, odlesku leposti 
nestvorené, neukdzes’ se nikdy zrakim na- 
sim’? O pramene rozko&i, ¢istych, nebudes 
nikdy finouti pro nds? O trtne srdci na- 
Sich, 6 blahoslaveny Zivote Otce a andéli 
v nebesich, 6 lasko, 6 chlebe Zivota, 6 ne- 
beska lasko téch, jen% v pravdé Ziji, ne- 
bude’ nikdy Zivotem naSim zde na zemi? 
O Boze, Ty se nam ovSem zjevujes, Ty 
mluvis ovSem k naém veSkerou pfrirodou, 
ale my jsme hlu&i a slepi, nevidime niéeho, 
nerozumime niéemu, paprsky Tvé slavy roz- 
ptylené v stvorenich zavadéji nds, zbraituji 
nam, vidéti Tebe, odtahuji nas daleko od 
Tebe. O Pane, Gi nemfze% potéSiti srdce 
nase zarmoucend? NemfzZeS-li napraviti 
nasi zkdzu? Pane, prijdiZ, miZeS-li! Slysel 
jsem, Ze prorokové Tyoji druhdy oznamili 
nam, Ze sestoupi Vysvoboditel, ze sestoupi 
Emanuel s nebes dolai, %e bude Buh s nami, 
to jest nejvy88i krdsa, dokonald a nestvo- 
rend krasa; slySel jsem, Ze milost, milost 
éisté bude rozlita s vysosti na rtech jeho. 
O, prijdizZ tedy, jenZ spasiti ma8, piijdiz, 
jiz jest Cas; duse v tomto svété volaji po 
Tobé, odpovéz tomuto volani srdci, to jest 
volani ¢lovééenstva z ouzkosti, srdce, to 
jest volani prirody ve’keré. O touho né- 
rodt, prijdiz, nemeSkej déle! Pri narozeni 
Tvém zaraduje se zemé jako v prvni den 


— 561 — 


pki narozent svého prvorozence, ostrovy 
vzdalené poskoti v plesdni, dcery Sionské 
yvidi a seznaji nejvyS8i krasu starych dnt. 
O odpovéz na ten srdceprorazejici ktik 
lovééenstva, vyhoviz tomuto otekavani po- 
koleni lidského, tomuto volani ptirody, této 
nadéji veSkerenstva. 

Ale co sly8im? jaké-to zpévy neznamé 
zaznivaji s vysosti nebes, nad vreholem 
osamélého oer v jasnosti nebeské a u 
prostred 1ejhlubSich temnosti noci: ,,Sldva 
na vysostech Bohu, a na zemi pokoj lidem 
dobré vile! (Luk. 2, 14.) 

Ba v pravdé, evangelium se zatind, 
nova radostna zvést, zjeveni odlesku kradsy 
vééné sestupuje k nam. Betlém odpovida 
a vyhovuje vsem potrebdém tvorstva. 

Neb stvoreni jsme pro krdsu nejvyS&i, 
a hle Betlém nam ji zjevuje v narozeném 
Jezisi Kristu. (Dokonéeni.) 


Proc chudneme? 


Otazka tato vtird se mimodék kazdému, 
kdo jen trochu pozorné pohlizi v dobu pfi- 
tomnou a vidi, Ze pri v8i urodé nékolika 
minulych let a pti zkyétajicim primyslu 
tiseh penézita vZdy vice a vice se zmaha 
a budoucnosti tpadkem hrozi. Na otdzku 
»proé chudneme ?“ odpovida kazdy ze svého 
stanoviska. Politikove vidéli pritinu_ této 
tisné ve formé vladni, penéZnici v lehkych 
penézich, men&i primyslnici a femeslnici 
ve fabrikach a v svobodé Zivnostenské a 
tak kaZdy naleza pritinu nynéjii bidy jinde 
a jinde, Nechci rozsuzovati, zdali a pokud 
jmenoyani tuto lidé maji pravdu, ale radéji 


se pokusim gg dont odpovédi ze stanoviska, 


krestanského. Pyi¢iny chudnuti mnohych 
vidim ve tfech vécech a sice: 1) v nedo- 
statku pracovitosti, 2) v nedostatku kye- 
stanské spravedlnosti a 3) v marnotratnosti 
a pySe. 

1. ,V potu tudri své jisti budes chléb, 
dokavadz se nenavratis do zemé, z kterézg vzat 
jst* (Gen. 3, 19.) — tof vyrok Bozi, ktery 
mé kazdému, an z prvnich rodiéi pochazi, 
na mysli tanouti, nechat jest bohaty nebo 
chudy. Ale vyrok ten prichazi za dni na- 
Sich namnoze v zapomenuti. Podivej se 
jen, laskavy étendri, na mnohé spoluobéany 
své, jimzto Bah dopral zAmoznych rodiét, 
kteri jim mnoho nashromaZzdili statku. Bylo 
by ovSem jejich povinnosti, aby tento sta- 
tek svtj hledéli zachovati, ano pracovitosti 
i rozmnoZiti, by ho pak k svému a svého 
blizniho prospéchu pouZiti mohli. Vsak co 
éini za dni nasich lidé taci? Myslif, co 
myslil evangelicky bohaé: ,Mdas mnoho 
zbozt slogeného na mnoha léta, odpocive), jez, 


pij a hoduj* (Luk. 12, 19.); myslit: pro 


sebe mam do smrti dosti a na jiné prot 
bych se drel — ti af o sebe sami se sta- 
raji; i nedbaji ea a chodice ze dne do 
dne po radovankach a vyrazenich cela léta 
ani stébla kiizem n:prelozi. Co z toho vy- 
plyne, da se na prstech spotitati. Jako 
studné sebe hlubsi, kdyz “dng pramen do 
ni nepritéka, brzy se vyprdzdni, jestlize 
neustale z ni se vazi: tak i majetek lidi 
takovych, byt byl sebe vét&i, musi koneténé 
se vyterpati a Se lidé ti sami 
v bidu, zastihne bida jejich potomky. 

Kdyz pak jiz lidé zdmogni, prace-li 
nedbaji, na bidné musi pfijiti konce, do 
jaké bidy musi, nepracuji-li upadnouti ti, 
JejichZ celym majetkem jsou jenom ruce? 
‘O ké% by viickni pomysleli na budoucnost, 
nemoc a stari! ZkuSenost vSak poucuje 
nds o jiném! I lidé, kteti jsou vyhradné 
na praci odkazani, jaksi zchoulostivéli. Ne- 
hledajit zaéasté prace, ale Zadaji, aby prace 
hledala jich; ne kaZda prace libi se jim, 
ale Zadaji konati jenom jisty druh prace; 
nechtif pracovati za maly vydélek, alebrz 
chtéji, aby se jim mzda na korce méfila. 
Proto kdyz jim prace sama do domu ne- 
prijde, kdyz se jim nenaskytne prace druhu 
takového, ktery se jim libi, anebo kdyz 
mala z ni kyne mazda, radéji zahdleji. Ne- 
musi-liz ty a takové lidi navStiviti bida? 
Ba zajiste — nedostatek pracovitosti byva 
fo nedostatku a bidy za dnt nasich. 

této pritiné druZi se jind, totizZ: 

2. nedostatek krestanské spravedinosti. 
Sedmé prikazani Boi, jez ani ,, Nepokrades“ 
zda se véru, Ze jizZ vyskrinuto jest z tady 
prikazdni BoZich, ano prestupovani jeho 
md se precasto za dovolenou Spekulaci. 
Kdy bylo slySeti o tak mnohych a tak ra- 
finovanych kradeZich jako nyni? Kdy pod- 
vadélo se tak v mire, vaze a jakosti zbozi 
a prace jako za dni naSich? Kdy vyda- 
ido se tolik nepravych listin, smének atd. 
jako nyni? Kdy vydiraly se z ptjéenych 
penéz krvavéj8i troky nez jak to nyni oby- 
cejem jest u penéZniktii nasich? Kdy 
&kodilo se vibec bliznimu na jeho jméni 
a pravech tolik jak to vidime nyni? A 
kdyz tak ze vsech stran byvame okra- 
dani, podvddéni, Sizeni a odirani — jak 
pak nemdme klesati v bidu a nouzi? — 
Vézmez ale, Ze v tyto smutné konce ubéhnou 
také ti, kdoZ okradénim a Sizenim jinych 
zbohatnouti mini. Nebo neni jeSté ne- 
praydou pfYislovi, Ze co jl sdebatie bylo 
nabyto, opét brzy byva pozbyto, aniZ vy- 
vraceno jest uteni kresfanské, Ze nespra- 
vedlivy statek nema BoZského pozehnani, ba 
vidime dosti Casto, Ze lidé toho druhu jed- 
nim rdzem pfrichazeji o svtj nespravedli- 
vym zptsobem nabyty statek, a ze v brzku 


— 562 —. 


nejsou zdmoznéjsi téch, které diive byli 
okradali a odirali. Tudiz v skutku jest ne- 
dostatek krestanské spravedlnosti i u 
utlaéovanych i u utlaciteli pramenem chud- 
nuti a nouze. 

3. Posledni a prede neposledni pritinu 
chudnuti naSeho spatruji v marnotratnosti 
a pyse, v kterémZto ohledu véru nestojime 
daleko za Rimany za éasu rozpadavani-se 


rise Rimské, jestlize se jim nevyrovname | 


aneb nad né dokonce nepredéime. Podivej 
se jen, mily ¢tendri, se mnou do rodin a 
presvédéis se. Doby, kdy otec rodiny 
prazdné chvile, které mu zbyly po praci, 
nejradéji travil vy rodiné své, doby, kdy 
synek, tovaryS a Geledin hleddvali zdbavy 
své po vykonané praci v prdatelské roz- 
mluvé s hodnymi spolutovary8i svymi, doby, 
kdy matka, dcera a sluzka jednoduie a 
bytelné se Satice a prosté se Zivice nej- 
vétsi rozkos v tiché domacnostinalezaly, doby 
ty jsou bohuZel tytam a zménily se valné. 
Otcové naSich rodin, jedva Ze dokonali 
raci svou — a nékdy ji ani nedokonali — 
jiz utikaji z rodiny a hledaji zabavy své 
v hospodach v piti a hre a jménim svym 
podporuji cestujici zpévatky a hudebniky ; 
nasi synkové, tovarySi a Geledinové nezt- 
stavaji v ni¢emZ za svymi otci, mistry a 
pany; matkd4m naSim nedostatuje vice do- 
macnost i ony chtéji miti spoleténosti, vzac- 
néjsi pokrmy a napoje; dcerky pak a slu- 
yebné Sati a finti se, navStévuji divadla, 
plesy a besedy, jakoby se musily vyrov- 
nati velkoméstskym dadmadm i byly by pie- 
neStastny, kdyby se jim nétéeho takového 
nedostavalo. — V8e to ale stoji penize a 
veliké penize! A kdy% tak otec i matka, 
syn i dcera, tovarys i Geledin neustdle do 
jméni rodinného sahaji — tut, kdyby byla 
pokladna domaci tak hluboka jak vysoka 
jest hora SnéZka, musi se koneéné predc 
prijiti na dno — rodina zchudne a prijde 
na mizinu! — 

V nedostatku pracovitosti tedy, v ne- 
dostatku krestanské spravedlnosti a v mar- 
‘notratnosti, shleddvam stoje na stanovisku 
kfestanském priéiny chudnuti mnohych za 
dni nasich. Nechat si navrhuji lidumilové 
novovéci, ktefi bidé nynéjsi odpomoci chtéji, 
prosttedky jiné: co mne se tytée, mdm za 
to, Ze kazdy z prosttedkti téch bude jenom 
obvazkem, kterym se rdna na chvili snad 
zalepi ale nezhoji, i trvam, Ze ndm nebude 
ve hmotném hed lépe, dokavdde se véi- 
ckni nechopime horlivé prdce, nebudeme si 
hledéti vSude a ve vsem spravedlnosti kre- 
stanské a nevrdtime se k jednoduchosti co 
mozna nejvétsi v Zivobyti svém. 

Fr. Schoenbeck. 


U kapli¢ky. 


Kradi vdova, kraci 
Dalekou krajinou, 

Za ruci¢éku vede 
Radost svou jedinou. 


U kaple zastavi 
Vdova kroky svoje, 
Aby si posteskla 
Zde u lasky zdroje. 


Patt, mily synacku, 
"Na matiéku BodZi, 
Pati jejiho Syna 

Na ukrutném Jozi!“ 
,,Nesnasime sami 

Zde mnobo trpkého, 
Trpél i Syn Boii, 

I mati¢ka Jeho.“ 


»Poklekni, mé dité, 
A ja vedle tebe, 
Prosme zde Marii 
O posilu s nebe.‘ 
Zdravas, matko Bozi,““ 
Synaéek se modi, 
9990M0z mi s matiékou 
V tomto nepohodii. 


7) 


Vypros nam od Syna 
Andéla dobrého, 

By nas doprovazel, 
Chranil yseho zlého ; 


Bychom se po smrti 
Do nebe dostali, 
Dobrého tatinka 
Tam zas uhlidali.““ 


Vdova jej polibi, 
Litka slzou smaci, 

Vezme jej za ruku, 
A pak dale kradf. 


Dopisy. 


Z vikariatu Proseckého 6. prosince 1865. 
(Duchovenska porada.) 

Dne 16. listopadu konala se na fate 
Kejské duchovenska porada vikariatu Pro- 
seckého, ku které se 14 kn&zi se’lo. O 
9. hodiné slouzil dist. pan vikét v krasném 
chramu Pané u pritomnosti p. p. poradniké, 
Skolni mlddeZe a valného poétu osadnikt, 
méi svatou. — Po ndvratu do fary a po 
vykonané modlitbé pripravni zahajil vdist. 
p- predseda poradu srdeénou reti, v kterézZ 
nim pkedevsim bratrskou lasku, jakou knéz 


we $88 


ku knézi Inouti m4, porouéel tka, Ze v té 
bratrské ldsce nalez&d knéz na tomto svété 


ndhradu za ty obéti, které zvla8té za naSich | 


tézkych Gast prindSeti musi. Ve sy. svor- 
nosti vzala se pak I. otazka v poradu, a 
sice: Jakych vad co do formy a obsahu 
ma se varovati kazatel? Na tuto otazku 
dikladnymi, z mnoholeté zkuSenosti éer- 
hes slovy odpovidali v. p. Ant. Hora, far. 

ostivarsky, Jos. Schlesinger, far. Kejsky, 
V. Haensel, os. far. Libetisky, Fil. Zimmer- 


mann, far. we a Vacslay Kocman, © 


koop. na Vodolce. Koneéné uzavreno, bu- 
doucné k vét8imu prospéchu véricich t- 
niti kazani katechetickd. O druhé otazce: — 
kdy by se v chraimech nasich konati mohla 
a méla 40hodinnd -pobosnost? — mluvil 
v. p- Kocman tka, Ze by oktdv Boziho 
Téla byl nejprihodnéjsi_ k pobo%nosti té; 
na to podotknul y._p. Voboril, duchovni 
Spravce z Treboratic, Ze, — ma-li se tato 
poboznost posloupné ve vSech chradmech 
celého vikariatu konati — mésic kvéten 
zdal by se byti nejprimérenéjsim z té pri- 
éiny, ze v kvétnu neni Zzadné nutné prace 
polni, potasi Ze byvd k CastéjSi ndvstévé 
1 pro vzdadlenéjsi obce pfiznivé, a Ze jest 
v mésici kvétnu jiz dosti kvétin k sluSnému 
ozdobeni oltara. V mnohych osaddch v tom 
mésici se kona poboznost Marianska, — 
avsak snad by bylo lze, obé poboznosti 
spojiti? P. fardt Schlesinger dokazoval, Ze 
jest se obdavati, aby pri 4Qhodinné po- 
boZnosti velebna Syatost v prazdném chramu 
vystavena nebyla; a navrhl, aby se drive 
v jednotlivych osadach bratrstvo ucténi nejsv. 
Svdtosti zavedlo, a pak teprv k 40hodinné 
- poboZnosti se prikroéilo. 

O otdzce treti: Jak by se lhostejnosti 
dospélych vzhledem na krestanska cvident 
ve usich odpomoci dalo? ujal se slova v. p. 
Leopold Urban, exposita ve Vr&ovicich. 
Tvrdil, ze lhostejnosti ohledné kresf. cvi- 
éeni na vsich odpomoci se miiZe odvolanim se 
ku vlddé, které na tom zaleZeti musi, by 
obéané ve vécech viry vycviéeni byli. Dt- 
stojny p. fardr Kejsky dokazoval, Ze kre- 
sfanska cviéeni na vsich jsou zbytky missii, 
které nutné byly, dokud osadnici méli do 
chramu Pané prilis daleko. — Nyni pry 
jest tomuto nedostatku rozmnoZenim Staci 
duchovenskych pomoZeno, osadnici mohou 
kazdou nedéli ku krest. cviéeni do farniho 
chramu pfijiti, a proto dolozil, Ze ki. cvi- 
éeni na vsich jsou méné dileZita, a Zeby 
to v éasech nasich neprospélo, dospélé ku 
poslouchani kresf. cviéeni na’ ysich prisnosti 
donucovati. V. p. Vobofil tvrdil, Ze pri¢ina 
lhostejnosti dospélych ku ky. cviéenim na 
vsich lezi v zpiisobu, jakym se na mnoze 
konaji. Pravil, Ze ki. cvi¢eni po vsich na 


mnohych mistech stalo se pouhou katechi- 
saci ditek, co% duchovnim potirebdm dospé- 
lych nikterak nepostaéuje. A odtud — 
pravil — ona lhostejnost, na kterou mnohy 
narikdé. Dale podotkl, Ze pri takovych pii- 
leZitostech md duchoyni na jevo dati, Ze 
nejen k vili ditkam prichdzi, ale ke véem, 
ze ptichod jeho jest otcovska navitéva, ty- 
kajici se celé obce a t. d. Takovym pry 
zpusobem nejlépe by se lid eakldnil Jo uéa- 
stenstvi pri krest. cviéeni na vsich. — Aé 
v foustieth dvou otdzkach nahledy po- 
nékud se riiznily, prede védy Setieno vy- 
roku sy. Augustina ,In necessariis unitas, 
in dubiis libertas, in omnibus charitas.“ — 
Po poradé, kterd a%Z do 2 hodin trvala, a 
po obédé rozlouéiv’e se s milym hostitelem 
svym, roze&li jsme se potéSeni a povzbuzeni 
do osad svych. Bad Wi 


Od Ripu, dne 4. prosince 1865. 
(Duisbursky katechismus. Pokraé. IV.) 

