GEOLOGISKA FORENINGENS 


I STOCKHOLM 


FORHANDLINGAR. 


BAND II. nio 4. N:o 18. 


Innehall: Métet den 2 April 1874. — NorpenskiOLp,. A. E. Kristallografisk och 
kemisk undersékning af nagra fiuormineralier fran Ivituk i Grénland. — SmDENBLADH, E. 
Om siluriska bildningar i Lappland. — Hoimsrrom, L. Bidrag till kinnedomen af morin- 
bildningarne pi Hyen och niarliggande skanska kust. — ERDMANN, E. Bidrag till kinne- 
domen om de lisa jordaflagringarne i Skine. II. — NokpenstrOM, G. Iakttagelser rérande 
Solstads koppargrufva. — HeLLanp, A. Om en Stigning af Landet ved Hardangerfjorden i 
en geologisk seerdeles ner Tid. — PETTERSEN, K. Om Gabbroen paa Seiland. Vest-Finmarken. — 
GUMLIUs, O. Mineral fran Bjelkes grufva pa Aveskutan. — Gum Ltus, 0. Cuprit fran 
Bengtstorp. — GuM®LIgs, O. Myrmalm fran Jarlehyttan. — LinNarsson, G. Forste- 
ningar, fran Lappland, insamlade af Hrr E. SIDENBLADH och E, ERDMANN. — FREDHOLM, 
K. A. Opal fran zirkonsyeniten vid Fredriksvern.i Norge. — Afliden ledamot. 


Motet den 2 April 1874. 


Ordféranden tillkannagaf, att Styrelsen till ledamot i Fér- 
eningen invalt: Fil. Kand. P. E. C. EKHOFF. 

Skrifvelser, ankomna, fran Professorerna STEENSTRUP och 
JOHNSTRUP i Képenhamn samt Prof. KJERULF i Kristiania, 
med anledning af deras invialjande till ledaméter 1 Foreningen, 
upplastes. 

Revisorernas berittelse dfver granskningen af 1873 ars ra- 
kenskaper upplastes, och erhéllo vederbérande full ansvarsfrihet 
for kassaforvaltningen ofvannimnde ar. 

Hr E. SIDENBLADH redogjorde fir sina geologiska iaktta- 
gelser i Norrland och Lappland, siarskildt de der forekommande 
siluriska bildningarne. 

Hr G. Linnarsson férevisade och beskref férsteningar, fran 
Wilhelmina socken i Westerbottens lappmark, insamlade af Hrr 
E. SIDENBLADH och E. ERDMANN, afvensom nagra af Dr I. A. 
WALLIN insamlade stuffer, fran Oland, hvilkas forsteningar ut- 
visade, att de tillhérde ett lag@, motsvarande den s. k. Andra- 


rumskalken. 


80 


Hr ©. GumMa ius férevisade och beskref ett par mineraler, 
fran Orebro lin och fran Bjelkes grufva pa Areskutan, samt 


férevisade prof af myrmalm fran trakten af Nora. 


Hr A. E. TORNEBOHM omndmnde, att han vid Leipzig iakt- 
tagit block af skandinaviska bergarter. Dessa block forekomma 
inbiddade i ett 2—5 fot maktigt lager af krosstenslera (Geschie- 
belehm), hvilken i trakten af Leipzig vanligen utgér det dfversta 
jordlagret, hvilande pa diluvialsand. De observerade blocken, 
hvilka nastan utan undantag voro vil rundade och ofta pa en 
sida férsedda med tydliga repor, bestodo dels af éfversilurisk 
kalksten, dels af kristalliniska och qvartsitiska bergarter. En 
del af dessa senare, sasom flera arter af porfyr, granitporfyr, 
hilleflinta, diabasporfyr, qvartsit och qvartsitsandsten, ansag 
Hr T. med sakerhet hirstamma fran vestra och norra Dalarne, 
och forelade, till jemfdrelse, prof af atskilliga sadana block samt 
bergartsstuffer fran nimnda trakter, hvarvid sarskildt framhdlls, 
att ett af de funna porfyrblocken icke blott till sitt yttre utse-_ 
ende, utan afven till sin mikroskopiska struktur, for hvilken i 
redogjordes, befunnits fullkomligt Sfverensstimma med den s. k. 
Bredvadsporfyren fran Elfdalen. -Sasom ganska allmant fére- 
kommande omnimndes vidare block af jerngneis, gra granatgneis, 
granit af flera arter, diorit och diabas. 