V piede’lych dvou dopisech (str. 91. 
a 155.) rozebral jsem,kiivé ndhledy evan- 
gelické synody, jeZ uverejnila v 1. Gdstce 
svého katechismu. Tykaly se uéeni Cirkve 
katolické 0 samospasitelnosti jeji, a pak 
o stavu kné%ském. Zbyva jeSté, abych po- 
dal Gtendrim ,,Blahovésta,“ co namitaji 
v této Gastce proti katolickému uéeni o pa- 
pest, a abych ukazal spolu, jak mélké jsou 
jejich ndmitky v tomto ohledu. — Katolici 
zakladaji pry uéeni své o papeZi na vy- 
povédi pisma svatého (Mat. 16, 18.): ,1 jat 
pravim tobé, ze ty jst Petr, a na té skale- 
vzdélam cirkev svou, a brény pekelné ne- 
premohou ji. A tobé dam kilice kralovstvi 
nebeského; a coZbyskoli svazal na zemi, 
bude svdzdno i na nebi, a coZbyskoli roz- 
vazal na zemi, bude rozvazano 1 na nebi.“ 
— Piedeviim nenahlizim, prot nepripome- 
nuli také ono misto (u sv. LukaSe 22, 32.), 
jez ani: ,,Ale jA jsem prosil za tebe, aby 
nezhynula vira tva, a ty nékdy obraté se, 
poturzuj bratri svych;“ kterd prones] Pan 
Jezis k Petrovi pri posledni veceri. — Rov- 
néz divim se, Ze zapomnéli na ona znamenita 
slova Pané (Jan 21, 15. 16. 17.), jez Pan 
Jezi8 po svém z mrtvych vstani k Petrovi 
na mori Tiberiadském pronesl: ,,Pasiz be- 
ranky mé. Pasiz ovee mé.“ — Mimo to 
nesouhlasim s jejich namitkou, Ze pry slova 
vyse uvedend (Mat. 16, 18.) nejen Petrovi 
ale % ostatnim udcenikum pti jiné piilezi- 
tosti (Mat. 18, 18.) byla reéena, a Ze tedy 
yniteho% dokazati nemohou pro uéeni o pa- 
pezi.“ — Nebo neni. pravda, Ze by byl vie- 
cka ona slova i jinym fekl. Bylt oviem 
Petr apoStolem, a proto, kdyZ mluvil Pan 
ke vySem apoStolim (Mat. 18, 18.), udileje 
jim v Cirkyi své moc duchoyni, syédéila 


— 564 — 


i Petrovi ona slova: ,,Cokoli svazete“ atd.; 
ale o tom, Zeby jim byl také daval kliée 
krdlovstvi nebeského, Ze by na nich byl 
chtél zaloziti Cirkev svou, nevime, to tekl 
jen Petrovi; a nikomu jinému, a teprv po- 
zdéji_ vypravuje sv. Matous (18, 18.) ona 
spoleténd véem apoStolim svédéici slova, 
kdyz byl Pan jiz diive Petrovi (16, 18.) 
vrchni moc v Cirkvi udélil. Z té pritiny 
bezpochyby vynechali zimyslné ona slova 
u sy. LukdSe a Jana, ponévadz jediné k Pe- 
trovi pronegena byla, jimizZ jediné jeho splno- 
mocnil, aby ,,bratri svych potvrzoval, a ovce 
i berdnky (stado) pasl.“ — Ostatné nemu- 
sim snad ani pripominati, ze Pan JeZi8 jen 
sv. Petra zvlast vyznamendaval, jakoz i to, 
Ze si sv. Petr v skutku jako prvni mezi 
apoStoly vsude podinal, a Ze ho i ostatni 
apostolé za prvniho uznavali, jakZ o tom 
pismo svaté na mnoha mistech zrejmé vy- 
ravuje; a jak o tom i sy. Otcové jedno- 
te svédéi. (Srovnej o tom élanek v Ca- 
duch. 1828 str. 163, od Krale.) 
Tim meni vahy klademe na druhou na- 
mitku: ,ze pry v oné vypovédi Spasitelové 
nent zadné rect 0 moct duchovni a svétské, 
jizto papezovd sobé priosobuji.« Nebo an 
byl Petr prvnim mezi apostoly, jsa zakla 
dem celé Cirkve, na némzZ ji Pan vystavéti 
slibil, a spolu jedinym klitnikem kralovstvi 
nebeského (t.j. paénem domu = Cirkve Bozi 
a spravcem plnomocnym); a an provozoval 
' tak nejvyssi moc nad apostoly — a tudizZ i 
svrchovanou moc v celé Cirkvi: musil také 
zanechati ji ndstupcum svym, jelikoz Cirkey 
tryati mad na véky, a povady pravomoc- 
nosti této potrebi bude ku fizeni celé cirkve 
a k spaseni véricich. Musili ji tedy né- 
stupcové jeho po ném zdéditi a ji v Cirkyvi 
uZivati, mali dilo Spasitelovo atkol Cirkve 
dosazen a dokondn byti. Ale kdo jsou tito 
ndstupcové Petrovi? — Nastupcové jeho 
jsou véak jen papeZové fimSti a udZivaji 
tudizZ této vrchni moci Petrovy se vSim pra- 
vem, co% ovSem oboji proti zrejmému syé- 
dectvi historie upirad evang. synoda, *kouc 
v treti ndmitce: Ze nemtze ani byti doka- 
zano, Ze Petr byl v Rimé biskupem, aniz ze 
to plati o biskupich *imskych, cog Petrovi 
zaslibeno bylo. Nez yyjmouce hlayni dva 
plivodce odtrZeni se Reki od Rima,. totiz 
Focia a Caerularia, kteri to uéinili ze gso- 
béctvi a ctizddosti, nenamital nikdo niéeho 
proti pravomocnosti papezi timskych az do 
reformatori, kteri teprv po prohlaSené na 
né od papeZe klatbé cirkevni upirati poti- 
nali vrehni moc jeho, Gehoz% uchytili se 
stoupenci jejich v 16. a 17. stoleti, tvrdice 
jako na doklad toho, Ze pry vlastné sy. Petr 
ani v Rimé nebyl, an pry to v pismé sva- 
tém vyslovné nestoji. Tu vSak oborili se 


sopisu kat. 


proti nim katolici i protestanti nestranni, 
zastavajice historii a dotvrzujice, Ze cela 
starobylost jednohlasné to ve spisech do- 
svédtéuje, véelikeré pamdtky Ze toho do- 
tvrzuji, ano ustaviéné a nepretrZené trvani 
papezské Stolice od apoStolskych Gash, a 
makayé priklady papeZ%ské pravomocnosti 
jiZ v nejstarSich stoletich Cirkve nikterak 
upfiti nedaji, Ze byl sv. Petr v Rimé, a 
ze jsou tedy rimsti biskupové jeho ndstupci, 
majice touz vrchni moc v Cirkvi. (Srovnej 
o tom élanek ,Cas duch.* 1829 str. 345. od 
Vaclavitka.) 

Koneéné podotyka synoda v cturté na- 
mitce: Ze pry se nesrovudvd moc, jiz dal . 
Kristus apoStolim, s Zivotem a vérow vét- 
Siny z papezuv; — a v této vézi nejvét&i 
a nejpatrnéjsi nepravda; nebo z historie 
vime, Ze mezi dosavddnimi 259 papedZi jest 
jich 77 svatych, to jest za svaté prohlase- 
nych, ktetiz se skvéli neobycejnou svatosti 
zivota, obétujice, 37 pottem, v_ prvnich 
étyrech stoletich i Zivot za viru, takze tedy 
skorem kazdy treti papeZ svatym jest. 
Ostatnich pak nejvétsi Gast skvi se vedle 
téchto Zivotem krestanskym a obétovnym 
i uéinnym a dobroéinnym, jakzZ podrobné 
dolitil Macan ve své Obrané papeZt. (Cas 
duch. 1840 str. 99., 1841 str. 17.) A jenom 
10 papezi mezi 259 (tedy vady mezi 25 
teprv jeden) vedli Zivot apostolské stolice 
nedistojny, a z téch jeSté vétst Gast prisla 
cizim necirkevnim vlivem na Petrovu stolici, 
takZe sdm protestant Herder svédéi: ,,Mno- 
hem méné neslechetniki nalezneme na sto- 


-lici Rimské, neZli na trimu svétskych pa- 


novnikt, a mnohych papeZi chyby proto 
jen hrozné byti - zdaji, ze jsou hay 
apezt.“ — Co pak se tyée viry papeztv 
ae nikdo Agee veby byl uektery 
papeZ proti zrejmému uéeni Cirkve néjaké 
kacitstvi ve svem utitelskocirkevnim uradé 
ucil, a dobrovolné zastaval az do smrti, 
jelikoz Marcellin a Liberius nasilné vynu- 
cené vyroky své, na syobodé jsouce, odvo- 
lali, o Honoriovi I. pak to urtité tvrditi 
nelze. (Cas duch. 1841 str. 279.) 

A tak vidéti lze, ze synoda evange- 
licko-duisburska uchopila se vSech pro- 
stredkti, pochybnych i nedovolenych, aby 
oviklala uéeni cirkevni o papezZi, Ze se ji 
to vsak nikterak nepovedlo. ill. 


Od Cerného Kostelce v prosinci 1865. 
(Louéeni. Zpéy ve skole.) 

Jiz ku hrobu se sklani rok stary, za 
nedlouho yplyne v more véénosti. Prve, nez 
posledni den dé nam ,,s Bohem,“ nemohu 
opomenouti rozlouciti se s tebou, mily Bla- 
hovéste, a vzdati diky nejvrelejxi za viecka 
pouéeni. Budiz i vy novém roce vitéznym 


— 565 — 


hajitelem svaté naSi viry, budiZ ndm dla- 
hovéstem! Jak bych Ti prdl, aby nebylo 
visky v Cechdch, na Moravé, v Slezsku a 


Slovensku, kde bys nebyl hostem vitanym; 


jak bych Ti p¥dl, by snahy tvoje Pan Bah 
nejlepSim korunoval zdarem! “Kéz se ti 
eae premoci a ze srdei viech katolickych 
resfant vymytiti vlaznost u vite; ké% Tvym 
priginénim vzejde jitrenka lepSi budoucnosti 
narodu mému! 
_  Poédtkem tohoto roku Skolniho zaéal 
jsem ditky uéiti zpévim z ,Kanciondlku 
Skolniho.* Odi mé oslzely, kdy% ditky zpi- 
vati potaly ve Skole: ,Minula noéni_ ho- 
dina,“ ,,Pod veéer Tva éeladka* atd. a srdce 
mé oplyva radosti, kdykoli pisné ty zpivame. 
Vzpominaim na leta mladosti, slySim vy duchu 
matku, ana pisnémi témi velebi Pana Boha. 
Abych vét&8i zboZnosti u ditek docilil, modlim 
se eon den modlitbu a zpivdm pisefi 
jinou i doufam takovym zptisobem mnohé 
rasné pisné v Zivot uvésti a skrze ditky 
i v roditich lasku k zbognym zpévim bu- 
diti. Podafi se to? Bih vi. Modlitby beru 
z nové prvni Gitanky a z malého katechismu. 
S pranim, by Bih Zehnal dédictvi svému, 
by roz8ifiti a upeyniti rdétil Cirkey syvou 
po celé zemi, by Zehnal nejvyssimu pastyri 
i veskerému stadci, konéim, posledni v tomto 
roce dopis. KéZ se vy novém opét shledame 
vkickni! J. K. R. 


Od hranic Ceskomoravskich, 13. prosince 1865. 
(Zpravy o Velehradé.) 

Pre o uzavrenou hlavni brdnu Vele- 
hradskou jest jiz ukonéena, a sice jak dou- 
fame k prospéchu Velehradského chramu 
Pané. Aby jinynéjSi majitel panstvi Vele- 
hradského mohl ponechati uzaméenou, uvo- 
lil se pri vyrovnani, které vyS8i soud stranu 
oné brany s nim zavedl, postaviti v levo 
ebrdmu novou faru se dyorem a se zahra- 
dou a vedle ni téZ novou Skolu; a k této 
nové fate dati 30 mér pole, a sice 27 mér 
pole a 3 miry zahrady, coz se prvnim led- 
nem 1866 fardfi nynéjSimu p. Josefu Vy- 
kydalovi odevzda. Na staybu nové fary i 
&koly se cihly jiz paleji, a tak ziska fara 
i Skola Heats R velebné svatyni Vele- 
hradské povedou nyni dvé cesty, jedna 
zrovna od Cyrilky, prihodna pro poutniky, 
kteri po silnici od Uherského Hradisté na 
Velehrad putuji a druha od pivovaru pro 
farniky Velehradské. Pri zacéaiku stavby 
nové fary a Skoly opravi se na jare téz 
velebna svatyné Velehradska, kteri od zru- 
Seni klaStera na svém zevnéjsku velmi mnoho 
utrpéla. Nynéjsi pan fardt Josef Le hae 
vynasnazi se zajisté vSemoZné o zveleheni 
mista ndm Slovanim tak drahého a vzéc- 
ného, posyéceného pfitomnosti sv. apostolt, 


nasich Cyrilla a Methoda — posvadtného 
Velehradu. F. K. 


“Z Bima 8. prosince 1865. 
(Adresa sy. Otci, Nynéjii svoboda v Italii. List.) 

Dnes ve vyroéni den prohldéSeni véro- 
uky o NepoSkvrnéném Poéeti, co% pape- 
Zovani Pia IX. v historii cirkevni pojistilo 
pamatku nesmrtelnou, dnes na prvni vy- 
roténi den posledni encykliky, s kterouZ 
rozeslan bel seznam bludt zayrZenych, po- 
dana byla sv. Otci adresa oddanosti oby- 
vatelii ve&keré Italie, opatiend 2 miliony 
fete s prilohou asi pail milionu frankt 
alire sy.-Petrského. Nejvét8i zdsluhy o 
podpisy ziskal si éasopis ,,Unita,“ jen% vy- 
zvani uéinil a sam 335.000 lire sebral 
s 1,199.242 podpisy, jimizZ naplnéno 12 svazkt 
nesoucich na sobé ndpis: ,,LAska ltaltiv 
k debe Piovi IX.“ Podpisim a zasilee 
podpisii stavéno v cestu hromady prekazek 
zabayovanim i prondsledovdnim, vSak laska 
premohla vsecko a zvitézila. Af se pokusi 
zurivi protivnici sv. Stolice o cos podob- 
ného! Jenom sto tisic osob v Italii volilo 
parlament, ale 20krat vice pYihlasilo se 
k nejvysSimu biskupu svyému, ndméstku 
Pané na této zemi. A podpisy nejsou ukon- 
éeny; ale pokratéuje se v nich.  ,,Unita“ 
ohlaguje, Ze v redakci “pribylo 27.000 no- 
vych podpisi: a co jich pohltilo mofe a 
ohen, co jich bylo zniéeno rukou nepra- 
telskou! V&8ak proé byla zaslana sv. Otci 
adresa? K Gemu tolik podpisi? Co se jimi 
ma dokazati? Nebyly sbirany podpisy a 
zaslany jako na podporu prav papezskych, 
vzneSenych nad weeliké rokovani a roz- 
umovani lidské, alebrZ stalo se to, aby uha- 
jena byla Gest Italie; kterouz% cisat Napo- 
leon smiriti chee s papezem, aby ukazano 
bylo podpisy adresy oddanosti, Ze Italie 
k papezZi Ine, Ze tedy Italii zapottebi neni 
pokusi smireni s papeZem. Dejte Italii 
svobodu pravou a nebude ji potrebi smirct. 
O nynéjsi_svobodé nelze psati leé slzami. 
Mnoho semindrii zavreno jenom pro ten 
hrozny zloéin, Ze tam vedle krize a obrazt 
svatych nechtéli zayésiti obraz krale Vi- 
ktora Emanuele a v ponechanych nesmi se 
vychovavati mlddez E vivota kfesfanskému 
ve svyété, t. j. k povoldni svétskému pod 
dozorstvim vychovateli duchoynich. V kon- 
viktech Gili seminafich takovych byvalo 
v Italii jinocht mnoho, kteti po odbytych 
studiich rozchazeli se za povoldnim, jaké 
si kdo byl zvolil. Té% zrusovani klastert 
bez pkitiny jde rychlym krokem ku predu 
v Italii svobodné. ,, Unita“ radila, aby kla- 
Stery volaly o pomoc k Napoleonovi cisari, 
jen% nad Italii ruku svou drZi a osudy jeji 
ridi, a Vv Skutkn obdrZela jiZ z sesti Zen- 


— 566. — 


skych klaSteri prosby k cisaki Napoleo- 
novi, v nich% nevésty Bohu zaslibené vy- 
pisuji utrpeni sva slovy ps tak 
Ze Stendr téch list bezdéky oslzi. Dotéené 
prosby mohou pry cisati Napoleonovi slou- 
ziti. za obraz nynéjSi svobody v_ Italii, 
v kteréZto zemi na ostrové Sardinii zaba- 
veno bylo i ,Directorium“ jedné diecése 
‘proto, ze tam dano bylo navedeni ducho- 
venstvu, kterak se zachovati naproti civil- 
nimu manZelstvi. Seznamy narozenych, no- 
vomanzeli a pohtbenych (matriky) povede 
od nového roku — stadt. Abych samym 
narikdnim nestal se obtiZnym, povim ku 
konci néco jiného. V Turiné odbyva se 
ve prospéch kat. misii vystava predméti 
nasbiranych od italianskych misiondari ve 
vsech dilech svéta. Vystava tato zndazor- 
tiuje vzdélanost a mravy i nejvzdalenéjsich 
narodi. Jsou tu véci z Australie a Abys- 
sinie, od reky Gangesu, z Japanu i z Ciny. 
Vstupné jest nepatrné a vynos bude pod- 
porou katol. misii. Z této prochazky po 
Italii_ a z Turina navratme se do Rima. 
Zde se svelkou dychtivosti o¢ekava provo- 
zovani nejnové)Si skladby hudebniho mistra. 
F. Liszta ,Synfonia Dantesca.“ Hudbou 
liti slavny mistr v skladbé své nynéjsi 
stav Italie a sice v oddéleni prvém radéni 
Italianissimi, v druhém divéru a nadéji 
lidu, v tretim koneéné pokoj a mir mésta 
Rima. . 

Rakousky vyslanec svobodny pan Bach 
zastane tu jesté celou zimu. — Prijel jsem 
a bydli v ,,Chiesa nova“ Olomoucky kanoy- 
nik, hrabé Lichnovsky. Mat v lednu byti 
rozhodnuto, maji-li i budoucné do kapituly 
Olomoucké voleni byti toliko Slechticove. 
Vybor kardinali, jenZ vyhradné pradvo toto 
skoumati ma, jest jiz jmenovan. Svym 
éasem Vam ozndmim konee pamdatného 
sporu tohoto. oo 


Kronika. 


Z Prahy. Poboznost 4Ohodinna bude se 
konati16.—20. prosince u sv. HaStala, 21.—25. 
pros. u_sv. Salvdtora v semindri. Dnes 
ukonéi dotéenou poboZnost v cis. kr. kapli 
na hradé o '/,5 h. chvalozpévem ,Te Deum“ 
a sv. pozehnanim JEmin. nejdist. p. kar- 
dindl. — Do cis. kaple putovali tyto dni 
valni zastupové, aby se pokorili Bohu svému 
v Svyatosti pritomnému a uzreli okrasy stdnku 
Pané, Krdasnd svatyné jest ovéSena draho- 
cennymi latkami barvy Gervené, skvostny 
baldachin splyv4 na oltét, na némz hori 
60—80 vysokych voskovie mistrné seradé- 
nych. Nad monstranci zlatem a drahymi 
kameny mile se trpytici nalezd se novy 
obraz predstavujici sbor medlvich se an- 


déli (price to malite Lhoty). Pied oltd- 
fem Xtédrosti v pravdé cisatskou ozdobe- 
nym kleti ustaviéné jeden knéz, po strané 
evangelia dvé Milosrdné sestry a po strané 
epistoly jedna dima z vysoké Slechty, 
v lodi kaple jest po cely den plno ndbozZ- 
nych, zrana a k veéeru ani misto nestaci. - 
Tex v cisatském oratoriu neni ani chvili 
razdno. Jest tu téz Jeho cis. Vysost arci- 
nize Frantisek Karel, otec cisafte pana. 
Pyijel k zaéatku 40hodinné poboZnosti v cis. 
kapli a odjede do Vidné zejtra rdno. 

*_* Ve véerejsim sezeni snému éesk¢ho 
(14. t. m.) vétSinou hlash piijat jest §. 1 
predlohy zdkona o dalSim vyvazeni nékte- 
rych bremen na pozemcich a ptidé; podle 
tohoto zakona mohou se doposud nevykou- 
pené davky naturalni aneb zdvazky ku 
racem pri chramech, fardch a 8kolach vy- 
fanpia, pakli davky tyto nepoSly z desatku, 
nébrZ jsouli samy v sobé nezménitelné. Po- 
dobné se mohou. vykoupiti nezménitelné 
davky na penézich, jez se posud ku chra- 
mtm, fardm a Skoldm odvaddéti maji. Aé- 
koli v generalni debaté J. Eminence p. kar- 
dindl se raznymi slovy opfrel proti navrhu 
zikona tohoto, atkoli i yéera hr. Leo Thun 
navrhoval, aby se nové vyvazeni toto pre- 
nechalo volnému usneSeni obou stran, byl 
nicméné prijat zdkon, jen%Z vyvazeni toto 
strandm za povinnost klade. Nezda se, 
zeby zdkonem timto bylo poslouZeno du- 
chovenstvu, které posud bolestné citi na- 
sledky prvniho vyvazeni r. 1849. B. 