Hr E. ERpDMANN redogjorde fér en genomskarning af en 
rullstensas vid Palsboda jernviagsstation, samt fdrevisade prof 


fran alla der blottade grus- och sandlager. 


I sammanhang harmed meddelade Hr O. GumMaLius Sina, 
pa samma stiille, nagot senare gjorda iakttagelser. 


Hr A. E. NORDENSKIOLD hill ett foredrag om nagra fluor- 
mineralier fran Ivituk i Grénland. ; 

Hr A. BORTZELL forevisade en héjdkarta 6fver Skane, 
utford efter den Besier-Ecksteinska metoden. 


Hr A. W. Cronauist forevfsade en ra diamant fran Syd-- 
afrika. 5 


81 


Sekreteraren anmilde till inférande i Férhandlingarne fol- 
Jande insinda uppsatser: l:o) L. HonMsTRom. Bidrag | till 
kannedomen om moranbildningarne pa Hven och narliggande 
skanska kust; 2:0) E. SIDENBLADH. Om siluriska bildningar 
i Lappland; 3:0) K. A. FREDHOLM. Opal fran zirkonsyeniten 
vid Fredriksvern i Norge. 


NORDENSKIOLD, A. E. Kristallografisk och kemisk undersok- 


ning af nagra fluormineralier fran Ivituk i Grénland. 


Under de senare aren har Riksmuseii mineralogiska afdel- 
ning fran skilda hall erhallit en mangd med olika namn beteck- 
nade stuffer fran den bekanta grénlindska kryolitfyndorten. 
Fr att inordna dessa intressanta mineralier i samlingen, under- 
kastade jag dem en narmare granskning och fann da, att en 
namnférvexling ofta egt rum vid dessa, pa fargen ej fran hvar- 
andra skiljbara mineralier, hvilken nédgade mig till nagra kemiska 
och kristallografiska undersékningar, af hvilka en del torde lemna 
ett litet bidrag till narmare utredande af dessa mineraliers sam- 
mansattuing och kristallform. 

I. Kalstonit. Med detta namn betecknade BRusH (1871) !) 
ett hvitt, i regulidra oktaédrar kristalliserande mineral, for hvilket 
angafs tyngd och blasrérsférhallanden, aifvensom nagra, till foljd 
af den ringa tillgangen pa material, endast qvalitativa prof a mine- 
ralets kemiska sammansattning. Af dessa forsdk slét BRUSH, 
att det nya kryolitmineralet utgjordes af en vattenhaltig forening 
af fluor och aluminium. 

Vid granskning af de fér Riksmuseum férvarfvade stufferna 
fran Ivituk fann afven jag dels opaka, hvita, dels glansande, 
farglésa oktaédrar, snarlika kristaller af hvit fluorit, hvilka till 
yttre utseende och blasrérsférhallanden sa fullstandigt éfver- 
ensstimma med den Brushska beskrifningen af ralstoniten, att 


1) Ain. Journ. of Science and Arts. 1871. Vol. IL N:o 7, s. 30. 


82 


nagon tvekan ej tyckes kunna férefinnas derom, att de af mig och 
BRUSH undersékta amnena utgéras af samma mineral, om ock 
den af mig erhallna sammansittningen ej obetydligt skiljer sig 
fran den af BRUSH pa grund af qvalitativa forsék antagne. 
Mineralet kristalliserar i regulidara systemet, i oktaédrar, 
hvilkas kanter aro afstympade af kubens ytor. Ytorna aro ofta 
dfverdragna af ett matt jordformigt amne, hvilket dock latt kan 
afskrapas, hvarvid jemna och ganska speglande ytor framtrada, 
utvisande att kristallerna aro ursprungliga, icke nagra pseudo- 
morfoser. Nagra genomgangar kunde jag ej férmarka. Kristal- 
lerna bilda druser tillsammans med thomsenolit, fran hvilken 
ralstoniten litt skiljes savél genom den yttre formen, som genom 
brist pa nagon tydlig genomgang. Polariserar ej det genomgaende 
ljuset. Hardheten = 4,5. Tyngden af ett fragment vagande 
0,13 gr. = 2,62, af smarre bitar = 2,57. Genomskinlig till half- 
venomskinlig, ofargad till hvit eller hvitgul. Glas- till vaxglansande. 
For blasrér i kolf dekrepiterar mineralet och afger vatten, som 
reagerar surt och angriper glaset; dessutom medféres mekaniskt 
en riklig mangd af lésryckta delar af mineralet, hvilka bilda en 
hvit rék, som lik ett sublimat afsitter sig pa rérets viggar. 
Smalter ej} men svaller vid starkare upphettning ut och ger ett 


svagt, hvitt beslag pa kolet. Antar efter glédgning med kobolt- 
lésning en vacker bla farg. 


Till analys af mineralet kunde endast en qvantitet af 0,221 
gr, anviindas. Vattenhalten bestamdes sirskildt genom glédgning 
med blyoxid. Material till direkt bestimning af fluoren forefanns 
icke, hvarfér fluorhalten maste beriknas af férlusten. Den blir 
dock, om férlusten antages endast harréra af fluor, alltfor ringa 
for att binda alla metallerna. Detta harrér tydligen deraf, att 
en del af metallerna aro forenade ej med fluor utan med syre. 
Under denna foérutsiattning motsvarar analysen formeln: 


Me'} | Mg 
3Ca ¢ Fl AlFI;+2Ca + O Al O,+10 HO, 
Na 


Na 


83 


hvars éfverensstimmelse med de direkte erhallna talen visas af 
foljande: 


Analys af ralstonit fran Ivituk. 


Erhallet. Beraknadt. 
ALUMINIUM eee 22,94 22,85 
Caleiumain: sheen. aie. 1,99 2,18 
Macnesitinne eee eee 5,52 6,04 
UNA GINTLIMG toe octane cee aeons 4566 5,10 
Rah wme (AA IeA, ATOR spar 
Vat lenwir suterencqtee she: 14,84 15,01 
pee WOMGTSYES See, oe. spar 
SV iCe ree cc eens. eee : 10,69 
Fluor cA ALe:. o Shtye Ni gebisd 0-05) ae 
100. 100. 


Fér att éfvertyga mig derom, att uppstillande af ofvan 
angifna, i manga hianseenden fran de vanliga krydlitmineralierna 
afvikande, formel, icke beror pa nagot vagningsfel eller annat 
misstag, utforde jag ytterligare en analys, till hvilken dock endast 
kunde erhallas material, betydligt férorenadt af thomsenolit, och 
hvilken jag derfor ej} anser nédigt att i detalj har anfora. Jag 
vill blott ndmna, att den i hufvudsaken 6fverensstamde med fore- 
gaende, och att afven vid denna analys vigtskillnaden mellan det 
anvanda materialet och mineralets halt af vatten och metaller 
bekraftar ofvananférda formel. 

Ralstoniten ar marklig sasom det forsta af fluormineralierna 
fran Ivituk, som, haller magnesium (i kryoliten sékte jag fér- 
gifves efter spar till denna metall) afvensom derigenom, att 
i detta mineral fluor och syre ersitta hvarandra. Formeln kan 
nemligen skrifvas 

RAI(O, Fl), +2HO. 
. f 

Som man ser 4r den férsta termen stdkiometriskt lika 
byggd som spinell, RAlO,, med hvilken mineralet afven i kri- 


stallografiskt hénseende ar fullkomligt identiskt. Denna del af 


mineralet ar tydligen dess formgifvande bestandsdel, hvaremot 


84 
vattnet ar en additionsbestandsdel, som icke har nagon inverkan 
pa kristallformen. 