*_* V posledni schiézi fiditelstva jed- 
noty sv.-Vitské sdélil pan predseda, Fr. 
hrabé Thun, Ze stavitel chrdmu p. Kranner 
jiz predlozil ndkres nového gothického ol- 
tare, ktery se v kapli ArnoStovské jednotou 
nové zbudované postaviti ma, a Ze prace 
tato hned zapoéne, Jak mile pottebné k tomu 
a jiZ objednané kameny jednoté dodany 
budou. —- Spravu pokladnice spolkové pre- 
vzal 30. rijna Glen fiditelstva, J. Osv. Jan 
hrabé Harrach; pp. jednatelové mohou v8ak 
sebrané prispévky odvadéti jako posud v kan- 
celati jednoty. — Na Starém a Novém 
mésté zvolili si jednatelové vybor, jehoz 
hlavnim ukolem jest peéovati o dalgi roz- 
mnoZeni jednateli v téchto étvrtich mésta. — 
S povolenim vys. dist. metrop. kapitoly 
uspordada se vystava klenoti chrdmu sy.- 
Vitského ve prospéch jednoty. Cini se 
k tomu piipravy. 

*—* j. M. nejdist. p. biskup Budéjovicky 
Jan Valrian odjel véera do bisk. sidla svého 
a nayrat se do Prahy co élen zemského snému 
po slamosti Zjeveni Pané, 9 a 

‘—* P. Egon Karel Brém, knéz kanonie 
Stahovské a uéditel na c, k. vySsim gymnasiu 
r Gatci, postoupi d. 16. t.m. o 10. h. verejné 


eS 


hadani a bude d, 19. o 11. h. povySen za 
doktora v bohoslovi. 

*—* Vp. Josef Schindler, adjunkt theol. 
uéeni a supl. profesor fundam. theologie, po- 
drobi se d. 18. t. m. verejné disputaci a bude 
d. 20. 0 10. h, povySen za doktora vy bohosloyi. 

*—* K Dédictvi sv. Prokopa piistoupil 
vp. Jan Balcar, fara¥ y Cernikovicich (diec. 
Kralohradecké. ) 

*—* Skolam v Karling darovali ydist. pp. 
kanoynici Plaucar 200 a Bradaé 100 vytiski 
»Skolniho kancionalku.“ 

Z Vidné. J. Vel. cisat pdn odjel do 
Uher k zahajeni zemského snému. — Obecni 
zastupitelstvo vénovalo na dostavéni vézi 
votivniho chramu 150.000 zl., které se z da- 
chodi méstskych v péti roénich lhitdch po 
30.000 zl. vyplatiti maji. 

Ze Slezska. Milostivé léto povolené 
papeZskou encyklikou od 8. pros. 1864 
slavi se v diecési Vratislavské od 26, li- 
stop. do 26. prosince t: r. 

Z Luzice re »Kath. Posol“ o  slay- 
nosti, jakéZ nebylo v dékanském chramu 
Budisinském od r. 1807. Slavilf tam v ne- 
déli, d. 22. fijna novy knéz, p. Bruno 


Friebel, prvni mii sv. — Dale &ini vdéénou - 


zminku obou bratri Simoni, zakladatelai 
srbského (luzického) semindre v Praze, je- 
jichzto kosti uZ pildruhého sta let odpo- 
éivaji v hrobé, ale ustav jejich jeSté stoji, 
kvéte a vydava hojné ovoce nejen Luiici, 
nybrz i celému Sasku. KaZdy rok putuje 
houfek mladych saskych studenti do Prahy 
staroslavné, aby se zde ku svyému priStimu 
ovolani, stavu duchovynimu pfipravovali. 
etos jest jich v dotéeném seminari na 
Malé strané 28, z nichZto jen t¥i studuji 
bohoslovi (v Il. roce}; ostatni jsou na 
ame Malostranském v. rozli¢nych tri- 
ach. Do diecése BudiSinské pfislu’i 21 
(mezi nimi 11 Srbiv) a do Drazdanské 7. 
Ze Styrska. V Hradci stal se letos 
rektorem vysokych skol dr. Oskar Schmidt, 
protestant. Za pritinou akademické slav- 
nosti d. 15. listop. mél reé k posluchaéim 
vsech étyr falcult, kteraZ zptsobila veliké 
a spravedlivé pohorSeni. Pravilf, Ze vira 
v_ jednoho osobniho Boha prekazi a meze 
klade védé a jejimu bdddni. Bez obalu 
priznal se k uéeni Darwinovu, jenz di, Ze 
élovék v posloupném vyvinu ,nekoneénou 
radou ustalenych nahodnosti* z druhu opic 
Gorilliv vySel, co ¢lovék tedy stvoren ne- 
byl. — Néktefi pfijali pry reé tuto s po- 
chvalou, jenom posluchadéi bohoslovi méli 
tolik stateénosti ati nelibost svou na jevo. 
V Koliné nad Rynem zemiel 5. t. m. 
knéz Adolf Kolping, otec jednot katol. to- 
varySt. Nar. v Kerpenu blize Kolina r. 
1813 byl do 23 roku véku svého tovarySem 


. na .obrazech.“ 


remeslnickym ; pak stal se podivnym fizenim 
BoZim knézem i ujal se celou du&’i teme- 
slnikii zakladaje jednoty tovarySi, jich% 
nyni pres 400 ve dvou dilech svéta se Gita. 
Pohrebni fet mél predseda tovarySské jed- 
noty Videwiské, dr. Gruscha, jenZ schvalné 
k pohtbu do Kolina prijel. 

Z Bruselu. Leopod 1, kral Belgicky, 
otec J. V. Marie Karoliny, cisatovny Me- 
xikanské, zemfel dne 10. t. m. (Nar. 16. 
pros. 1790. 

V Parizi podali studujici ministerstvu 
zadost 1) aby nemusili k zapisu prinaseti 
krestni listy, 2) aby nemusili odbyvati 
zkouSky vy taldrech, zaé sluhovi (pedel- 
lovi) platili po 5 fr., 3) aby ministerstvo 
ustanovilo cenu.spisi pp. profesori, kterouZ 
by prekroéiti nesméli prodavajice spisy po- 
sluchaéim svym. 


Literni oznamovatel. 


*_* | Bratrstvo véencho ucténi nejsvete7st 
Suatosti oltdiné pod ochranou slayného zakla- 
datele ¥adu sv, otce Benedikta.“ § povolenim 
duchoyni yrehnosti. V Praze 1865. Nakladem 
bratrstva. Tiskem K. BelJmanna. Stran 64. 
Jest to priruéni knizka pro udy bratrstva, ob- 
sahuje poboZnost pri navstévé nejsy. Syatosti, 
modlitby a pozdraveni, litanie k nejsy. jménu 
Jezi8 (schvalené); pobo%nost domaci, pougeni o 
odpustcich, o rizenci, pisné o nejsv. Svatosti 
z Kancionalu. 

*—* Obraz sv. Vdclava. Knéhkupectvi 
Mikolase Lehmanna, o jeho% uméleckych snahach 
jsme vy listéch téchto nejednu chvalnou uyerejnili 
zminku, vydalo nakladem svym opét nové dilo 
chvaly hodné: Obraz sv. Vaclava. Dle jednoho 
z nejstarsich ptvodnich vyobrazeni, kteréZ ve 
vystavé spolku ,,Arcadia“ pozornost znalci yzbu- 
dilo, vérné a umélecky distojné provedl znamy 
malit Josef Scheiwl. V_ olejovém  barvotisku 
predstavuje se nam sy. Vaclay v tésné pfileha- 
jicim odéni pestrém a skvostném. lLevé rameno 
kryje Stit, pravice drzi kopi; u pasu visi zlato- 
skyouci rukoje€ meée. VSak z modrého oka ne- 
hledi mys] bojoyna, alebrZ mirumiloynost a po- 
kora vyznayaée Kristova. Na hlavé spodiva kni- 
Zeci koruna s kiizkem. Mladistva tya ovinuta 
jest zari syéteh vy slohu byzantinském. Obraz 
tento barvotiskem vyvedeny, na platné natazeny 
a pokostem natfeny, 19 palch zvy8i a 15 palet 
z3iti stoji 6 zl. Nic nepochybujeme, Ze bude 
ozdobou pribytki mnohych. 

*_* Do podtu obrazkovych spisii pro mla- 
dez, vydanych nakladem knihkupectvi Mikolase 
Lehmanna y Praze piibyly opét tii nové a sice: 
yA B C Vydal Frantisek Doucha. 35 obrazki 
kreslil L. Bernard, malit v Praze. — yPodttdni 
Ditkam vydal Fr. Doucha, 16 
obrazki p¥ihodnych k nazornému vyudovani po¢- 


— 668 — 


tim. — , Vojdct rozliénych narodu.“ Ditkam 
vydal Fr. Doucha, 18 obrazki, Tyto tii pékné 
darky mladezi tiskl Vilém Nietzschke ye Stutt- 
garté. 

+_* jOtacka o pismu vseslovanském.“ 
Sepsal Nil Popoy, profesor na université vy Moskvé. 
Vydal Frant. Aug. Urbanek, (Z rustiny pfelo- 
Zeno.) V Praze 1866. Nakladem vydavatelovym. 
V_ komisi knéhkupectyi Kobrova. Stranek 20. 

ie yZprava o novom yeleddlezitom vy- 
nalezku, ary ucinil slovensky narodovec Jozef 
Pozdech, c. k. vysadny strojnik“ atd. yv PeSti. 
S vyobrazenim sestayeni zvonové stolice i se 
zvonem. Stran 20. 

*_* | Dvacet her milé mladezZe éesko-slo- 
vanské,“ Sestavil Karel Bulli, Kreslil Fran- 
tisek G. Chalupa. V Praze. -Nakladem knéh- 
kupectyi B, Stybla, Stran 34 velkého formatu 
s 10 obrazky éernymi 50 kr., s malovanymi 
80 kr. Vhodny tento darek udi utlou mladeZ 
pismem i rytinami ndsledujicim hram: na An- 
éiéku, na pasacku, na kohoutka, housatko, Vodnika, 
krepelku, na véneéek, koukol, Zelezny most, 
majoyé radovanky, na pani Rigzovou, druziéku, 
zlata jmena, mlynské kolo, lufiaka, viéka, bochniéky, 
notre Lidku, zlaty prsten a na temesla. 

—* Obsah 8, syazku ,,Casopisu katol. 
dashes Galileo Galilei. Kristovo po- 
zehnani vezdejsi (dokonéeni.) O chybach, kte- 
rych se vystiithati maji kazatelové. Odpovédi 
k otazkam konferenénim. Kronika atd. 


Osobni véstnik duchovensky. 
V arcidiecési Prazské: 
W Panu zesnul: 

p. Ignac Fritsch, farat v Oudréi, 3. pros. (nar. 

10. tj. 1793, knéz od 11. zati 1816.) 
Wyzmamenan jest; 

p. Jan Pavla, probo3t v Roudnici, jmenovan 
tajemnikem vikariatu Roudnického. 

Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: 

P. Josef Heisinger, kifzovnik, proz. kaplan v Kra- 
slicich, za kaplana do Loktu; 

p. Prokop Cuzgna, kapl., z Piibuz do Kraslic; 

P. Celsus Letznerrink, frantiskan vy Hajku, na 
vypomoc do Cisté. 

V diecési Kralohradecké: 
V Panu zesnul: 

P, German Jos. Praesident, jubil. knéz tadu 
O00. poboznych skol, vicerektor, byv. asistent 
O. provinciala, yyslouz. profesor filologie a 
déjepisu na ustayu filosof. vy Litomysli, konsist. 
rada Budéjovicky a Kralohradecky, v Lito- 
mysli 2. prosince (nar. v Litomysli 15. dub. 
1790, posvéc. 21. zat, 1811). 

V diecési Litoméfrické. 
WV Panu zesnuli; 

P. Jan Arnost Hamdéek, knéz ¥. august., pod- 

prevor klAitera a profesor na gymnasiu v Ceské 


Lipé, 4. prosince (nar. 28. srp, 1808, posv. 
29. biez. 1833); 


|p. Jos. Skopdn, kaplan. vy Sobotce, 27. ftijna 


(nar. v Rovensku 23. srpna 1827, posy. 25, 
éervence 1851). 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 

. Ant. Zuman, kapl., za admin. y Dobrovicich ; 

. Vae. Boehm, koop., z@ admin. v Lovosicich ; 

. Jos. Schwabl, koop., za adm. v Noy. Mésteéku ; 

. Ant. Hubner, koop., za admin. v Chribské. 

V diecési Budéjovické. 
V Panu zesnuli: 

p- Matéj Tinger, vikar. sekreta¥, b. notat, dé- 
kan v Pisku, 8. prosince (nar. ve ancora 
21. tin, 1808, posvéc. 25. éervence 1833); 

p. Frant. Kubicka, jubil. knéz, os. fara? na 
odpoé. vy Tieboni, (nar, v Netolicich 14. éer- 
vence 1791, posy. 12. srp. 1814.) 


Listarna redakee. 

Vp. V. P. v L.: ,,Zagrebatki kat. list** uve- 
tejnil V8 popis v ,,Sazava“ v pékném prekladu. — 
Rodu Cydlikovych v Byhayovicich : Doplatek doéel, 
dali dle navrhu o¢ekavA Déd. sy. J. — p. C: 
v K. H.: Stane se dle VaSeho prani. 

Sl. red. Ol. Novin.“ Ditka“ mezi drob- 
nymi zpravami é. 99. listu Vaseho je go ls 
»,lagesbotova“ a tendenéni lez. 

p. B. H. Do t. dsla bylo pozdé. - 

p- St. P¥ineslo by pYi8ti &, kdybyste 
udati chtél uplnou adresu syou. — Dochazi nas 
mnoho basni, povidek a pojednani, jez davame 
do koSe, protoze nemaji podpisi. Netreba tajiti 
se nikomu, kdo zasila praci vlastni. — P. J, 
N. D.: Piijato, uschovano na r. 1866, prosim 
o dal8i; vice v listu k noy. roku. — 

Jsou pry pochybnosti o slaveni 
dne (veéera). Ptist-jest v sobotu 23. 
nikoli y nedéli (24. t. m.) — 

Seznam G¢asopisir, s nimiz 
1865 na vzajem zaménu mél: Casopis katol. 
duchovenstva; Cyrill a Method; Gwiazdka Cie- 
szylska ; Hlas cirkeyni (Brnénsky) ; Kalauz a ne- 
velés és oktatas terén (madarsky) ; Katholski 
Posol (v Budiiiné); Narodni Skola; Olomoucké 
Noviny; Opavsky Besednik; OSwiata; Otayan; 
Péstoun s prilohou: Pokladnice; Posy. kazatelna ; 
Politik ; Przyjaciel Ludu; Slovenski Prijatel (v Ce- 
loyci); Skola matefsk4 (zaila); Skolnik; Skola 
a Zivot; Tabor; Zagrebacki katoli¢ki list ; Zgodnja 
Danica (vy Lublani). Katholische Volkszeitung 
(z Baltimore vy meee ee nas do fijna t. r. 

»Vetejné vyzvani“ (obranu) racte zaslati 
k uverejnéni listiim, jez odbirate. ,,Blahovést“ 
mezi nimi neni, neb sam pravite v listu od 8. 
t. m.: Blah.“ nam zapijéuje vp. exposita, je- 
muz ik po precteni vracime!* 

ES Pristi, posledni ¢islo tohoto roé- 


niku ,,Blahovésta“ bude se vydavati 
v sobotu (23. t. m.) vw poledne. 


sc toto 


stédrého 
t; omy. <a 


»Blahovést“ r, 


Tisk a papir Karla’ Bellmanna v Praze. 


Rotnik XV. 


Vydava se 
5., 15. a 25. 


kazdého mésice. 
Redakce: 
v kniz. arcib. semi- 
nari cislo 190—I, 


Expedice: 

v kat. knihkupectyi 
B. Stybla, 
na sv.- Vaclavském 
namésti, ¢is. 786—II, 
Nedosla éisla rekla- 
mujte nejdéle 
v-mésici. 


PPL DIDI 


V Praze dne 25. prosince 1865. 


BLAHOVEST. 


Hlasy katolické. 


SS ee eee 


Vydavatel a redaktor: knéz FRANTISEK SRDINKO. 


Gislo 36. 


-Predplaci se 
v expedict 

i u véech fadnych 
kKunthkuped 

oa rok: @ 21. SO kr 

napilr.: @ zl. BO kr. 


Po posté: 
Celorocué: B 2). — xr. 
pilrocné: M 2. SS kr. 
Predplaceni étyrt- 
letni se neprijima. 
Jednotliva éisla se 

neprodavaji. 


DLL LLL 


»Spravedlnost zvySuje narod, ale htich bidné Gini narody.“ (Piisl. XIV, 34.) 


Na den nového roku. 


Novy roku, co nového nam pii- 
nasis? — Novy Zivot: bud na _ této 
zemi aneb na vétnosti! Stastny-li? Bu- 
de-li bohabojny Zivot vaS na zemi, 
bude blazeny Zivot na vétnosti, ale 
budete-li proti Bohu vy zivoté vezdejgim, 
nebudete s Bohem v Zivoté budoucim. 
»do neni se mnou, proti mné jest“ 
pravi Pan zivota a doklada: ,Kdo- 
koli zapte mne pied lidmi, toho za- 
piim i jA pred Otcem sv¥ym nebeskym.“ 

Budiz mi tedy novy roku novym 
éasem pfripravy k zivotu lepsimu. Ne- 
zalezi na tom, budu-li ziv v novém 
roce v dostatku a hojnosti, anebo v chu- 
dobé a nouzi, ale na tom zalezi vsecko, 
abych Zil podle vile Bozi. Nezalezi 
na tom, abych byl v lasce u_ svéta, 
v milosti u lidi, ale na tom zalezi, abych 
zil v milosti Bozi, nebo ,kdo mne 
soudi, Buh jest.* Protez s Bohem zaénu 
rok novy, Boha se pfidrzim, Krista 
vyznavati budu slovy i skutky. Cinil-li 
jsem tak v roce uplynulém? Stary rok 
jest mym Zalobnikem, vytyka mi vlaz- 
nost, lhostejnost u vite, mravy nekaleé, 
spolky zlé, reci nedovolené, vola proti 
mné: Ty’s nebyl s Bohem, ale proti 
Bohu — a ja rozpominaje se na dny 
minulé nemam ani vymluvy ani omluvy ; 
zbyva mi jenom dtvéra v milosrdenstvi 
Bozi, nadéje rozhieseni, odpusténi hii- 
chi, prominuti pokleski a — novy rok. 

Budiz mi vitan novy ¢ase milosti! 


Novy rok dava mi Bih, jenz dlouho 


shovivaje nepovolal mne jako mnoho 
jinych v roce piedeslem k sobé, jenz 
nechce smrt hiisnika, ale aby se obra- 
til v roce novém a ziv byl na véky. 
Proéez novym Zivotem zasvétim novy 
rok, nové budtez myslenky, nové ret, 
nové skutky; nova budiz horlivost, nova 
moje laska k Bohu. Budu-lis Bohem, 
bude Buh se mnou, a kdyz Buh s nami, 
kdo proti nam? Jiz tedy ,odéeknouce 
se bezboznosti a svétskych zadosti bud- 
me stiizlivé a spravedlivé a pobozné 
zivi na této zemi.“ Neboft éas kratky 
jest, dnové jsou zli a jen jednoho jest 
potitebi — spasy duse. A proto ne- 
zatvrzujme srdci svych, alebrz vizme, 
»kterakbychom opatrné chodili, ne jako 
nemoudii, ale jako moudii.“ 

Novy roku, co nového pyejes nam? 
»Milost vam a pokoj od Boha, Otce 
naseho a Pana Jezise Krista!“ (Rim. 
I, 7.) Zaklad pokoje s lidmi jest po- 
koj s Bohem, mir ve vlastnim svédomi. 
Boha musim milovati nade _ vsecko, 
chei-li milovati blizniho pravé, ne vice 
a ne méné, nez Bah porouti. Milujme 
blizniho pro Boha. Dobie Gimme bra- 
trim pro Boha. 