2) Thomsenolit. Thomsenolit och kryolit tyckas ganska 
ofta férvexlas. Atminstone utgjordes bland de stuffer, jag erhallit, 
en mangd fér kristalliserad kryolit angifna stycken, af stora kri- 
staller utaf.thomsenolit, medan ater en stuff med etikett »Thom- 
senolit» vid: naérmare granskning visade sig utgéras af kryolit, 
kristalliserad i smd kristaller. Dessa mineralier aro dock latta 
att skilja pa den fdr thomsenoliten karakteristiska genomgangs- 
ytan, hvilken ar vida tydligare an kryolitens genomgangar, af- 
vensom pa thomsenolitkristallernas hégst egendomliga pragel. 
Strieringen pa thomsenolitkristallernas spetsiga pyramidytor ar 
for dfrigt alldeles afvikande fran strieringen pa kryolitkristallerna. 
For att Gfvertyga mig, det nagot misstag ej har forelage, under- 
kastade jag i alla fall nagra stora, for kryolit angifna thomsenolit- 
kristaller en analys, hvilken gaf: 


Takttaget. Beraknadt. 
Aluminium ...........00..0. 14,22. 15,06. 
@alouam cog cane eee 15,38. 14,27. 
Magnesium ............ Sek: 0,36. 0,34. 
Natriunote7 10 C2 eee 8,87. 8,23. 
FSI so cetc: co les ee ringa spar. 

Vatten:.. 2 eee 8,92. 9,89. 

Rivvor® +e seve Sewer (52,05)9).7 Raion 

100. 100. 


Tyngden erhdlls fér ett stérre kristallfragment, vagande 
1,677 gr. = 2,95. - 

Analysen motsvarar ganska bra den fér mineralet af HAGE- 
MANN uppstallda formeln: 


2(Ca, Na, Mg) Fl+Al Fl, + 2 HO. 


Nagon kiselsyra kunde jag ej] upptackaimineralet. Vatten- 
bestémningen utférdes enligt BERZELII metod, genom mineralets 
upphettning med blyoxid. 


) Forlust. 


85 


Da de kristallografiska data, som Dana angifvit for detta 
mineral, aro mycket ofullstindiga, sa har jag underkastat det 
mig till buds staende materialet en noggrann granskning. 

Kristallerna tyckas, sa vidt man kan dima af vinkelmat- 
ningarne, tillhéra ett eget forut ej iakttaget system, narstaende 
det monoklinometriska, men skildt fran detsamma derigenom, 
att orthodiagonalen dr lika stor med klinodiagonalen, hvarige- 
nom den basiska genomskarningen blir en qvadrat. Detta nya 
kristallsystem férhaller sig saledes till det qvadratiska pa samma 
sitt som det klinorhombiska till det rhombiska, och utmiarkes 
genom 3:ne axlar, af hvilka 2:ne aro lika stora och bilda en rat 
vinkel med hvarandra, den tredje olika med dessa och bildande 
med den ena af dem en rat, med den andra en sned vinkel. 
Jag far fér detta system foresla namnet klinogvadratiska 
systemet. For thomsenoliten har man: 

avbve = lab: 1o4¢f4e be = 87280. 

En genomgang ar mycket tydlig, parallel med det basiska 
planet, 2:ne andra mindre tydliga parailela med «p. De kri- 
staller, som jag varit i tillfalle att granska, tillhéra 2:ne nagot 
olika varieteter, nemligen: 


Fig. 1. Fig. 2. 


86 


lio (fig. 1). Vanligen ganska sma pa langden utdragna 
prismor eller spetsiga klinoqvadratiska pyramider, begransade af 
op, op, +p, — 6p, + 3poo m. fl, mycket nara hvarandra liggande 
spetsiga pyramidytor. Dessa kristaller éfverensstamma med de 
af DANA aftecknade thomsenolitkristallerna. 

2:0 (fig. 2). Storre kristaller ofta tagna for kryolit, men 
latt skiljbara fran verkliga kryolitkristaller pa prism- och pyra- 
midytornas striering och pa den fér thomsenoliten egendomliga, 
ytterst tydliga genomgangen, afvensom genom férhallandet fér blas- 
ror. Dessa kristaller hafva ett kubiskt utseende och begransas af 
Op, op, +3 po, hvartill ofta komma nagra underordnadt utbil- 
dade negativa pyramidytor (—4p, —6p, —8p, —12p). De 
mycket spetsiga positiva pyramidytorna saknas hiir fullstandigt. 


Féljande ytor hafva blifvit iakttagna: 


op +p — 4p 
+ Wp — 6p 
oo p + 2p Ss 'Sp 
+ 24p — 12p 
+ poo + 23p 
+ 8p o + 3p 
+12po +34p 
+4p 
+ 6p 
+12p 
+ 24p 


Manga af de spetsiga pyramidytornas tecken ar dock hége- 
ligen osikra, och knappast pa de kristaller, jag haft att tillga, 
med sikerhet bestimbara. 


Matta. Beraknade. 


129°54' 4 eeBecnar 


120°53' ...... SeeOeE 


Matta. 
88°36" 
87°36 
88°35’ 
87°43’ 
88°48" 


ono 


 gg°14! 


= DEG Pieaane. 


co p > + 8p oc — 


oo p:— 4p. ... 


op: —6>p.... 


97°47 


Cr) eee 


Op 2p. 


94°46' 


op:+1§p..... 
BD 2D 
op :+24p..... 
op : + 2ép..... 


HO9231;'si0M 102°35'. 


op:+3p .... 


LOR 


125°41' 
» 56 


WON SE 
» 16 


Soret 


98°11 


97°59’ 
96°50’ 
49’ 

9° 


ea Save 
96°31 


95°23" 
» 6 


95°45) 
119°50' 
106°59 
104°20' 
102°57' 
» 6! 


100°50' 


Slee cease -ceewrees 


Beraknade. 


88°14’. 
107°10. 


89°57’. 


126°14. 
101°20. 


23 de 


96°36’. 


120° 4. 


104°33. 


1043.22 


87 


Matta. Beraknade. 
op:+34p....... 100° 6 
» oO 
MOO ASAE ee RE 99°47’. 
ope 4p. .cuceaingehedis | Se xerksss. 97°53’. 
op:+6p........ OD QU ee ance 94°42", 
op: +12p...... ONAN Gnart Sept: ee 91°28’. 
op:+24p..... 90° 5 . 
89°30’ 
89°47: Gr eee 89°51! 


SIDENBLADH, E. Om siluriska bildningar i Lappland. 

Hela det vidstrackta omrade,, som med ett .gemensamt 
namn kallas Lappmarken, haller vid pass 50 svenska mil 1 
langd och 25 mil i bredd, men féder pa en yta, hvilken salunda 
uppgar till '/, af hela rikets areal, endast 30,000 menniskor. 
I en sa glest befolkad trakt, der atminstone till de aldra se- 
naste tiderna ett hjuldon aldrig varit sedt, utan der gangstigar 
och fjallsjéar fatt erbjuda de egentliga kommunikationslederna, 
maste de besiékandes antal varit ytterst inskrankt och kunskapen 
om landet salunda i det hela taget hégst ringa. Den nordligare 
och stérre delen af Lappmarken, som titlhér Norrbottens lan, 
har dock, ehuru mycket glesare bebygd an det till Westerbottens 
lain hérande omradet, varit i naturvetenskapligt hanseende langt 
mera kandt an denna sydligare del, hvartill orsaken i frimsta 
rummet torde fa sikas uti det intresse, som fast sig vid de 
storartade malmfyndigheter, som sedan gammalt dro kanda inom 
de éfre delarne af Lappmarken. Nasafjills silfvergrufvor aro 
den sydligaste bland dessa, men sa snart’ man trider séderut 
dfver den har tatt bredvid gaende lanegrinsen, tyckes man hafva 
lemnat bakom sig alla dessa rikedomar, som utan tvifvel en 
gang skola blifva af ofantlig betydelse fér vart land. 