Novy rok preje nam s andély pro- 
zpévujicimi nad nivami Betlemskymi, 
abychom chvalu vzdavali Bohu na vy- 
sostech a sami byli ,dobré vile.“ A 
tot prani nejlepsi. Kado vuili svou po- 
drobuje vali Bozi, je spokojen se vsim, 
co Buh od ného zada, na néj sesila. 
V blahu i strasti, v radosti i zalosti 
v zdravi inemoci, vzdy vola: , Bud vile 

36 


Se B70 Hh 


Tva!“ Ne ma, ale Tva vile stan se! 
Staniz se mi podle slova Tvého! 


U jesilicek. 
Dvé promluvy k ditkam o stédrém veceri. 
Podava B. Hakl. 


I. O pastyrich. 

Milé ditky! Cisté, andélim podobné, 
prava to dcera nebes, vySla duSe pryniho 
élovéka z ruky Bozi; jenom Boha méla mi- 
ovati a v Ném a skrze Ného védy Sfastna 
4 plazena byti. AvSak nevytrvali, jak vite, 
Prarodigové nasi v této cisté lasce Bodi; 
Svedeni jsouce odpadli od Boha a sebe i 
potomstvo své uyrhli v biduastrast. Jako 
proud rozlévalo se zlé — prvotay hiich se 
vsemi svymi ndsledky — na celé pokoleni 
lidské, Nestastni prvorodiéové nasi, po- 
zbyvse pokladu nejdraZSiho, milosti BoZi, 
nemohli ho vy dédictvi dati potomstvu syému. 
Rozum lidsky, uchyliv se na. cestu zlou, 
Sel po ni fale dale, a klesal vaZdy hlou- 
béji v blud anepravost. Ve&keré pokoleni 
lidské, jediny vyjimaje narod, ktery si Bih 
byl vyvolil, aby znamost svou udrézel na 
tvati zemé, sedélo ve tmach modlosluzby, 
bludu, nevéry. Témér nikdo neznal pra- 
vého Boha, a ve&keré Glovééenstvo skla- 
nélo kolena sv4 pred hnusnymi modlami. 
O jak nedtstojné to lovéka, kteryZ sdm 
na sobé a v sobé obraz BoZ#i-nosi! Jak 
nedtstojno, Ze i nepravosti mély bohy syé, 
a Ze nemraynosti, opilstvim. a ukrutnosti 
(nebo i lidi i déti obétovano) bohové cténi 
byvali! Co divu, Ze vidouce takovy tpa- 
dek élovéka u véci, nejsvétéjsi, v nabozen- 
stvi, moudrt z pohantv volali a touzili, 
»kézby brzy nékdo prisel, kdoby lidt o pra- 
vém Bohu a pravé pocté Bozi poudil.“ Ne- 
jen u Zidtiv, ale i pohaniy bylo oéekavadni 
Spasitele vseobecné. 

A ejhle, doba naplnéni touhy té prisla ; 
co proroci predpovidali a co moudyi z po- 
hantv Zédali, stalo se. ,, Nebesa vydala rosu 
a oblaky préely spravedlivého; oteviela se 
zemé a vypucila Spasitele.« Po noci éty¥- 
tisicileté otevielo se nebe a Otec nebesky 
zase s laskou pohlizel k zemi k ubohému 
élovééenstvu. Pred 1865 lety byla ona pie- 
Sfastnd noc, kdy Syn Bodi, vtéliv se, v zpt- 
sobé milostného défatka objevil se mezi 
nami, aby jako uSlechtily vroub vsazen byl 
na plany strom zpustlého pokoleni lidského! 
A ejhle dnes, milé ditky, kondame pamatku 
tohoto déje anejvétsiho dikazu ldsky Bod: 
yNebo tak Buh miloval svét, ge Syna svého 
gednorozencho dal.“ 

A kdo nejprv o udalosti této ze véech 


nejradostnéjsi se dovédél? Snad velici a 
mocni této zemé, krdélové, knizata, mocnati ? 
anebo alespoii mudrci a ugenci, kteki po 
ném touzili, si ho zddali? O nikoli! Prosti, 
chudi pastyti, kteri v noci u svych stad 
na strazi jsouce, bdéli, ti byli_ ti- prvni, 
kteri z milosti BoZi o narozeni Pané zvé- 
déli; nebo aj, jasnost Bod nahle obklicila 
je, andél Pdné stdl vedle nich a bdli se 
bazni velikou; t *ekl jim andél: Nebojted se; 
nebo aj, zvéstuji vam radost velikou, kterdz 
bude vsemu lidu; narodil se vam dnes Spa- 
sitel, jen? jest Kristus Pan, v mésté Davi- 
dové. A toto vém bude znamentm: Naleznete 
nemluviidtko plenkami obvinuté a pologené 
v jeslich. A hned bylo s andélem mnoéstvi 
vojska nebeského, chudlicich Boha a *kou- 
cich: Slava na vysostech Bohu a na zemi 
pokoj lidem dobré vile!“ (Luk. 2, 9—14.) 

Bah podivny ve vSem, a moudrost jeho 
podivuhodna! Ve vsem, cokoli Gini, dava 
na jevo, Ze nehledi tia osobu lidskou, na 
zevnéjsek, ale Ze k srdci prohléd4; Buh 
dle. srdce ceni Glovéka. Prosti, chudi pa- 
styti pronét udistojnéni jsou, aby slyseli 
radostnou zpravu o narozeni Syna Boziho, 
posel s nebe, andél, k nim Jest vyslan, 
aby, co se stalo, jim zvéstoval; oni pronz 
za hodny uzndni, aby krale nebes, zdayna 
a touzebné oéekavaného Spasitele svéta po- 
zdravili a v tomto slzavém udoli uvitali; 
oni prunt, kterym% prano bylo, projeviti 
mu syoutictu, lasku a oddanost. Tak skryl 
Bth pred mocnymi a vzneSenymi veliké 
véci, a zjevil je nizkym a pokornym. Nebo 
pris jsou (tak vypravuje dale pismo sv.) 
chudtajice, a nalezli Marit a Josefa t ne 
mluvidtko polozené v jeslich. 

Avkak nepfisli dobfi pastyri ti s prazd- 
nyma rukama; nebo ten jest zvyk na vy- 
chodé, Ze kdo jde s poklonou, darek né- 
jaky s sebou prinasi. Vidouce dobfi pa- 
styri chudobu svaté rodiny, vidouce ji 
v chlévé a détdtko poloZené v jeslich; tim 
ochotnéji podavali dark svych, chtice lasku 
svou a oddanost na jevo dati. Hle, m. d., 
to mate vyobrazeno zde na jeslich! O nd- 
sledujte jich, jdéte za nimi! I vas rad uvita 
Bozsky Spasitel, a to tim vice, an sam dité 
jest. VSak ptate se, co byste mu vy da- 
rem donesly, abyste okazaly uprimnost 
svou, lasku a vdéénost? Takovych darké, 
jaké pastyti mu nesli, ten oveéku, onen 
mléko, ten chléb, onen roucho teplé, ted 
ovSem nepotrebuje On, jen% sam vsem 
vsecko davd; avsak vezméte jiné, lepéi, 
drazsi a Jemu té% milejSi; prede véim ve- 
zméte prostou mysl pasty*uv, nebo Pan Bah 
sprostnost miluje; vezméte détinnowu nevin- 
nost srdci svych, nebo Pan sam ditko jest 
nevinné; vezméte poslusnost k rodiéim a 


— 571 — 


uéitelim, nebo Kristus Pan sd4m_posluSen 
jsa Boha Otce, vtélil se a podobu sluzeb- 
nika na se vzal; vezméte trpélivost v chu- 
dobé své, nebo Pan sam, nad vidite, chu- 
diéky jest. Tyto darky, m. d., vezméte a 
doneste Jemu, ztidte Mu jesli¢ky v srdci 
svém, aby tu stdle prebyval, a hledte, abyste 
nikdy nemély Satine téch dari; tak 
stane se, Ze, kdekoli jednou budete, at jiz 
nizci, anebo vysoce postaveni, at bohati, 
anebo chudi, vSude a vadycky z narozeni 
Spasitele svého se radovati a Stédrého ve- 
Gera vZdy s radosti v duchu viry kresfan- 
ské oéekavati budete. 


——————— 


————— 


ti 


| 


tikd, thi kralové, aby uctu vzdali a poklo- 
nili se nové narozenému krdli Hidovskému, 

A kdo jim to povédél, kdo zvéstoval, 
Ze v zemi Zidovské narodil se kral, syn 
to krale nejvyssiho a nejmocnéjsiho? Aj, 
jiz od pradavnych éasit bylo ve vychodnich 
krajindch rozSiteno proroctvi Balaamoyo, 
ktery, stoje na vrchu hory Fegor, kdyz 
Israelsti dobyvali zemé Gaslitiend. av duchu 
vida budouci rozkvét té zemé, slavu a 
pra BoZi, nadSené zvolal hledé v da- 
ekou budoucnost: , Vyjde hvézda z Jakoba 
a povstane prut (Zezlo) z Israele.“ Pro- 
roctvi toto bylo ve vychodnich krajinach 


<= 
——— 
<—S 


\) 
X 


WA ANN 


Hin 


: 


| 


i 


| 


| 


y 


| 
| 


| 


| 


SSS 


Il. O mudrcich. 


- KaZdoroéné, m. d., na Stédry den né- 
kolik slov promluvil jsem k vam, jiz vy- 
pravoval jsem vé4m o stromu vanoénim, 0 
jesliékach, o andélich*) i o pastyrich; letos 
povim néco o -mudrcich; vadyt vite, Ze 
prisli nejen proait chudi pastyri, aby poctu 
vzdali BoZskému ditéti, ale Ze zdaleka od 


vychodu pfrisli i mudrci, aneb jak se vibec 


*) Viz Blah.“ 1862 cis, 35. str. 554—557. 


qt ia 


rozsitené a o¢ekdvani Spasitele vSeobecné. 
Hyvézdou pak a prutem treba rozuméti zna- 
menitého potomka, krale z domu Jakobova. 
Pamétlivi proroctvi toho, kdyZ hvézda ne- 
obyéejna objevila se na obzoru, srozuméli 
moudri a vzneSeni tri muZové, kteri zana- 
Xeli se t6% pozorovdanim hvézd, Ze to jisté 
ono predpovédéné znameni, kteréZ nejen 
zvéstovati, ale i vypodobiiovati mélo toho 
krale velikého, nebeského. Citice se pu- 
zeny Duchem P&né, vydali se hned na 
cestu, v tu se ubirajice stranu, kam zna- 
meni to nebeské ukazovalo, a sledujice ho, 


36* 


— 572 — 


prisli (jdouce za nim na zdpad) do zemé 
zidovské. Hledali Oéekavaného nejprv pri 
dvore krdlovském; véak ne v domé kréa- 
lovském, ne v nddhefe a svétské slavé, ale 
v tichosti a chudobé chtél a raéil se na- 
roditi; proée% nenalezSe ho u_ Herodesa 
v Jerusalémé $li za hvézdou k Betlému, a 
ejhle, nalezli, po éem touzilo srdce jejich. 
A ponévad% ve vychodnich krajinach nikdy 
bez dari se neprichazi, zvlasté kdyZ komu 
ucta vzddti se ma, vzali s sebou i dary, 
dary to Krali nebeskému a Vykupiteli_lid- 
stva primérené a vyznamné, zlato, kadidlo 
a myrrhu. Nebo tak vypravuje pismo sv., 
kterézZ di: ,J vésedse do domu nalezli dite 
s Marit matkou jeho a padse klanéli se 
jemu; a otevrevie poklady své, obétovali 
jemu dary, zlato, kadidlo a myrrhu.“ (Mat. 
2, 11.) Tu, m. d., vizte, prvni kofe se po- 
dava zlato Krali, druhy kadidlo Bohu, treti 
horkou myrrhu Kristu ¢lovéku. Zlato se 
podavavalo v dar kralim co kov nejskvost- 
néj&i; kadidlo Bohu, nebof co vonny kour 
gnati povznasejici se k nebi modlitby nd- 
boZnych srdci; myrrha horka, trpka zna- 
Gila Glovééenstvi Kristovo, v némZ trpéti 
a za nds umFiti mél. Oni, tti mudrci, byli 
prvotiny pohantiv, jimZto Kristus se zjevil. 

idim, véricim pastyrim, hlasdno narozeni 
Pané andélem, pohantm, klanéjicim se pfi- 
rodé, znamenim v pfirodé, neobyéejnou 
hvézdou. Tak vésickni, Zidéi pohané, méli 
vadati uctu a pokloniti se nové narozenému 
Vykupiteli svéta. 

M. d., nevim dnes jiného fici vam, 
neZ% abyste ndsledovali priklad téchto mu- 
drei. Z daleka priSli a cesta nebyla jim 
obtiznd. I vas volaé Kristus Pan k sobé 
do chramu, do Skoly, k modlitbé; 6 nebudizZ 
vam obtizno, tu cestu konati z lasky k Nému. 
Hle, mudrci z daleka prisli, vy mate blizko ; 
oni byli pohané, vy jste déti kresfanské; 
oni o Kristu Panu drive niéehodZ. neslyéseli, 
vy Je) znate, zndte z uéeni ve &kole, z ka- 
zani, od rodiéiv, jiz mnoho krdsného a 
vzneSeného slyseli jste o Kristu Panu! Oni 
vidéli jenom hyézdu, mrtvé, nemluvici zna- 
meni, vas vyzyva Kristus Pan Zivym slovem 
rodiétiv, uéitele, knéze! — jak necitelné, 
nevdééné, trestu hodné by bylo, kdybyste 
nechtély s radosti vzdy spéchati ku Kristu 
do chramu, do skoly; do Skoly, kde’o 
Ném slychate, o Ném se uéite; do chramu, 
kde v nejsvét. Svadtosti na oltéti pritomen 
jest a kde, jako mudrci u jesliéek, se Mu 
klanéti mate. 

_Mudrci i tim dali hlubokou uctu svou 
na jevo, Ze dary prinesli. Nasledujte jich 
iv tom; kdykoli pijdete k Jeziki Kristu, 
nezapomenite vziti darek s sebou. Ano, 
pezméte tytéZ dary, jako mudrci; vezméte 


a 


zlato, t. j. Sistou, ryzou, planouci k Nému 
lasku; kadidlo, t. j. srdee vady naboZné a 
modlitby milovné, a myrrhu, t. j. trpélivost, 
jak v nemoci, tak pri uéeni, a pri kazdé 
raci, ktera4 by vam snad nemild byla a 
terou z rozkazu bud uéiteliv neb rodiéiv 
konati mate. — Hle, i vas hvézda vede, 
i vam sviti priklad Kristiv, o Ném% se 
dotitame, Ze ,,v mlddi. suém prospival nejen 
vékem, ale < moudrosti a milostt u Boha 7 
u lidt.« — Ont Spasitel vas, On i hvézda 
zivota vaSeho, kterazZ ukazuje vam cestu 
do nebes; nasledujteZ ji, a tak v8ickni 
dojdete, jako mudrci, cile svého, tak uztite 
ivy Spasitele tam na vétnosti, kdeZto Jemu 
stale. ob&étovati budete dary: zlato vétné 
k nému lasky, kadidlo vétné ucty a chvaly 
a myrrhu dikétinéni za pretrpéné strasti 
tohoto Zivota. 


Krasa Ditéte — Boha. 
(Dokonéeni.) 


Ul. V okamZeni tomto nemohu vam, 
bratti mili, zatajiti svého podiveni. Nic 
zajisté nevyrovna se velebnosti a stkvélosti 
nam utinénych zaslibeni BoZich. Skuteé- 
nost presvédéuje nds o tom. Nechft zaleti 
duch na8 na perutich vyplnéné nadéje do 
Betléma. Zde jest nejkrdasnéjii z ditek na 
zemi; zde jest svétlo vétné; Kristus, jenz 
se prirovnava svétlu, okazal se v zari jesté 
stkvélejsi. Zde jest Emanuel, ono oéeka- 
vani pahrbkéi véénych, touzebné oéekdvany 
od narod&i, zde jest slunce, které vzejiti 
mélo nad ndarody sedicimi v temnostech, 
bédach a stinech smrti. Ale vy jste ée- 
kali nejvy88i kradsu, vam preslavné zasli- 
benou, a hle, v okamZeni tomto neddva se 
vam nez% dité! Srdce vaSe citilo potrebu 
hlubokou, nutnou, krutou; hledalijste nej- 
vy8si krasu na zemi a posud jste ji nenalezli. 
Jiz pak jste pozvani a vsem slastem, ku 
vsem hodim lasky, v8ak hle, nedava se 
vam k milovdni neZ dité! Zajisté, bratri 
moji, tajemstvi to zvlaStni, a pottebi nam, 
rozjimati hloubéji. 

Ano, nedavd se vam nezZ dité k milo- 
vani: malé jest to dité, a nelze nez% opako- 
vati s prorokem: ,Mali¢ky narodil se nam!“ 
(Isaid8 9, 6.) Hjhle tot predmét tak veliké 
radosii, tof novina, kterou% andélé na zemi 
prinageji, tot ta velika skutetnost, napliu- 
Jici v8ecky feéi proroki, vSecka predpo- 
védéni praotci, otekdvani Sty tisich fet, 
tot dobrodini pYipravované srdcim vaSim 
od padu praotce vaSeho, jen% vas byl vie- 
cky podrobil bidé a smrti. Malé dité na- 
rodilo sendm, ,Malitky!“ Tot dité, Dité — 
Bth, Dité — Spasitel, krasa nejvyS$i, a 
hle, tou jest dité! O Boze, budiz za to ve- 


— 673 — 


leben! VSak jest to krdsa prostd, disté, pro- 
stoliba, krdésa bez nebezpecenstvi, krasa 
prava.. Jemnost, roztomilost, , pravda sama 
Jest to dité, ten ,Malitky!“ O budiz Bah 
za to veleben!. Prostomilost, ¢istota, nevin- 
nost Jest to dité, ovSem slabé a utlé pii- 
rozenosti lidské, ale se ySemi vnadami sla- 
bosti a utlosti ditéci! O vy, kterymz Buh 
dal srdce otcovské, cit matersky, chapete- 
liz to voldni mé viry a lasky k Jeziii na- 
rozenému? Ano, protoze Bih, skryvaje se, 
chtél tim jist8ji zmékéiti a pohnouti srdce 
vaSe, nebylo jeho nedistojno skryti se v mi- 
lostnych tazich ditéte! 

O jake to dité! Budiz nebe velebeno! 
Kdozkoliv jste, protinému jste bez obrany! 
Jemu nemizete vytykati ani jeho slabost, 
ani jeho narozeni, ani jeho slay. Priznejte 
se, kriz vzbudil nékdy pochybnosti ve vas, 
snad i rozviklal vas v kfestanstvi; ale jesle 
bezdéky pfivolavaji a pfitahuji vas. Snad 
jste se zpouzeli proti Jezi8i ukriZovanému ; 
kriz jeho tvrdy jest o¢im i srdcim vasim ; 
ale nikdy nezpouzeli jste se ,proti Kristu 
JezZisi, prichdzejicimu na svét v jeslich, ano 
slovo rouhavé umiralo yam tuto na rtech, 
v jeho pritomnosti padSe k nohoum téch 
nizkych jesli, citili jste, kterak mizi vase 
predsudky i vaSe rozhoréenost, jestlize jste 
kdy méli to neStésti, nendvidéti dobrotu a 
krasu, nejvy 8st. 

O jaké to dité! Pochopuji nyni celou 
radost dneSni slaynosti. Na tom ditéti jest 
dosti, a zdd se, Ze Jerusalem nemiizZe vice 
Zadati na Bohu. Pochopuji, proé veSkera 
Cirkey se raduje a plesd jako u vytrzeni, 
preruSujic i spanek noéni, aby prozpévo- 
vala o svém blahu! Syn milostny dan jest 
nam! O svatd noci, kterdz jsi vidéla vy- 
‘chazeti svétlo svyéta, a u prostred tvych 
temnosti vzejiti slunce spravedlnosti! ‘Tim 
jest dité; ale pozorujte dobre: Dité — Boz- 
ské, Dité — Btih! git) 

Mizete-li mné vysvétliti véci nad miru 
nesnadné k vysvétleni? mizete mné vy- 
svétliti zylaStni radost, jakouZto se o dnesni 
slavnosti napliiuji nebesa i zemé? mitiZete 
mné vysyvétliti, odkud to, Ze vérici naro- 
dové se dnes povzbuzuji k nové svaté hor- 

_livosti? Ze se dnes mame za Stastné, byti 
kresfany ? Ze jini toho Zeli, Ze jimi nejsou, 
a Ze i mno%stvi jinovérci tladi se dnes do 
chrdmié nagich? odkud to, Ze neni Zddného 
élovéka néruzivostmi tak zkazeného, jenzZ 
by v tento den neznamenal v o¢ich svych 
zablesk nékolika paprskii nadéje a radosti 
krestanské ? 

To pochazi od toho nejvys ee Sia 
vého tajemstvi, Ze niZddnym zptsobem vira 
neni spanilejSi a krdsnéj&i leé vedle jesli 
a Ze zdrovel nic neni milostnéjsiho a po- 


hnutlivéjsiho nad to dité Boz%ské; jest to 
Dité — Bih! 

MizZete-li mné vysyvétliti, proé davate 
prednost témto jemnym myslenk4m pfede 
vsim pomySlenim uéenym, pred kazdym 
rozjiménim mnohem hlubSim, kteréZ ndm 
vira podava, chtic prekvapiti ducha nageho 
uzasem? mtuzete mné vysvétliti, proé Bos- 
suet, tento veliky biskup, v sile a jasnosti 
svého ducha, obdaren vékem i sldvou, rad 
prodléval a paras i naboZné kledival u 
jesli Jezise Krista, a zde tim vzletem mysli 
své, jenZ vam zndm jest, as jednoduchosti 

odivuhodnou a tak vysokou rozjimal o 

vsech Gdstkdch, které evangelium vypra- 
vuje o tomto preSfastném narozeni? Odkud 
to, Ze nemiZeme vybrati predmétu k fedi, 
kterdZ by méla vétsi pfiisobivosti na srdce 
vase? To lze vysvétliti jen tim, Ze dité to 
jest Bozské, Dité — Bth, Ze jest zde krasa 
nejvySsi! 

Ano dité to jest nejvyssi krasa! ©) je li 
nejvyznesSenéjsi velikost, ana se ponizuje, 
hodna tim dokonalejSiho ucténi, jisté pak, 
Ze nejvy&si krdsa, skvélost, kterd se skryva, 
hodna jest tim vétsilasky! Kdo jest naro- 
zeny Jezi8 Kristus ? Prorokové, apostolové, 
evangelistové odpovézte nam; a ty milaéku 
Pané, co pravis o tom ditéti? ,Na poéatku 
bylo slovo!“ a pteskocivy nesmirnou mezi- 
dobu, co dokladés? ,A slovo télem uéi- 
néno jest, a prebyvalo mezi nami, i vidéli 
jsme slavu jeho, slavu jakoZto jednoroze- 
ného od Otce, plného milosti a pravdy!“ 
1, 14. 
5 & Slovo vééné, nestvofeny odlesku 
Otce, velebim Tebe! Tys ptiSel ke mné. 
Slabé o¢i moje mély pottebi zavoje; Ty 
jsi se skryti ratil, by se tim patrnéji zje- 
vil srdci mému! Seéli libé svétlo, kterézby 
posilnilo a obéerstvilo unavené o¢i mé, mé 
choré oti! Tys to svétlo tajemné, kterézZ 
nejen osvécuje odi otevrené, ale i otvird 
uzavrené, které% davd oti tém, kdoz% jich 
nemaji, které% se davd milovati i od téch, 
jenz se boji nati patriti; Ty jsi odlesk nej- 
vyski krdsy, Tys hoden mé nejvroucnéjsi 
lasky, ponévadz jsi se skryl z Setrnosti ke 
mné v prenéZné utlosti ditéte. 

Mizete mné vysvétliti, proé basnictvi 
a uméni nejvyS8i, ano i &tétec samého Ra- 
faela u jesli a od narozencho ditéte Boz- 
ského nabyly svych nejlep3ich dard, tak 
Ze nejvkusnéjsi utvorily dila? O to proto, 
ze basnictvi a uméni, pi Ea synové od- 
rodilého stoleti, synové zlata ahroudy, téla 
a krve, jestlize nezapomnély syého nesmr- 
telného uréeni, hledaji zde krdsy vzorné, 
krasy dokonalé. A velici ti muZové, jenzZ 

ronikajicim zrakem umi vynajiti krdsu 

bee poskvrny, krdsu BoZskou, nalezli ji 


= O5R4 


zde, ponévad% zde pojednou shledali tak 
dokonalou soumérnost a znaky tak patrné 
Bozské, nebeské nastiny tak vybrané, a 
cos vysoce vaneSeného v jednoduchosti to- 
lik dokonalé, Ze, premoZeni svym patrenim 
na tu krasu nevyéerpatelnou, padli k zemi, 
a kletice na kolendch svych, kreslili_ a ma- 
lovali nejvy8i tuto krdésu! Ano zde jest 
krdsa nejvySsi, véak jest ukryta, zaslonéna, 
by otevrela, potésila a uzdravila o¢i vase 
nemocné! Vidéli jste nékdy vychdzejici 
slunce? Takova a neskonale vétsi jest krasa 
a skvélost JeziXe Krista, ditéte Betlém- 
ského! KdyZ jest slunce v hodiné poledni, 
kdyZ meta ze sebe véecken ohen svt, 
osltiuje tato jasnost o¢i mé, a svét zda se 
mné byti méné krdsnym; mam zapotrebi 
stinu, oku pfiznivého, hleddm proti papr- 
skim sluneénym obranu. Ale na usvité 
krasného jitra, kdyZ slunce jesté za obzo- 
rem zemé se zdrZuje, a je} zlati nejjemnéj- 
Sim ohném svym, kdyZ oblakové svétlem 
se lesknouci na kiidlech vétré okolo mne 
poletuji vychod osvécujice, kdyZ slunce 
zastrené lehouékymi a prizraénymi oblaky 
rozpaluje svou velkolepou zari v_ tisicich 
tvorech, v tisicich rozmanitych a prekras- 


nych barvach, v tisicich prechodech a stup- | 


nich jasnosti, soumérnosti, leposti a boha- 
tosti svétla nebeského: tehdaZ nemusim za- 
branovati zraku svému, ale mohu popatriti 
na slunce a pohledu naw uZiti, anof mezi 
nejkrasnéjsimi viditelnymi vécmi jest mné 
krasou nejvySsi a obrazem JeZzise Krista, 
Ditéte — Boha v Betlémé! 

Popattili jste jiZ s pohnutim do toho 
chuditkého chléva? Pozorovali jste jiz ne- 
beskou Pannu, jejiZ panensky Zivot dava 
svétu Syna Boziho, krasného a Gistého, jako 
kdyZ se paprslek déli od slunce? ty chudé 
pastyre, jemu se klanéjici? ten chudiéky 
chlév na polo zboreny, ty jesle, tu slamu ? 
— pak v temném pozadi Betlém, odpoéi- 
vajici v spdanku od své véedni prdce i od 
svych radovanek ? v jeSté temnéjsi vzda- 
lenosti celou zemi, ana spi v temnosti a 
stinu smrti, nevédouc, Ze nad hlavou jeji 
vychazi svétlo na vychodé? — ve vazadale- 
nosti pak prenesmirné nebesa plesajici ra- 
dosti, vSecky sbory andéli, sestupujich a 
prozpévujicich: ,Slava Bohu!* 

Ano, bratiti moji, zde jest nejvySsi 
krdsa, a stvoreni jsme, bychom ji milo- 
vali. Zde jest Dité — Bah! Ale pravil 
jsem téZ, Ze to jest Dité — Spasitel. My- 
Slenkou touto priblizim se konci svého roz- 
jimani. 

Zde jest Dité-Spasitel, to jest: vkecky 
ptivaby neskonéené dobroty sluéuji se s pi- 
vaby nejvy88i krdsy. Co jest krasa te 
jemnosti, néZnost bez dobroty, taZi se vas? 


Ano, zde jest Spasitel! tof jest jméno jeho, 
on se jmenuje JeZis, hle tof jest pricina, 
roé jméno toto v mysli na’i tak ctihodné 
jest tak drahé srdci naSemu! On se jme 
nuje Jezi8, to jest Spasitel! On velmi draze 
koupi Gest, miti toto jméno; onot bude je} 
stati v8ecku jeho krev! Rozjimali jste kdy, 
na jak neobyéejnou, neslychanou cestu Syn 
Bozi se vydal, aby sestoupil a% k nam, jak 
vzneXené vySiny nebes opustil, aby sestou- 
pil do zemskych nizin? Ach neni treba 
nez% o jedné praydé se zminiti, kterou mi- 
ldéek Pdné napsal, a v uZasu ustoupi pred 
ni vSecko mySleni i vSecko rozjimani lidské. 
On pravi (3, 16): ,Tak Buéh miloval svét, 
ze Syna svého jednorozeného dal, aby kazdy, 
kdo% véri v Ného, nezahynul, ale mél Zivot 
vétny!“ KdyZ% nds nemohl pozdvihnouti az 
k sobé, snizil se k nam, aby nas spasil; 
On prese véecky kiry andélské sestoupil 
s vysosti pahrbka véénych, jejichZ rozkosi 
byl, prisel do tohoto udoli bidy, hledati 
nas, hojiti srdece naSe, Zadati lasku naii. 
O Pane! cg jsme. uéinili, abychom splatili 
kroky neskonéené lasky Tvé? — Co jsme 
udinili? — Kdoz Té miluje zde na zemi? 
kde jsou srdce naSe? co jsme milovali? 
co milujeme dosavade? O Pane! v pravdé 
musim fici, 8 hanbou a bolesti vyznati, Ze 
jsme Tebe nemilovali. Az dosavad milo- 
vali jsme marnost a lez! Aneb miluji-liz 
Tebe, jak by méli, ti, které laskou svou 
obdaruje’ v bohatosti svatého domu Tvého ? 
aplaci-liz Tobé skuteéné laskou za lasku? 
uznavaji-liz aspotii nékterymi skutky ne- 
smirnou lasku T'vou? Ach, neni-liz pravda, 
reknu-li, Ze u téch, jenz Tebe miluji, laska 
k Tobé jest citem nejslab3im, nejmdlejsim? 
Ale miluje8-li Ty Pane, milujeS jako Bah; 
vsecky kroky T'vé lasky jsou neskonéené, 
Ty pohybujes nebem i zemi, uZiva’ vSeho, 
abys spasil ty, jeZ milujeS, Ty prichazis 
k nim, Ginis se ditétem, ¢lovékem, abys 
nas pozdvihl k Zivotu svému. Ejhle, kterak 
miluje neskonéend laska, nejvySSi a vétnd 
dobrota! ~ 
Ale my, Pane, mame srdce nizkdé a 
zuzena k milovani Tebe! V¥ak takto nesmi 
byti budoucné; nebo Ty dnes prichazis 
k nam, abys vydobyl nai lasky, protez 
od nynéjska snaziti se budeme milovati 
Tebé, zdokonaliti nejSlechetnéj&i vlastnost 
nasi duSe. Podddme se BoZskému pozvani 
Tvému, nezatvrdime srdei svych: pro Tebe, 
krdaso syrchovand! Milovati budeme Tebe, 
Pane, ptijdeme s témi dobrymi pastyii do 
chudiékého chléva Betlémského; uvidime 
nejuslechtilejSi matku, tu Pannu pieéistou, 
toho starce, jehoz srdce jiz citi vSeckunézZnost, 
vsecka hnuti otcovské lésky, spatitime ty 
pastyre, obraz prostych, uprimnych srdci! 


— $75 — 


Ano, pojdte véickni do Betléma, pa- 
_ Styrové ztrpi yas mezi sebou, abyste u jesli 
vadali Jeziskovi obét vérné lasky. Priti- 
sknéte Je] k srdci svému, vezméte Jej za 
nevinné ruciéky Jeho, skropte Je slzami 
radosti, setrete ty, které Jemu zima noéni 
vyloudila. Zde se nenalezd nic, co by vas 
mohlo polekati; on odlozZil svrchovany lesk 
svi), v kterém se stkvi na vétnosti, a 
Lev ape k vam v ttlosti a néZnosti ditéci. 
y se o¢i vase nezdésily, skryl sldvu svou, 
a zjevuje vam krasu svou, na nejvys jedno- 
duchou, prostomilou a Gistou; uzrite tvat 
plnou laskavosti, nejmilostnéjsi tsmév; a 
neuslysite z ust Jeho mocnych sloy, jimiz 
ang veleti bude veSkeré prirodé. Predce 
véak, chcete-li naslouchati hlasu Toho, jenz 
vas uéinil, zajisté uslySite zaznivati jemny 
hlas v hloubi duSe své, volajici k vam, 
proé nechceS milovati mne, jen% jsem té 
stvoril ? 

Milovani hodné Dité! od nynéj&ka chei 
milovati Tebe, a nechci nic vice milovati 
neZ Tebe! Pyilis dlouho miloval jsem svét 
a stvorené véci, ale budoucné nechci mi- 
lovati ne Tebe, Pane mij! Skryvaje se 
zraku mému y podobé slabého ditéte, jsi 
tim vice lasky hodnéjsim, a uéiniv se niz- 
kym a opovrZenym jsi srdci mému tim 
vice drazSim. 

Tys milostnost, libeznost, dobrota, ¢i- 
stota, nevinnost: budu milovati Tebe, nechci 
milovati neZ Tebe. Jediné to mné zbyva, 
-Zadati od Tebe té milosti, abych Té mi- 
loval neustale! Za to Tebe prosim skrze 
Tvou Matku, skrze ten chuditky chléy, 
v némzZ jsi se narodil, skrze ty plénky, 
skrze tu sla4mu, skrze ty jesle, skrze ty 
pastyte Betlémské. NeodmitejZ té prosby 
spravedlivé a vrouci, ale pripust ji k jeslem 
svym, vysly8 a korunuj ji v nebesich! Amen. 


Stédrovecerni pomnénka. 


Vitame té, dobo mild, dobo blaho- 
zvéstna! Ci du&e nekori se vzneSenémn 
vyznamu tvému, Gi srdce mize ziistati 
chladné pri drahych zpominkach, jeZ v ném 
obnovujes? — Bezdéky zalétaji myslenky 
v uplynulé dny utéSeného détstvi, — kde 
se pri pohledu na. jeslitky mladistvému 
srdci celé raje otviraly. Blazend léta, Skoda 
vas na stokrat! : 

Véak netruchleme prilis pro doby ty, 
radujme se spiS, Ze dotkali jsme se let, kde 
miZeme v jasnéj&i pravdé a velebnosti po- 
znati a oslayovati den spdsy nasi, — neZ 
to détinské mysli moZno bylo. Jediné pro 
tu rajskou nethonnost srdce, kterd s témi 
lety zdéroveti uplynula, uron kazdy slau 
uprimnou .. . 


Neni vSak umyslem mym pojednavati 
0 posvatnosti toho dne. Chci toliko vypra- 
voyati kratitky pribéh ze Zivota, jenZ uzce 
ke dni tomu se poji — a tu nemozno bylo 
duSi posvdtnosti toho dne rozechvéné né- 
kolika slovy se neprojeviti. 


h 


Pohledme o nékolik a dvacet let na 
apts do minulosti. Pro oko bylby to ov’em 
skok veliky, ale pamét naSe dokdze jesté 
vice. Bylo to zrdna na den &tédrého ve- 
éera leta 184 *, 

Bozi slunééko jiz po nékolik dni za 
Sedymi mraky hnévivé se skryvavéi, pro- 
bralo se opét zjich zasmusilého objeti a 
usmalo se opét na posnéZeny svét, zvét’u- 
jic radost dne, jiz bez toho dosti velikou. 

Coz tu byvalo téSeni mezi nami ,dro- 
bnymi“ na ten Stédry den, jakd radost pro 
mne, kdyzZ jsem posledni z éarek — které 
dny do tédrého veéera schazejici zname- 
naly — s dveri smazal! Ten tak touzebné 
otekavany den koneéné piiSel. 

A proé jsme se tolik radovali? 5 

Snad Gekalo nas mnoZstvi skvostnych 
darkt, jimiZ zamoZny svét,své malé a také 
i staré déti podéluje? — O nikoliy. 

Nam se v nasem chudém méstetéku po- 
horském o takovych darech ani nesnilo a 
snad ndm bylo blazenéji neZ jinym pri 
vsech darech; ndm postaéovala k oblazeni 
posvatnost tohoto dne a s ni spojené zboZné 
radovanky v kruhu rodinném. Aviak prece 
jedné zyvlastni radosti bylo nédm v éase tom 
doprano: Stary Blazej z blizké vesnice pti- 
nasel na ten den do naSeho méstetka je- 
sliéky, na néZ jsme se nikdy dost vynadi- 
vati nemohli. =, 

Jen lasce toho statitkého dobratka 
dluzno prititat radost, kterou nam kazdo- 
rotné zptisobil. Pravim jen lasce a nikoliv 
zisku, neb chudas kaZdého roku sotva jedny 
odprodal. Lépe se mu ovsSem dayilo s ri- 
genci, které pékné z klokote vyfezaval, 
s krizky, s ramci na obrazy a jinymi pred- 
méty toho druhu. O dyvé hodiny napied 
jsme je} kaZdého roku pod starym kaita- 
nem blize hospody oéekdvali, kde vZdy své 
stanovisté mival. 

Co tu bylo strachu neobjevil-li se jiz 
po desaté se syou krabici! Za to viak Pe 
tom zdvojnasobnilo se potéSeni naSe, kdyz 
se koneténé objevil a své papiroveé ,,Betlé- 
my“ na stolku rozestavil. 

»Vejz Bah, milé ditky — tikaval — 
aby i v_ pozdéjsich letech takova laska 
k posvdtnym vécem v du8i ztstala.“ 

Neprisvédéovali jsme slovim jeho. Zda- 
lo se ném nemozné, Zeby se nam kdy je- 
sliéky mohly nelibit. 


% 


— 576 — 


Tak i léta 184* jsme si rozestavené 
jeslitky starého Blazeje prohlizeli, kdyZ se 
k nam prdvé z hospody se Zenouci opily 
myslivec pana barona pyidruZil. Tento od 
vsech nendvidény surovec slouzil pdnu, 
jen% aé malo kdy na statek svaj prijizdél, 
prece vSem pro své neznabozstvi dobre 
znam byl. 

»Nu, starochu, jal se mluviti, ,,ulozte ra- 
déji své hndty nékam za pec — nyni je 
zima na vasi komedii.“ 

»Nezval jsem vas,“ odvétil pohorseny 
starec. — ,A tu, prosim, vSimnéte si téchto 
malitkych — béda, skrze koho pohoréeni 
prichazi.“ 

yAj, aj pohorSeni? — Snad Ze pred 
vasimi tatrmanky kolena si nerozkletim a 
fiadra neroztluku? Pan Bih se vam podé- 
kuje za to titérkovani.“ ,Pane lesni,“ pra- 
vil Blaze}, ,mnoho berete-si na svédomi — 
béda, skrze koho pohorSeni prichazi.“ ,Aj, 
aj co pohorgeni! Vy vasimi tatrmanky pu- 
sobite pohorseni! Vy stary Sedivée chcete 


_z téchto déti nadélat modlara, a tomu musi 


osvicenec jako ja predejit. Tu je nahrada 
za vase loutky.“ ' 

Po téch slovech hodil hrst penéz na 
stil a vSemi jesli¢ékami o zem mrStiv, ubi- 
ral se k zamku. 

Mné zdalo se vSe byti hroznym snem. 

Bez rozlouéeni se starym Blazejem ode- 
Sel jsem domt. Vsecka radost byla ta tam 
a podivné nepochopitelné city virily v mém 


srdci. 


Véru byl to nejsmutnéjsi Stédry vecer 
v letech mého détstvi. 