Om- man tanker sig en rat linia dragen fran Storsjén i 
Jemtland i nordostlig riktning parallel med riksgriinsen, gar 
denna linia pa ungefir 10—15 mils, afstand fran densamma 


89 


midt genom Lappmarken och pa nedra sidan om en mangd i 
NV—SO utdragna, 4—5 mil langa eller annu storre fjallsjoar, 
liggande pa ungefér samma hijd éfver hafvet som Storsjén, 
saledes vid pass 1,000 fot eller 6fverstigande denna nagot. 
Ofvanfér dessa sjéar finnes i hvarje dalgang en rad af andra, 
ofta betydligt stora vattensamlingar, intagande naturligtvis ett 
hégre lage, ju narmare de ligga fjallryggen, men nedanfér den 
angifna granslinien ar fattigdomen pa stérre sjéar i dgonen 
fallande, och ar det derfér de ur de ifragavarande fjillsjéarne 
utrinnande floderna, som i detta fall har adraga sig den 
storsta uppmarksamheten. Umeaelf framrinner ur Stor-Uman 
och bifloden Vindelelf ur Stor-Vindeln. Vattenomradet for 
dessa sjéar ar Lycksele-lappmark, som utgér den nordligare 
halften af den till Westerbottens lan hérande delen af Lapp- 
marken, under det att den andra halften, eller Asele-lappmark, 
sluter sig omkring Angermanélfvens kallsjéar, Vojmsjén och 
Malgomaj. Den tillstétande delen af Jemtland eller Frostvikens 
lappmark tillhér ock Angermanelfvens flodomrade, men detta, 
som omsluter en annan gren af elfven, har derfér afven andra 
vattensamlare, hvaribland den s. k. Stréms Vattudal ar den 
fornamsta. 

Da vid vara stérre sjéar sasom Venern, Vettern, Hjel- 
maren, Siljan och Storsjén siluriska lager forekomma, men ve- 
terligen inga forskningar i geologiskt hanseende varit anstalda 
vid de ofvannimnda stérre vattensamlingarne inom sédra Lapp- 
land, sa var det icke osannolikt, att en rekognoskering i dessa 
trakter skulle afven har kunna adagaligga narvaron af dylika 
lager. Pa dessa skal, hvilka jag varen 1867 framstalde till 
Geologiska Undersékningarnes davarande Chef, erhdll jag, som 
vid den tiden tillhdrde namnda embetsverk, uppdrag att samma 
sommar féretaga en rekognoskering i antydt syfte. Den harfor 
anslagna tiden, som utgjorde blott ett par veckor, tillat natur- 
ligtvis endast att mera flygtigt éfverfara de vida trakterna, men 
som jag harvid lyckades bland annat vinna full bekraftelse om 


den férmodade tillvaron har af en silurisk formation med stor 


90 


utstrackning, torde meddelandet af nagra dervid gjorda iakt- 
tagelser fa anses sasom atminstone ett uppslag till framtida 
mera detaljerade forskningar. Sadana hafva ock i viss man 
redan egt rum, emedan tvenne ar efter mig trakten besdktes af 
Geologerna A. E. TORNEBOHM och E. ERDMANN, hvilka hvar 
for sig ej allenast i olika riktningar genomvandrade det af mig 
utvisade siluriska territoriet utan afven strackte sina under- 
-sékningar langre omkring. 

Det firsta stialle, der jag uppdagade de sdkta bildningarne, 
var vid Nastansjé by, beligen 2 mil norr om Vilhelmina kyrka. 
Byn ligger pa en till 150—160 fot dfver den nedanfér belagna 
sjén uppstigande héjd, hvilken ar helt och hallet jordtackt utom 
i sin nedersta del, der hiallar af granit framskymta. Denna 
bergart utgér har och dfverallt annorstiides underlaget+) fdr den 


siluriska formationen i dessa bygder och ar salunda synlig 6f-— 


verallt pa sydéstra sidan om denna. Till och med a  Jemtlands 
siluriska territorium ar fdrhallandet detsamma, och har denna 
vanligtvis grofégda och réda granit salunda en ofantligt stor 
utstrickning, da den tillika kan fdljas ej allenast langt séder 
och norr harom, utan afven ar synlig flerstades anda ned vid 
hafskusten i norra Angermanland och sédra Westerbotten. 
Ktt eller annat mindre gneislager innehaller graniten dock 
nagon gang. 