Il. 


Mnoho a mnoho Stédrych veéert sla- 
vilo se od posledniho vyjevu. Chodil-li 
kaZdého roku stary Blazej s jesliékami pod 
kastan pohorského méstecéka, nelze mi fici, 
jelikoZ% se rodina nae odtud na védy od- 
stéhovala. Stary Blaze} vsak zistal u mne 
po véecka léta v blahé paméti; rovné%Z na 
rouhavce lesniho jsem nikdy nezapomnél. 
Jak praveno, mnoho mi uplynulo radost- 
nych i smutnych svatvecéerti a tak se pri- 
blizil Stédry den leta 186%, jejz jsem co 
kaplan na fate ve vesnici R. vitati mohl. 

Z rana zminéného dne ve svém poko- 
jitku sedé, studoval jsem kdzani, jez bylo 
na hod Bozi vanotni uréeno. 

V tom zaklepdno na dvefe. 

Aékoli mi v okamZiku tom ka%d4 né- 
vétéva vitand byti nemohla, rekl jsem pre- 
ce ,,ddle.“ Vstoupil kmet, jenZ patrné vice 
neZ osm desitek Zivota svého Gital a jehoz 
hlavu bélej8i zdobily Sediny, ne% snih ven- 
ku pravé-co nejbujnéji se chumelici. 

Starec se svou krabici u dvefi stanuy, 


mléky mne pozoroval. Dvé slzy kanuly mu 
po vraskovitych licich. ny ; 
_ Udiven taZi se privétivé po jeho prani. 
»O ano velebny pane — véecko se na tom 
svété zapomind. Co% se na mne upamato- 
vat neracite ?“ — pravil tresoucim se hlasem. 

»Nevim, pri které prileZitosti bych vas 
byl poznal,* odvétil jsem. 

»A co% jste jiz na starého Blazeje do- 
konce zapomnél ?“ 

»stary Blaze}, — zvolal jsem prekva- 
pen — 6 nezapomnél, dobry starouSku, 
avéak myslil jsem, Ze jiZ nad vami davno 
trava roste.“ Kazdy si pomysli, jak milou 
se mi neotekdvand tato ndvétéva stala. 
Poviddni a vyptavdni nechtélo vziti konce. 
Viéecky polozapomenuté obrazy z détinstvi 
gnovu obzivly, octl jsem se v kruhu ma- 
lych druhi pod starym ka’tanem, — bo- 
huzel, Ze privedla pamét i bezbozného les- 
niho, aby krdsné obrazy tyto zkalil. Hned 
jsem se po ném starého BlaZeje tazal. 

»rislo to s nim ve zlé konce,“ znéla 
odpovéd. ,I u ného predchazela pycha pad. 
Pan jeho priSel se svym jménim na holié- 
ky — a zpupny lesni ztstal bez sluzZby. 
Toula pry se nyni svétem a protlouka Zi- 
vot rozliénym zptisobem.“ 

»asahla je} ruka NejspravedlivéjSiho 
a dejZ Bih, aby se ve svém_pokoyeni 


poznal.“ 


Teprv, kdyZ stary Blazej ptemnohé 
otazky zodpovidal, napadlo mi, bych svého 
milého hosta nééim uctil a obéerstvil. Zkie- 
hla tvar a umdlené vzezreni starého Bla- 
Zeje jevily toho nejvy88i potrebu. 

VySed na farni chodbu, zastal jsem 
tam ¢lovéka, jemuzZ nechybélo mnoho do 
Sedesdtky a na nejvyS nuzné odéného. 
SkrouSenym hlasem prosil, bych mu jedny 
jeslitky odkoupil. bhehal pry jiz celou 
vesnici, ani jednéch neodbyy. 

Rysy tvare i postava tohoho élovéka 
byly mi velice povédomé. Otdzal jsem se 
ho po jeho domové. 

Ubozak povédél vic, neZ jsem oteké- 
val. Mé tuSeni nebylo mylné: byl to v skut- 
ku byvaly myslivec barona R. Byl by 
ovsem vyznani toto neudinil, kdyby byl 
tusil, s kym vlastné mluvi. Neprojevil jsem 
se mu, i starého Blazeje jsem nepredvedl. 
Ctverondsobné mu vSecky jeslitky zapla- 
tiv, propustil jsem ho s virelymi slovy 
utéchy. — 

Preradostny byl to svatveéer roku to- 
hoto — bohuzel, Ze se smutné skoniil. 
Mj lidumilny p. fardt ochotné svolil, Ze 
stary Blaze} u jednoho stolu s ndmi se 
veseliti mohl. Mné nebylo jiz ddvno tak 
blazené u srdce jako tentokrat. Po tolika 
letech shledal jsem se s dvéma osobami, 


— 577 — 


% nich% mi zvldXt stary Blaze} velmi dile- 
zity byl v prvnich letech mého Zivota. 
Ize shleddni s myslivcem mél jsem pii- 
cinu se radovati — domnivaje se, Ze ho 
nehody tohoto Zivota na docela jinou drahu 
privedly, — 

Blazené rozechvén odchdzel jsem do 
chrému na pilnoéni sluzby Bozi. Prekras- 
na byla to noc, v pravdé svatveterni! Denni 
chumelice zahalila vekkerou krajinu vy bé- 
lostny ses — a mésic v_ nejkrdsnéjsim 
upliku rozléval svou milojemnou zdki po 
veSkerém okoli. Po celé vsi panoval nej- 
vét8i klid, jen z chrdému na malé vykiné se 
vypinajiciho — dolétal ke mné zpéy dusi 
naboZnych. ,Pro vas, noci jarni a letni, 
— hovoyil jsem v dusi své — ma kazdy za- 
svécenec i nezasvécenec piseii néjakou a 
coZ jste u poroynani s noci touto? Jediné 
mracno, které zahali tvat vasi krdailitelky, 
chladny vitr, jimZ% onémi usta vakich pévet 
zbavi yds pojednou ve&Skeré vnady. 
Av8ak co zahali zdri, kterd vzeSla v noci 
této pred osmnacti sty a Sedesdti lety — 
z prostiéké stdje nepatrného Betléma, co 
onémi vééné pravdy, jeZ ndm Buh v téze 
noci seslal ?* 

Z toho a takového rozjimani vyrukil 
mne zpéy opilého élovéka, kteryZ se ne- 
daleko vsi zavéjemi potdcel, Zdalo se mi, 
Ze jest to tyZ Glovék, jemuZ jsem dneSni- 
ho dne jesliéky odkoupil. 

y lot jest — pomyslil jsem — zpupni 
a chydstayi rozumaii ovoce snazeni vaseho. 
Vy zbavujete slabé srdce vii utéchy a da- 
vate mu za ndhradu jen — poust a zou- 
falstvi.“ 

Velice zarmoucen vstoupil jsem do 
chramu Péné. — Po skonéenych sluzbach 
BoZich k fate se ubiraje, potkal jsem dva 
muZe, télo zmrzlého ¢lovéka do kostnice 
nesouci. 

S uZasem poznal jsem v ném byvalého 
lesniho, s uZasem poznal jsem, Ze na draze 
hrichu setrval. — 

Boze, bud mu soudcem milosrdnym! 

Jesté neZ jsem do fary dosel, zvésto- 
vano mi, Ze stary Blazej se nahle roznemohl 
a do posledni hodinky daleko nemd. Ry- 
chle vratil jsem se do kostela a jeSté spés- 
néji byl jsem opét ve fare — kdez% jsem 
Bohu oddanému kmetovi svdtosti udéliti 
mohl. Skonal tise v Panu. 

Svétlo vééné af mu sviti! 

Nebudu se poustéti do dal8ich uvah o 
Zivoté a smrti téchto dvou lidi — at o tom 
mily étendf v téchto svatcich premySli. Ku 
konci taZi se jen, ktery z nich tam na 
yéénosti slavil radostnéjsi: hod Bozi va- 
noéni? St. Sk. 


Pozdravent andélské. 


U veter kdy% y tichém vanku 
Ptaékové si prozpévuji, 
Zvonky z yvisek ku klekani 
Lid nabo%ny povzbuzuji: 
Ruka radlo mdla popustt, 
Noha krok svij zastavi, 
Mysl povznesouc se yzhiru 
Matku Pané pozdravi: 
Zdravas Maria! 
Andél Pané Ti poselstvi 
Nese s nebeského triinu, 
Ze, Jejz syéty neobsahnou, 
Chovati maS ve syém linu. 
Zdrayas Maria! 
Aby s lidu syého tézkou 
Hiichu sejmul porobu, 
Sam Buh z lasky neskonalé 
Prijal lidskou podobu. 
Kraloyno nebeska! 
Zdravas Panno ¢éista, 
Choti Boha Otce, — 
Mati Jezu Krista! 
K Tobé my volame 
V slzayém oudoli: 
Vyslys nase prosby, 
Utis nase boly! 
Pohledni laskavé 
Na nas s nebes vyse, 
Piimlouyej se za nas 
U Krista Jezise! 
Zdrayvas Maria! 


Dopisy. 


Z Roudnice dne 15. prosince 1865. 
(Roudnick4 a Rovensk& skola. Knéz Simek.) 

Nelze upyiti, Ze mnohé obce ve vlasti 
nazi za poslednich let velké obéti k zvele- 
beni Skol svych pfinesly; ale v bidném 
stavu jest a% podnes skola u nas, co% moZno 
étendrim posouditi ze zpravy pred 2 roky 
slay. mistodrzitelstvi byv. Skolnim radou 
ermakem podané v ten smysl, Ze vidél 
feceny pan ve svém Zivoté bidné aresty, 
ale takové Skoly jako jest Roudnicka, Ze 
nevidél. Ve trech rozli¢énych domech po 
mésté jsou tridy rozstrkdny ato jeSté v tak 
chatrnych, Ze nedavno jedna trida po cely 
tyden zavfena zistati musila, aby obmitka 
se stropu na déti spadla z nova se navrhla. 
Pravym pak arestem jak pro uéitele tak 
a déti jest 1. ttida, kdez, jak ze seznamu 
itek vysvité, uditel 250 (!) déti v jedné 
svétnici vyucovati ma. S jakym_ prospé- 
chem se pak vyuéuje a jak rady déti ta- 
kovou Skolu nav&tévuji, Ize se domyslit. 
Lépe zr¥izené &koly neZ nase mésto maji 
obé yvesnice sem prifarené — Royné a 
Krabéice. Ta prvni z nich si nedayno ve 


— IBS ee 


spolku s obci Veseckou a katolickymi oby- 
vateli z Krabéic Skolu dle potteby rozsi- 
tila a dle katol. tadu zasvétit dala. Nemo- 
hu o tom pomléeti, ana se mi pri tom pfi- 
lezitost naskyta, nékteré tahy z Zivota Sle- 
chetného + knéze Antonina Simka nastiniti, 
jenZ 5. ledna 1781 v Kynovicich u Sedléan 
se narodil-a r. 1860 v Roudnici co kaplan 
na odpotinuti zemrel, zaslusnym krizem a 
-pravem nositi expositorium canonicale jsa 
vyznamendu. Obésirnéjsi ndstin jeho Zivota 
pod titulem ,Posledni na Ripu poustevnik“ 
ptipravuje Vam péro obratnéjsi neZli jest 
moje. — ,,Rovné“ jest vesnice pravé u paty 
Ripu leZici, kudy naS poustevnik Ripsky 
spéchaval, jak se rozednivalo, aby obyva- 
telim vikolnim s Ripu vyzvanél réno na 
klekdéni, a pri tom, jak sdm fikaval, pri 
vychodu slunce velebnost Bozi obdivoval. 
Jak obyvatelé vikolnich vesnic, s Ripu 
klekani zvonit slySeli, Ze tam ,,Simeéek“ 
jest, védéli a ze vSech stran ku kosteliku 
sy. Jiti na Rip pospichali, téSice se, Ze 
tam bude slouZena mse sv. a Ze i néjaky 
vyklad uslysi. A vskutku, Simeéek_kazal 
kdy a jak dlouho chtéli. Ze i Zidnd Ripska 
pout bez ného se odbyvati nemohla,  roz- 
umi se samo sebou, byl on panem na Ripu. 
Jaky div, Ze pri své vrouci lasce k Ripu 
i vesniéku pod nim leZici si zamiloval a ji 
pamatku po sobé ztustaviti umyslil. R. 1845 
slozil knéz Simek 1600 zl. na zakoupeni 
domku pro 8kolu a 8 korct poli pro uéi- 
tele s tou prosbou, by ji J. Osv. knize 
z Lobkovic v svaj patronat Skolni piijal. 
Postupem éasu ukdzala se zakoupena cha- 
loupka pro poéet déti priskolenych byti 
nedostateénou a dotéené vesnice byly nu- 
ceny Skolu rozSititi a k vyuéovani upraviti. 
K jejich cti budiz teéeno, Ze udinily, seé 
byly. Minuly teprv dvé nedéle, co oprave- 
n& budova skolni dle kat. radu byla za- 
svécena. Pri té slaynosti byl na’ p. okresni 
dr. Reif, p. adjunkt Mucha, hospodatsky 
riditel MoSner co patronatni komisar, a dr. 
Kalas. Mile pnrepen jsme byli vuitini 
jednoduchou ale vkusnou upravou. Na éi- 
sté bilé zdi visely vénci ozdobené podo- 
bizny J. V. cisate Franti8ka Josefa a cis. 
Alzbéty, na stole k posvéceni ulozen byl 
obraz ukrizovaného Spasitele. Po vzyvani 
Ducha sv. jal se dtist. p. proboSt Roudnicky 
vykladati vyznam slavnosti podotykaje, Ze 
élovék rozdilné schopnosti na svét s sebou 
prinasi a hlayné na vychovani Ze to zaledzi, 
_na dobrou-li, ¢i zlou stranu se élovék chyli. 
Proto vedtez k ctnostnému Zivotu ditky 
své rodiéové doma a v éem nedostatite, 
pomtize vam skola. Nasledoval dojimavy 
okamzik, kdyz reénik vzdavaje diky_ vSem 
na Skolu prispivajicim i zemfelého P. Simka 


pripomenul, jen% v nejvétéi bidé jsa zrozen, 
bidnym a nuznym pomahati si uminil; 
proto postem se mrtvil, nejchatrnéjSim odé- 
vem télo své prikryval jen aby usporenym 
grosem dobré Ginil a v Rovném Skolu za- 
lozil. To povédév, obrad Zehnani Skoly vy- 
konal. Jeté o druhém velkém dobrodinci 
se zminiti, ka%e mi povinnost a sice o do- 
brodinci ze stredu nasi vady vérné metrop. 
kapitoly Pra%ské, jenZ 500 zl. vénoval, aby 
uroky vyplyvajici kaZdorotné katecheta do- 
staval co nahradu za pfilezitost, jez by ho - 
tam dovaZeti méla. Jméno pfripojiti nesmim, 
chcet ztistati nezndmym dobrodincem. V kni- 
ze pamétni vsak ustanoveno jest, by za 
néj a véSecky ostatni dobrodince uéitel 
s ditkami kazdou stredu a patek trikrat 
modlitbu Pané a pozdraveni andélské ‘se 
pomodlil. R. 


Z Velise dne 14. prosince 1865. 
(Pohreb a nastin zivota veledist. p. Jos. Stranského.) 

-  Kdyz sv. Pavel rozZehnal se s Milet- 
skymi i vikolnimi véricimi, predvidaje, Ze 
vice jich neuz¥i: tu ,stal se plaé veliky 
ode vSech, a rmoutili se nejvice nad tim 
slovem, které byl rekl, Zeby neméli vice 
tvati jeho vidéti. ,I provodili je} k lodi.“ 
(Sk. 20, 37. 38.) A takového Zalostného 
louéeni obraz podavala dne 14. t. m. far- 
nost Veli8ska. Se viech stran hrnuly se 
zastupy véricich nejen taméjsi kollatury, 
ale i vikolnich a vzdalenych, aby rozze- 
hnali se s velecténym duchovnim otcem, 
pastyrem i pritelem svym vd. p. Josefem 
Stranskym. Prichazeli zndmi i nezndmi pu- 
zeni jsouce laskou, aby provodili je} k lodi, 
kterazto vesluje na vilndch véénosti, ab 

provodili je} ke hrobu. — Umiel v Panu 
dne 11. prosince po zdlouhavé a k posledu 
i bolestné nemoci. Byl on senior duchoven- 
stva diecése Kr.-Hradecké i v utadé du- 
chovnim i vékem; narozen jsa dne 16. Ger- 
vence 1777 ve Velké Retové. Po svém vy- 
svéceni na knézstvi néjaky Gas zastaval 
ukad vychovatelsky u barona W., tehdaz 
plukovnika v Jiéiné, naéezZ dostal se za 
kaplana do VeliXe, a po kraétkém ade pi- 
sobeni dosazen jest na faru Samsinskou. 
Zde vsak dlouho nepobyl, schopnosti i zé- 
sluhy jeho ziskaly mu povySeni na faru 
VeliSskou, kdeZ jej uvitali s velikou rado- 
sti, jJako% je} ze SamSina s velikou Zalosti 
byli propoustéli. Roku 1809 byla na Velixi 
jeho prvni funkei slavnost Boziho Téla, 
kterazto vedle slaynosti VzkriSeni Pdné 
byvala proti, jak tikaval, nejvelebndjsi a 
nejdojemnéjsi. Na Veliki ptsobil slovem, 
srdcem i skutkem, ve svych povinnostech 
vady jsa svédomity a neunayny, v Zivoté 
vzorny. V8ak nebudu vypisovat ctnosti a 


— 579 — 


zdsluhy jeho, obdvaje se, abych v hrobé 
_ jeSté neurazil jeho pokoru. Ale ty éetné 
hodnosti, jichZ pravem se mu dostalo, své- 
dectvim ném jsou tetnych jeho i vzneke- 
nych zdsluh. Byl on vyvolen k utadu vi- 
katskému v rozsdhlém tehda% sttidnictvi 
Jiginském, a vSichni ti, kdo% pod jeho spré- 
vou byvali, velebi jeho spravedlnost, uprim- 
nost a laskavost. Kdy% utad tento atcha 
léta co nejsvédomitéji byl zastaval, jmeno- 
van byl osobnim dékanem i éestnym ka- 
novnikem. I se strany vlddy ocenény byly 
zasluhy jeho a pri sekundici, jiz r. 1854 u 
pritomnosti J. Exc. p. biskupa slavil, po- 
vySen jest za rytite radu cisate Frantikka 
Josefa I. — Av8ak aé téchto tetnych hod- 
nosti a vyznamendani vysoce si vazil, predce 
vady predevsim chtél byti i zistati rytitem 
Kristovym, zvoliv sobé za heslo slova sv. 
ap. Pavla: ,Odstup ode mne, abych se 
chlubil, leé v krizi Pana naSeho Jezixe 
Krista.“ (Gal. 6, 14.) A tento vyteény, ve- 
lectény a vysoce distojny pastyr duchovni 
mél byti neSen k hrobu; coz divu tedy, 
Ze se v8ech stran sjelo se veleb. ducho- 
venstvo, cisafské i patronatni uradnictvo, 
a zastupy lidstva neprehledné hrnuly. se 
k Velisi, — v&8ichni, aby mu posledni uctu 
prokazali. Kdyz bylo vel. duchovenstvo 
hodinky cirkevni v chramu Pané se po- 
modlilo, vykropeny jsou ostatky zesnulého 
od vys. dust. p. kapitulniho dékana a ge- 
neralniho vikdte Kr.-Hradeckého, a vel. 
duchovenstvem i osadniky do chramu Pané 
doneSeny. Tu pak na kazatelnu vystoupil 
8 jmenovité z misii chvalné znamy 
kazatel, dist. p. dékan Lomnicky Dr. Al. 
Schalk, osobni pritel zvéénélého. Aé ne- 
mohl feéniti tak, jak by toho byly Zadaly 
city jeho, a zasluhovaly prednosti zesnule- 
ho, vazdén jsa slibem danym nebodZtikovi, ze 
ctnosti a zdsluhy jeho vychvalovat nebude: 
predce jadrnou reéi jeho vsichni pritomni 
tak byli dojati, ze kdyz jménem neboZtiko- 
vym po prikladu sv. Pavla v Miletu po- 
sluchaéim a jmenovité oveékam s Bohem 
daval, k stdlosti u vite jich napominal a 
k ldsce vespolné povzbuzoval, pripominaje 
slova nebodZtikova, jez jako nékdy sv. Jan, 
preéasto véticim opakoval : ,,Synatkové mo)ji, 
~milujte se vespolek: tu nastal plaé vée- 
obecny, a ani jediné cko suché neztstalo. 
— Viim prdvem litil neboZtika co muze. 
viry, a velmi trefné prirovnal jej k sy. 
Athanasiovi; nebo jak laskavy, vlidny a 
skromny byl v obcovdni, tak horlivy a 
neohrozeny byl ve vécech viry. Z mnoha 
jen tyto priklady uvedu. Dle starych pted- 
pisi musil katolicky duchovni dité evan- 
gelickych roditi na prdni jejich dle obradu 
evangelického pokititi. Této nemilé i ne- 


diisledné a nespravedlivé povinnosti osvo- 
bodil kat. duchovenstvo v Pdénu zesnuly 
priginénim svym, hdje tehda% co vikdr du- 
chovniho, jeho% evangelik byl zazZaloval, 
ze mu se krtem po vuili byti nechtél. Da- 
kladné jak uéenosti tak Zivou virou prodchlé 
spisy tohoto pripadu se tykajici poskytl 
mné neboZtik laskavé k pretteni. — Pri 
jiné pfileZitosti povstal co obrdnce Cirkve 
proti obchodiim Zidovskym. Ze sporivosti 
totizZ bylo natizeno, ze dodavani véeho toho, 
éeho ke kostelu jest potrebi, verejnou drazbou 
ma byti pronajato. A tu ovsem stati se 
mohlo i stalo se, Ze lecktery Zid obstara- 
vani svétla, vina, hostii atd. ke kostelu si 
pronajal, a Ze tim dobra véc neziskala, 
netreba tuSim doklddat. Proti témto po- 
vazlivym a znesvécujicim ndsledktim ohra- 
zoval se. stateéné nas’ Athanasius; a kdyZ 
vsechno jeho volani u svétskychiduchoynich 
uradi bez uéinku zistalo, obratil se se 
Zadosti svou ina samého cisare pana Fran- 
tiska blahé paméti. A hle, Geho ani kon- 
sistore se domahati sobé netroufaly, toho 
docilila neohroZenost jeho. Na jeho zZadost 
z rozkazu cisare pana nafizeni ono bylo 
zruseno. — Avsak jako sam vérou takmér 
byl Ziv, a pro viru bojoval, tak rmoutil jej 
vzmahajici se indifferentism; obzvlasté bo- 
lelo jej, Ze mnohé vlady ve svém fizeni 
vzdavaly se pidy krestanské. A to po- 
hnulo jim, Ze napsal k vldddm krestanskym 
takorka memorandum y knize nadepsané: 
,Grundlage einer wahren christlichen Staats- 
verfassung,“ za kteryZ-spis od nékterych 
vlad némeckych i pochvalu obdrzel. Viak 
abych nebyl pfrilis obsirnym, vratme se 
k pohrbu nebo&Ztikovu. 

Po skonéené feéi pohtebni slouzZil ve- 
ledist. p: generalni vikat pod infuli zpiva- 
nou zddusni m&i svatou po té hrob jest vy- 
kropen, a ostatky neboZtikovy od duchov- 
nich pochovany. Jesté jednou ozval se tu 
pla& pritomnych, kazdy tlacil se k hrobu, 
aby zesnulému posledni ,s Bohem“ dal. 
Aviéak utajme nadrek, nebo télo jeho sice 
prachnivi, vSak duch dale Zije, pamatka 
neumird. Kézby ani ta jeho Ziva vira ni- 
kdy neuhasinala v nas! F. 


Kronika. 


Z Prahy. Poboznost 40hodinna, kteraz 
se nyni v semindyském chramu Pané od- 
byva, bude se konati 26.—30. prosince u 
Miloerdnych sester pod Petrinem, 31. pro- 
since 1.—4, ledna v Loreté na Hradéanech, 
5.—9. ledna u sv. Jana Nep. na Skalce. 

*_* JEm. nejdtst. p. kardinal bude slouziti 
u VSech Syatych vy hod Boziho narozeni o pil 
noci a pak v 11 hb. slavnou pontifikalni, na den 
sv, Stépana v 8 h, tichou mii sy. ve farnim 


Ad 


— ADB 


chramé sy. Stépana na Novém mésté, kdeZ bude 
o yvyrotni pouti v 6 h, me sy. s vykladem, 
vy 9 h. zpivana ranni, vy 10 h. kazani, v 11 
pontifikalni mSe sy.; odpoledne o 3.h. nespory, 
pak kazani a pozZehnani. . 

** J, Vel. cisat Ferdinand daroyal na 
obnoveni pozdrem zpustosencho filialniho kostela 
y Zizpachach (okresu Novobystiického) 500 zl., 
na opravu kostela v Mladé (okresu Benateckého) 
400 zl. a Kiizlického (okresu Lomnického) 300 al. ; 
spolku sy. Ludmily v Praze 150 zl. 

*_* Bazar usporddany ve prospéch 
chramu_ sy.-Vitského dogel velké obliby. 
Vybor pani rodu slechtického i méStanského 
prodaval v ozdobeném sdle Zofinském véci 
k uéelu tomu darované i na odiv a prode}j 
vystavené. Navstéva byla hojna, kupct 
mnoho, co% poznati Ize z toho, Ze za tri 
dni prijato a strzeno uhrnem 8792 zl.r. m. 

40 frankd, 1 dukdt a4zl. ve stiribre (mno- 
ho-li obna&i Gisty vynos, ozndmime pozdéji) 
nepotitaje dary a sice od J. Vel. cisare 
Ferdinanda 300 zl., od J. V. cis. Marie 
Anny 200 zl.; jini Glenové nejjas. cisarské 
rodiny zaslali drahocennné véci, knize Jan 
Schwarzenberg vénoval 100 zl., knéZna 
Anna z Lobkovic 100 zl., hr. Fr. Thun 125 zl. 

*—* Zejtra (24 t. m.) o 12. hod. po- 
ledni bude v opatrovné na Hradku (pod 
Emausy) slaven ,8tédry den,“ t. }. mladez 
bude podélena dary vanotnimi, k jich% za- 
koupeni méstské rada 150 zl. vénovala a 
mnozi dobrodinci prispéli. Slavnosti té bude 
pritomen J. Em. nejdist. p. kardinal, pak 
odebere se do opatrovny u sv. Stépdna. 

** V kostele u sv. Apolinarise na Kar- 
lové vystavil dp. farat Fr. Simenec nové jeslicky. 

*—* Jednota kat, tovarysé usporadala, jak 
éteme v ,Prager Ztg.,“ d. 20. t. m. v chramé 
pred Tynském slayné requiem za knéze Kolpinga. 

*_* Cisa¥skym narizenim ze dne 20. listop. 
t. r. zmirnéno jest poStoyné, tak Ze od 1. ledna 
1866 platiti se bude za jednoduché psani ynitit 
¥ise rakouské bez ohledu na yzdalenost 5 kr. 

*—* Sném krdlovstvi teského poda 
J. Veligenstvu tuto nejponizenéjsi adresu: 
Nejjasnéjsi cisari a krali, Nejmilostivéjst 
pane! VzneSena i dojimava slova raéilo 
Vase cis. kral. apost. Veli¢enstvo promlu- 
viti nejvySsim manifestem 20. zari b. r. 
k vérnym ndrodim svym a novéji také 
zvlasté k vérné posluSnému snému krdloy- 
stvi Geského. — My naslouchavSe jim s po- 
vinnou tctou a uvazujice je zrale, jak dt- 
leZitost jejich Z4d4, vidime se pohnuty, 
predevsim sloziti u trinu VaSeho Veliéen- 
stva své ponizené nejvielej8i diky za nej- 
vy88i divéru, ktera v nich se vyslovuje. — 
V umyslu VaSeho Veliéenstva, dati se na 
cestu dorozuméni s ndérody svymi, jevi se 
opét opravdovost vile cisarské, aby ustayné 


upraveni Rakouska, kterého% ZAdaji potie- 
by naSeho véku, vyrostlo a vyvinulo se 
z onéch nds doSlych zdkladiv prava, kte- 
riZ uznd4ni byvSe nejvyssim diplomem 20. 
fijna 1860 nabyli pevnosti neodvolatelné. — 
I my wéastnime se v presvédéeni, Ze toto 
upravent tistauniho prava, jeho% dosici se 
mad svobodnym spolupusobentm vésech nd- 
rodtv rakouskych, dojde ve svobodném 
déastenstut vsech plného dostatku moct a 
vdénosti a nejjistéjsi zdruky suého truant. — 
Proto% s uctyplnymi diky prijimame_ nej- 
vy&8i ujisténi, Ze Vase Veli¢enstvo vysled- 
ky onéch vyjednavani, kterad diive zave- 
dena byti musila se snémy uherskym a 
charvatskym, pred nejvy88im uzayrenim 
raci predlogiti zakonnym zdstupcim ostat- 
nich krdlovstvt a zemi, a ze zamysli nejmi- 
lostivéji slyseti vypovédi jejich 1 prikladati 
jim stejnou vdhu. — V tomto nejvySsim 
ujisténi spatrujeme novy dikaz nejmilosti- 
véjsiho smySleni VaSeho Veliéenstva, na 
némz zakladd se divéra nae, ze vsickni 
ndrodoyvé v ¢i8i stejné blizci jsou otcovské- 
ho srdce Vaseho a Ze kazdé kraloystvi i 
kazda zemé naditi se miZe stejného uznani 
prav svych a stejné. nejvy8Si jejich ochrany. 
— Vérné poslusny sném éesky s radostnou 
ochotnosti a loydlni oddanosti ptjde za 
vyzvanim Vaseho Velitenstva, aby vyslo- 
vil se éasem svym o vysledcich zayedené- 
ho nyni vyjednavani. — Svobodna jest draha, 
kterou otevrelo Vase Veliéenstvo vérnym 
svym narodim ke vsestrannému srozuméni 
se. — Drzime se té nadéje pevné, Ze nizddny 
z nich nebude chtiti uvaliti na se téz%kou 
odpovédnost za to, Ze by draéhu tu pobra- 
trenym narodim zahradil prekazkami ne- 
prekonatelnymi. Doufdme setkati se s nimi 
se v8emi ve spoleéném snazZeni k nepohnu- 
tému od Vaseho Velitenstva vytknutému 
cili: nebot aby k cili tomu dodlo se, jest 
spoleénd viech asti rise 'potreba. — Tento 
cil jest obnovené upeynéni a véku naSemu 
primérené yzdélani pragmatické sankce, 
aby zachovalo se mocnostnt postavent statu 
spolecnym opatrovanim nejuyssich jeho ruloh 
a jednota rise aby pojisténa byla Ssetienim 
rozmanitostt casti, ze kterych% zdlezt, a dé- 
jinného vyvinuti prav jejich. — Nesnadna 
jest cesta k tomu vedouci a bude snad i 
dlouha: proéez nadchnuti jsouce duchem 
vanoucim ze slov cisatskych chceme tim 
vérnéji drzeti ge ji, s obétavou smiérlivosti 
a svédomitym Ssetienim legitimniho prdva. 
-- Budouce y takovém duchu vedena vy- 
jednavani, kterymz Vake Veliéenstvo cestu 
pripraviti racilo, obnovi zase jasnost i pey- 
nost verejuého prava v zaéleZitostech jak 
celku ri8ského tak i éeského krdloystvi. — 
Blahovéstnym pak znamenim zdarilé obno- 


a IGT 


vy té bude ndm Cechim korunov4ni, od- 
véké to v kradlovstvi naSem symbolické 
zjeveni, vzdjemné rukojemstvi a nejvySsi 
zasvéceni ubezpeéeného stavu pravniho. — 
Proto% tuZebné hledi vérné poslu’ny sném 
radostnému dni tomu vstiric, kdy spotivati 
bude staroslayné koruna éeskd na posvéce- 
né hlavé Franti8ka Josefa Pryniho. — Bth 
zachovej, chrafi a Zehnej] VaSe cisatsko- 
krdlovské apoStolské Veliéenstvi. 
Ze snému Prazského dne 11. pros. 1865. 
Mista lezatym pismem tisténa jsou do slova 
vzata z nejvySiho manifestu ddo. 20. zaii t. r. 
*—* Ze snému kralovstvi Geského.*) 
V sezeni 7. prosince 1865 etl p. Leeder 
zpravu lotiské komise v zdlegitosti dalstho 
vyvazent pozemks. P. fardt Matousovsky 
uznava navrh zakona za spravedlivy; ne- 
bof ustanovuje ne tiretinu neb polovici vy- 
kupu, ale cely vykup a ustanovuje nad to, 
ze se miiZe vykup pred se vziti jen tehda, 
kdyZ se obéstrany srozumi a sjednoti. Nad 
to pak ustanovuje, Ze se ma vykup usta- 
noviti na zakladé priméru cen trénych z po- 
slednich 30 rokuv, a suma vykupna vyplatit 
se m& v 10 roénich lhitdch. Retnik do- 
kladad,.Ze navrhem tim se doplni, co se piri 
prvnim vykupu na mnohych mistech za- 
nedbalo, ponévadz lid myslil, Ze zruSi se 
vSeliké bremena bez vykupu. — Jeho Em. 
kardindl arcibiskup pravi, Ze atkoli byl 
predsedou komise, nesouhlasil s ndvrhem 
jejim a divody toho snému_predklada. 
»Cirkevni zakony, zvla8t v Rakousku vy- 
dané, dovoluji biskupim vliv na to, aby 
jméni jednotlivych kosteli a obroti nebylo 
zménéno, ztenéeno, bremeny obtizZeno. Zmé- 
nu cirkeyniho jméni vibec pfYipustiti neciti 
se co biskup oprdynéna. Uzndva sice; Ze 
§. 9. (ndvrhu) mluvi o plném vykupu, a Ze 
nema znamku jinych ustanoveni vyvazova- 
cich, dle nich% miiZe se kazdy lacinym spa- 
sobem zbaviti zikonnich zavazki. Avsak 
tu dluzZno povaziti, ze dichod penéZni jest 
zcelaginy nez dichod v naturdliich. Sah 
divi Wa za 100 roki pravé tolik tepla jako 
nyni a korec Zita za 200 rokti pravé tolik 
potravnich latek jako nyni.° ae 
ysak to nelzefici, nebof klesaji v hodnoté. 
Kdo jest pres 20 a 30 rokt star, vi to ze 
své zkuSenosti. Marie Teresie ustanovila 
praporeénikovi mésiéni gaze 19 zl., aby 
mohl byti Ziv jako kavalir — nyni viak 
kavalir za 19 zl. stéZi dostane spolehlivého 
sluhu. Pensionovanému setniku ustanovila 
roéné 600 zl. s vyslovnou pozndmkou, aby 
se mohl také voziti— Ze vsak nyni mize 
malo jezditi, kdo nema vét8i dichod nez 
*) Reé JEm. p. kardindla a J. M. p. biskupa Bu- 


déjického vynaty jsou z ,,Narodu ostatni vse i 
s pozndmkami Red. z .,Casopisu kat. duch.“ 


600 zl., to vi ka%dy. (Veselost.) Lokalisté, 
ktefi méli druhdy kongruy 300 zl., mohli 
si néco uhospodafiti, kdy% pak nyni loka- 
lie zménény byly Ive fary a kongrua zrostla 
na 400 zl., nemohou vyjiti a musi usporeny 
gro8 z lokalie prisazovati na Zivobyti. Opét 
ndsledek zlehéeni penéz. — Jestlize P. Ma- 
touSovsky primlouva se za zikon, m4 pro 
to zajisté svédtivody, jestit pravda, Ze jsou 
poméry, kde fardt si preje zmény naturdl- 
nich davek v penéZné, ponévad% s osad- 
niky lépe vehi AvSak ja co. biskup 
musim pyihlizeti i k budoucnosti a nemohu 
klasti vahu jediné na okamZikové poméry 
amdam za to, Ze mne nestihne vytitka 
uzkostlivosti a ultrakonservatismu. Nemohu 
se vysloviti ani pro vykup, kdyZ obé strany 
o to Zddaji, nebof tolik jest jisto, Ze vejde-li 
v platnost tento zakon, uéini se tlak na 
fardte, ktery% pro udrzeni dobré vile bude 
musit privoliti a tak bude zkracen, poné- 
vad% za jisté davky v naturdliich obdrZi 
dichod v penézich, jen% se éasem zlehéi.“ 
Dale uvadi mnohé priklady ze Zivota, z nichz 
se jevi, Ze kde fardt mohl si drZeti koné 
k hospodarstvi svému, ponévadz dostaval 
oves, nebude to moci, ¢im% mu zhyne ho- 
spodarstvi; Ze kde mohl se vézti do vada- 
lené obce v uradnim povoldni, bude musit 
chodit péSky, ¢imZ zdravi jeho utrpi. Ne- 
primlouva se za bohaté prijmy pro knéze 
ant za pohodlny Zivot, avSak to, éeho- jim 
treba, aby mohli Ziti dle stavu svého a 
v poméru k svému utadu a namahdni, to 
jim také pfYislusi, to nema se brati. Ne- 
mluvi pro desatek, jest vykoupen a vykou- 
peni jest uznano, avSak nechf nejde se dale, 
neZ se slo. Imperativni vyvazeni pochazi 
z doby velmi pohnuté. Tehda aby se lod 
stdtni zachovala, musilo se mnoho hoditi 
pres palubu. Soukroma prdava bylo tieba, 
prinesti v obét. Doba nynéjsi jest pokojnd 
nevladne absolutismus, my mame ustavu 
zabezpeGenou a danou z hora, a proto ne- 
treba sahati na soukroma prava. Na pe- 
tice nekladu vahu Zidnou — stard to vée, 
kde mnoho k dosténi, tam Ze se mnoho 
zada; kdyby se vratily, lidé by se té% upo- 
kojili, prisli by k védomi prava a toto vé- 
domi nabylo by u nich platnosti. Dale ae 
vil, Ze co tuto uvedl na ochranu prav Cirkve 
v plné mire plati téZ 0 Skole, nebot skola 
jest deerou Cirkve. Posavadnimi vykupy 
zhorsil se jiZ dosti stav uditeli, co dobrého 
zistalo, to m4 se novym vykupem zniéiti ? 
Urad mj svddi mne s uéiteli mnohona- 
sobné. Po odbyté zkousce ptavam se ubi- 
teli: Jak se mate? A co slySim? Narky! 
Kdyz byly deputaty, bylo mnohem lépe! — 
Aviéak mate zvySeny Skolni plat! — Ano, 
ale jen ve fasi, kdyz piijde k placeni, nic 


— 582 — 


se nesejde! Skuteéné tomu tak, Skolni plat 
zvysen, tu a tam predstaveny jest vsak 
nedbaly, ten nechce, mnozi lidé maji platit 
Skolné a nemohou pro chudobu,; konetné 
sdha4 se po exekuci, nu a jak exekuci roste 
laska ke Skole, kaZdy dovede si pomysliti. 
Na konec vadava diky tém obcim a patro- 
nim, ktefi neuZili zikona o vykupu a vy- 
zyva jich, aby i pri8té pri jakémkoliv z4- 
koné o vykupu co se tyée Cirkve a &koly, 
nechali véc jak ji zbozni predkové v od- 
kazech a jinak ustanovili, povazZujice za 
povinnost svou, vili jejich plniti. Tim po- 
silni a yzbudi se védomi prava, tohoto nej- 
mocnéjsiho zakladu statu a spoleénosti. 
J.M. p. biskup Jirsik ptidava se tplné 
k divodim J. Em. p. kardindla arcibiskupa 
a privadi novy divod. Obmyéli-li se uplné 
vyvazeni, toho nikdy se nedocili. Dnes 
af jsou bremena vyvazena a povstanou brzo 
nova. KdyZse jedna o zfizeni Skoly, musi 
se zabezpeciti dichod pro katechetu, jen% 
'uéi sv. ndbozZenstvi. Pi této prilezitosti 
stavaji se zavazky na grunty. A co% dané, 
nejsou ty té%Z bremenem na grunté a mo- 
hou-liz se vyvazati? Uplné provedeni zda 
se mi byti i proto nemozné, ponévadzZ dle 
§. 2. zavisi vykoupeni od svoleni obou stran 
a pochybuji velice, aby oprévnény byl -ho- 
tov, Zddosti povinovaného vyhovéti, a ne- 
vyhovi-li, povstanou ony rfznice, na né% 
J. Emin. naraZel. Mam za to, Ze i povi- 
novany bude se rozmyé%leti. P. MatouSov- 
sky odvolava se k mnoZstvi petic a soudi 
z toho, Ze pani po vyvazeni jest obecné; 
nedivim se tomu, nebof prvni vykup stal 
se pod vyminkami velmi p¥iznivymi; kdy%z 
véak se povinny dovi, jaké vyminky stavi 
§§. 5. a 9., rozmysleti se bude jist’, obzvlasté 
kdyZ vi, Ze vSeho ma dost, jen ne penéz, 
jichz mu k vyvazeni treba. Z téchto da- 
vodi mam za svou povinnost, prohlasiti se 
proti odstavcim zdkona, které% se tykaji 
chramu a $koly. 
Proti cirkeynim hlava4m naSim_povstal 
p- Sladkovsky, mimo jiné mluvil: ,,Dovoluji 
si rici, Ze takovych prav, jich%, velmi mirné 
feéeno, nabylo se velmi lacinym spisobem, 
nelze se nikdy sprostiti dosti laciné a Ze 
jsou vady dosti draze vykoupena.“ I jal 
se vykladati pivod prdva: ,Byla doba, 
kde jeden meéem v ruce machna nad hlavou 
druhého pravil: Budiz mym, a to se stalo 
zikladem prava.“* (Frazi o macha4ni metem 
dovolil si velebitel oné razové doby, kdyz 
se ,mdchalo cepem,“ i mluvil o otroctvi, 
jakoby Cirkev, kterd otroctvi prvni zruSila, 
yla plivodem otroctvi. Tak {se déld no- 
vindrska historie. Pozn. Red.) I dovozoval 
dale: ,Byla doba, kde platilo piislovi: Pod 
berli je blaze a bezpeténo Ziti. Tenkrate 


mohlo to byti uplné spravedlivé, kdyZ za 
poskytnutou ochranu odvddély se naturalni 
davky. Ale jestli pak nyni kdo poennnie 
ochrany berle? A kdyby byla prestala 
pena ochrany a povinnost trvd posud, 


ylo by to spravedlivé? Nebylo by tieba, . 


aby sam stat zakrotil a rekl: kde odpadla 
sluzba, md odpadnout povinnost ?“ (Takové 
argumentace ,od berle* ku pravim fardrt 
a uditeli uZival p. Fetnik. Hlubokost hi- 
storickych svych zndmosti dokazal liéenim, 
jak povstal desdtek. R.) Cteme jeho slova 
v Nar. List.: ,Jestli pak moZno dokdzati, 
ze ve’keré desatky zakcladajl se na pravnim 
poméru? Leckde osadnici z lasky k du- 
chovnimu néco davali, néco zcela dobro- 
volné: stalo se to pak zvykem, nastupce 
onoho duchovniho na to naléhal a osadnici 
se konetné davkam tém podvolili i na dale.“ 
(Kdyby byl p. Sl. tekl, Ze si to tak lidé 
povidaji, nedivili bychom se té naivnosti. 
R.) Sk. r. Maresch neupird, Ze vyvazenim 
zkraceni byli duchovni a uéitelé; uéitelim 
ze ztrata nahrazena zvySenim dotace.“ (Jen 
aby také duchovni se doékali nahrady!) 
P. skolni rada mysli, Ze se za vykup mohou 
koupiti polnosti. (N. B. tyto ale Zadaji 
hospodatské stavby, stodilky, mlatky, staje: 
kdo% pak na ty povede naklad ? — Viecko 
ma své nesnaze, jak mile uchyleno od prvniho 
zakonitého naddni.) — Stary pravnik, rada 
pri zemském soudu Havelka pozdvihl hlasu 
a mluvil co gnalec, rka mimo jiné: ,Co 
strany mezi sebou usnesly a zavazaly, Zadna 
lidskA moc nema prdvo, aby rozvazala. 
Ani nejkrajnéjSi levice nesdhla na davky 
ke kostelim, fardm a Skolam, a ty také 
nebyly pojaty v zdkon 7, zdti 1848.“ P. 
Sladkovskému frekl, Ze ,ani fardr, ani pan 
uéitel nemachal meéem nad hlayou.* , Nechci 
zpytovati, kterak ty davky povstaly. Zbozna 


mysl katoliki nemusila byti mensi, neZ 


zidi a akatolikf, kteri posud si Skoly a 
knéze vydrZuji sami. AvSak — moudrost 
zada nyni to vyvazeni — ovsem dobrovolné.“ 

Dr. Griinwald objasiioval véc se sta- 
noviska prirozeného a positivniho prava, a 
odvolavaje se na vyrok némeckého filosofa: 
»Pravo jest k tomu, aby odstranilo rozepri,“ 
a na positivni divod, Ze prestati ma roz- 
déleni vlastnictvi, Ze povinovani musi dati 
uplnou néhradu, a Ze se jim neslevi tretina, 
hlasoval pro navrh. — Sladkovsky pozna- 
menal, Ze mu nebylo dobre rozuméno, Ze 
on té%Z védél, Ze prava ta nepoyvstala ma- 
chanim meée nad hlavon — Ze ma té% 
prayni védomi — a dokldda koneéné, Ze 
zakon vzhledem k tomu, Ze uplna ndhrada 
se dava, je spravedlivym. (Bravo! R.) Dr. 
Klaudy pripomenul: Ze sice zakon od r. 1849 
vyslovné uréil, Ze také davky ke kostelim, 


— 583 -— 


Skolam a farém maji byti predmétem vy- 
kupu, Ze ale najednou r. 1853 ministerium 
ustanovilo, aby se vykoupeni téchto davek 
zastavilo, a Siteji dovozoval, Ze navrzeny 
zikon jest Gasteéné zbytetny, Sdstetnd ne- 
uplny, Gdstetné nebezpetny, a pryimlouval 
se, aby se tento ndvrh zdkona podal zem- 
skému vyboru k uvdZeni sptisobu vyvazeni 
téch povinnosti. —~ Proti vykupu penéZitému 
k fardm a Skolam razné aie il knize Karel 
Schwarzenberg a hrab& Klam Martinic. Ko- 
neéné promluyvil hrabé Leo Thun ohledem 
na omluvu p. Sladkovského: ,,8 velikym 
zadostuéinénim prvyni ¥eénik v druhé své 
-feéi uznal uplné svatost majetku a platnost 
prava.. AvSak jedenkrate prece jizZ vyslovil 
vétu: Ze tato prava, sptisobem nejlacingjxim 
dobyté, nemohou ZAdnym dosti lacinym spfi- 
sobem byti vykoupena. Véta tato do svéta 
pusténa, nevrati se a tetnik nezamezi na- 
sledky, kteréZ miti bude. On zapomnél, 
kterak pri vécech tohoto druhu nutno vo- 
liti pozorné slova a mluviti s rozvaznosti. 
On zapomnél, Ze driiteli netreba proka- 
zovati diivody drzeni a Ze jest v pravu, 
dokud nedokaze se opak toho. Co se tyée 
otazky, zdaliz stoupaji ceny prace oprav- 
néncti v tomtéZ poméru, jako ceny natu- 
ralnich davek se strany povinnych, doka- 
zuje, Ze tomu jinak byti nemiize, ponévadz 
opravnénec potrebuje totézZ teplo, tentyzZ 
pokrm, jako pred 200 roky. Jeden z teé- 
‘niki (Maresch) pravil, Ze vyhovuje ndvrh 
tento vSem pozadavkiim sluSnosti a spra- 
vedlnosti, a vsak odporuje vyzyvani jeho, 
aby ya be starych rodin zemskych 
udrzeli nadace a davky v platnosti pres 
vseliké zakony vyvazovaci. Nemusi byti 
zaikon tedy tak spravedlivy, kdyz treba 
takového vyzyvani. KyzZ by byl tyz reénik 
povazil, Ze statek prechazi z rukou do rukou 
a ze dostavaji se také osobém v drzeni, 
kteréZ kupuji statky jediné proto, aby ulo- 
zily kapitaly, aby Sgt Suaky , ne vsak 
aby na nich sidlely, aby s lidem obcovaly. 
Takové osob tkeba za cely Zivot nespatri 
statek. Jestli ze vyzyvdni takovych osob 
‘bude miti uéinek, o tom netieba mluviti.“ 

*_* V 13. sezeni svém d. 20. t. m. po- 
volil zemsky sném na Zadost evang, obce Té- 
Sinské v Slezsku pYispévek 500 zl. na stavbu 
taméjaiho alumnea. 

Z Francouzska. (Cholera a kazatelé 
protestant&ti.) V Parkizi vychazejici éaso- 
pis: Revue de la Presse“ prinasi tyto za- 
jimavé zpravy: Kdyz r. 1832 v Irsku vy- 
pukla cholera, vydal protestantsky arcibi- 
skup Dublinsky, Msgr. Richard, pastytsky 
list, jimZ duchovenstvo své napomenul, aby 
se ndkazy chranilo, tka: ,.Nerozpakuju se 
tyrditi, Ze protestant nakaZlivou nemoci jsa 


zachvacen, zavazdn jest, nevydavati svého 
fardte v nebezpeti ndkazy, a tedy nevo- 
lati ho k sobé. K vykonani povinnosti na- 
Sich neni Zddné misto neprihodnéjsim, nezZ 
lizko nemocného a zvlaSté loZe umirajicich.“ 
Proti zbabélosti této ani jediny biskup an- 
glicky neprotestoval. — Téhoz roku kato- 
licky arcibiskup v Pafizi, Msgr. de Quelen, 
v Gele duchoyenstva svého navitévoval spi- 
taly méstské; své diichody obétoval na ob- 
sluhu nemoenych, v letnim sidle svém v Con- 
flansu zridil pribytky pro ty, kdoz% po pre- 
stalé nemoci aah méli zapotrebi oSe- 
trovdni a posily, a seminar u sy. Sulpice 
proménil v chorobnici. RovynéZ i arcibi- 
skup z Bordeaux, Msgr. de Cheverus, po- 
stoupil svtj paldc v Gas cholery nemocnym, 
a nade dvere dal ndpis: ,Dam pomoei,“ — 
Ve Svycarich kazatel protestantsky tehdaz 
jsa povolan k nemocnému, dal si k oknu 
pristaviti Zebrik, na néjZ vylezl a odtud 
nemocného skrz okno napominal k ,,vire 
v Krista Pana.“ V Touloné povolila mést- 
ska rada kazateli protestantskému pravé 
tolik penéz jako étyrem katolickym fara- 
tim a 13 kaplanim dohromady, aby je 
mezi nemocné rozdali; kazatel onen utekl 
z mésta hned pri objeveni se cholery, 
kdezto katoliéti knézi vérné vytrvali v uradé 
svém. — R. 1857 uverejnily noviny zaji- 
mavy list distojnika anglického na Krimu, 
jenZ doklada, Ze ani jeden protestantsky 
kaplan polni nevkroéil posud do nemocnice, 
kde leZeli cholerou uchvaceni vojaci, kdeZto 
knéz katolicky se ustaviéné ve Spitale na- 
leza. Dastojnik tento pravi v listu svém: 
»Neda se upfriti, Ze nasi kazatelové jsou 
prilis zZenStile vychovani a uvykli pohodl- 
nému Zivotu, tak Ze ani schopni nejsou té 
soustrasti s ubohym vojakem, jakouz knéz 
katolicky pocifuje.... O tom jsem po 
cely Zivot svij a ve vSech krajinach nabyl 
mnohé zkuSenosti, obzvlasté ted ve vojné.“ 
V posledni valce amerikanské vojensti lé- 
karové vesmés velkou chvalu vzadavali ka- 
tolickym knéZim a milosrdnym sestram. 
General Butler ve zpravé zaslané mini- 
steriu valky toto pravi: ,,Protestant&ti ka- 
plani polni jsou opravydovym morem ve 
vojsté; jsou to nitemové, kteriZ nezaslu- 
huji, neZ abych je vSecky odtud vyhnal. 
Katolickych knézi vSak mi poédlete tolik, 
kolik vam moZno jest.“ 


Literni oznamovatel. 


** Libri Quinti Confirmationum ad 
beneficia ecclesiastica per archidioecesin Pragenam 
nunc prima vice in vulgus prolati annus 1891 
et 1392. Opera et sumptibus Francisci Antonii 
Tingl, presbyteri saecularis, in morodochio ad s. 


— 584 — 


Catharinam Neo-Pragae curam animarum gerentis 
etc. Pragae 1865. Typis I. L. Kober.’ Stran 
150. Jest to pokraéovani asto zpomenutych 
iitadnich zapish z ¢asu, kdy vikafem byl Jan 
z Pomuku, Z tohoto zajimayého éteni pozna- 
vame starobylost mnohych nagich obci, chrami, 
klasterh, mnohé jméno psano tehdaz jinak, pfe- 
mnohé nynéjsi chramy filialni byvaly farnimi; 
mnohych kosteli a klaSteri nestava vice. Do- 
klady vyhleda si kazdy sam. 

/ *—* , Die Kirchengeschichte Bohmens im 


Allgemeinen und in ihrer besonderen Beziehung | 


auf die jetzige Leitmeritzer Didcese.“ Nach 
den zuverlassigsten, grossentheils handschriftlichen 
Quellen bearbeitet yon P. Anton Frind, bischéfl. 
Notar, k. k. Gymnasial-Director in Eger. HU. 
Band. Die Zeit des erblichen Kénigthums bis 
zum Tode Carl’s i. (IV.) (Die goldene Zeit 
der Kirche Béhmens, Prag 1866. Verlag von 
Friedrich Tempsky. Stran 456 velké osmerky, 
Ku chyvale tohoto spisu podotykame, Ze p. spi- 
sovatel s nevSedni pilnosti ¢erpal z prameni; 


coz patrno z mnohych citati pod é4rou a z pii-. 


davku (str. 411—455) dulezitéjsich listin. Li- 
éenim snah o ziizen{ arcibiskupstvi y Cechach, 
sport, boji a vitézstvi, zivotopisy velikych bi- 
skupti Ondfeje, Arnosta z Pardubic, Jana Otka 
z Viasimi, cirkeynich ustavi, tadi, freholi a kla- 
Steril na mnoze davno jizZ zapomenutych yvykre- 
slil nam utéSeny obraz cirkeyniho Zivota v zla- 
tém yéku cirkvye Ceské. 

*_* |. Zanesené dité,* aneb: Stati se Pane 
vile Tvya! Povidka pro mladeZ a pfatele jeji. 
Dle yvypravovani od G. Nieritze zéestil dr. Josef 


Pedirka. § ocelorytinou, Spisti Nieritzovych sya- 
zek 12. V Praze. Nakladem knéhkupectvi B. 
Stybla. Stran 112, — Tymz nakladem vyily: 


»llvézdicky.« Ptvodni basnitky pro mladez od 
Lud, Ungra. Vénovany dist. p. B. M. Kuldoyi. 
*—* .O tanct.“ Darek kiestanské mla- 
Podava F(rantisek) B(ezloja), ptitel mla- 
V Olomuci 1865. Sklad u Ed. Hoezla. 


Osobni véstnik duchovensky. 


V arcidiecési Prazské: 
We spravé duchovni ustanoveni jsou: 
p. Josef Lorbeer, kaplan vy Podéepicich, za fa- 
rate v Kamyku; 
p. Ignac Kubasta, admin., za farate y Bechliné; 
p. Frant. Jakob, kapl. za administ. vy Oudréi. 


; Uprazdnéné misto: 
Oudré, fara patron. p. Maurice Srnky a man- 


zelky Anny od 13. prosince 1865. 
V diecési Kralohradecké; 
V Panu zesnuli: 

p. Jos. Stransky, jubil. knéz, éestny kanoynik, 
rytit c. k. tadu Frantiika Josefa, byv. b. 
vikat a Skoldozorce okresu Jiéinského, osob. 
dékan a farat na Velisi, dne 11. prosince 


deZi, 
deZe. 


(nar. ve Velké Retové 16. éervence 1777, 
"12. listop. 1803, fardé ve Velisi odr. 1809.) 

p. Antenin Kader, jubil. knéz, osob. faraf, na 
odpoé. v Kutné Hoge, dne 14. prosince (nar. 
y Tiebechovicich 15. dubna 1788, knéz od 
22. srpna 1814). ° 


Ve spravé duchovni ustanoveni jsou: | 


= 


nifoyicich ; 
p. Jos. Hulata, koop. v Olesné (Giesshiibel), za 
kaplana do Bohdanée; ~ : 


p. Jan Vlach, admin., z Luze do Radhosté; 


p. Jan Zilik, koop., z Destné do Olesné; 


p. Adolf Schlégl, kapl., ze Sezemic do Pardubic, 
Uprazdnéna mista: 

Petrovice, nové ziizena fara patr. Jeho Velié. 
cisate Ferdinanda I. od 11. prosince. — 
Velt¥, fara patron. hrab, Slika, od 12, prosince. 

Soutice, fara patr. p. Zahna, od 1, prosince. 

J. Vel. cisat pan udélil yvrehni Kutnohor- 
ského klaStera ctih. panen sy. Vorsily, M. Au- 
gusting Cesnovské za jeji zasluiné pisobeni zlaty 
zasluiny kiiz s korunou. 

V diecési Litoméfrické. 
WV Panu zesnuli: 

p. Frant. Pfeifer, dr. a prof. bohoslovi, rada 
manz. soudu v Litoméiicich, 19. prosince (nar. 
25. listop. 1812, knéz od 3. srpna 1838); 

Fr. Humilis EHhl, bratr y kapuc. kla3t. Litomé- 
fickém, 25. listopadu. : 

Ve spravé duchovni ustanoven jest: 

P. Gerard Klietsch, knéz ¢. cisterc. vy Oseku, 
za far. administr. do Vysoéan. 

V diecési Budéjovické. 
W Panu zesnuli: 

p. Frant. Kvétoi, faraét v Pohndni, 10. pros. 
(nar. v Tourové 29. listop. 1807, knéz od 
13, kvétna 1835); 

p. Jan Fischer, jubil. knéz. konsist. rada a b. 
notar, byy. vychovatel, na odpoé. ve Vidni, 
17. pros, (nar. v Blatné 4. kvét. 1789. 


Listarna redakce. 
Skoncivée rocnik XV. veddvdme uprimnd 


diky veskerym pp. spolupracounikim, dopi- — 


sovatelum, prdtelum a prizniveum, tésice se 
na shledanou v roce novém! Kdo zdaru li- 


stuv téchto preje, raciz pirispéti ku rozmno-. 


Zenit. poctu odbirateliv, aby pri leund cené 


predplatni rozmnoziti se mohl pocet priloh. 


— ,Svédomi,* obraz ze Zivotaod Fr. Pravdy, 
bude v prvnich Gislech nového roéniku, rovnéz 
uverejnime i rozjimdéni postni, reti sv. Otce 
Basilia a Rehore Nys. u vyborném pie- 
kladu prof. J. N. Desoldy a pokud misto 
staci vSe jiné shodujici se s naSim pro- 
gramem. 

Vp. J. P. v B.: Kadzdy vlozil 15 zl. , 


Seni cineianencaaie Miata sas PE 8 
was Prilozen jest: a) titul s obsahem, 
6) pozvani k p¥edplaceni na r. 1866. 


eV—3ae—eooesSsSsSsSSSSSSSS SS ee 
Tisk a papir Karla Bellmanna v Praze. 


Jos. Spitzer, admin., za farafe v Cesk, Ver-- 


i. 


41 0283 


3 2400 0 


ta/01 


A a yi 