Da man underséker krossgruset eller de pa jordytan lig- 
gande lésa blocken uti hela norra Angermanland ainda ner mot 
hafsbandet afvensom uti sédra delen af Lappmarken, ar det 
mycket vanligt att deribland finna stenar af hvit qvartsit eller 
qvartsitsandsten, men afven réda dylika dro ingalunda sallsynta, 
stundom om flere kubikfot i storlek. I nedre sluttningen af den 
héjd, hvarpa ofvannimnde Nastansjé by ar belagen, férekomma 
aifven dylika (ljusa) qvartsitstenar, men i rikligare mangd an 
vanligt, och tycktes salunda atminstone vid férsta paseendet, 


som om har skulle férekomma siluriska formationens ue 
1) Inunder Tasjébergets sédra ainda lir dock gneis framskymta, ehuruval litet 
sdder hirom graniten dr den vanliga bergarten. 


91 


led eller den s. k. kambriska qvartsiten. Huruvida likval har 
eller annorstaédes i dessa bygder nagon sadan formation verkligen 
finnes, kunde jag dock ingenstides konstatera, utan torde denna 
fraga tillsvidare fa anses vara oafgjord. Tillkomsten af de 
dfverallt funna lésa sandstens- eller qvartsitblocken kan férklaras 
uti tillvaron af maktiga lager af sadan bergart, men beligen 
ofvan alunskiffern, sasom lingre ned skall visas. 

Vid brunnsgrafningar i héjden, der byn star, har man 6f- 
verallt under 2—5 fots grus och sten patraffat “svart jord” 
eller alunskiffer, hvilken uppkastad i luften vittrar mycket latt 
och sénderfaller i fint grus men torde afven i sitt orubbade lage 
har vara af temligen list sammanhang. Den affirgar mycket 
och ar starkt glansande. Vid griafningarna har man genom- 
trangt skiffern atminstone 30 fot utan att méta nagonting annat. 
1 brunnarne erhalles ett daligt vitriolhaltigt vatten. Bollar af 
svafvelkis dro ocksa vanliga, af hvilka blifvit tillvaratagna flere 
om manga skalpunds vigt. En dylik ‘befanns vara rund, platt- 
_tryckt och med en férdjupning pa midten a 6mse sidor. 

I byn lar man icke funnit nagon kalksten (orsten), men 
-sadan hemtas fér brainning fran Golesen, ett berg !/, mil NV 
harom, der den lar forekomma i fast hall, likaledes vid Bjérn- 
_berget, belaget O om byn. Nara en mil i vestlig riktning fran 
Nastansj6 antraffas vid Siksjénas (eller Sikn&s) utefter en back 
en kalksten, som lar vara bla och t&t och sénderfalla i pa- 
rallelipipediska stycken (manne orthoceratit-kalk?). Kalksten 
-berittades ock férekomma vid Skikes-Liden, nara halfvags mel- 
lan Vojmsjén och Stor-Uman. 
| Vid undersdkning af Malgomajs flacka strander uppdagades 
_alunskiffer med orsten flerstides, sasom vid Skansholms by, pa 
-udden N om Rénnis och invid Strémnias by, d. v. s. utefter 
stérre delen af hela sjéns liingdutstrickning. Den skall likaledes 
forekomma vid» Granliden, belaget vid pass '/, mil i SV:lig 


-riktning fran Strémnis. 


trakter nastan alldeles jordtickt och salunda endast undantags- 


Likasom vid Nastansjé ar alunskiffern afven vid sistnamnda 


92 
vis tillginglig. Har vid Malgomaj ar alunskiffern mera lik | 
Westgitaskiffern. < 
: Vid fortsatt vag i syd-vestlig riktning antraffades alunskiffer 
ater dels vid Baktobergs by, dels V derom i Djupdal, bada 
stiillena belagna pa éstra sidan om Blajkfjall. Den i NV—SO 
langdragna héjd, sluttande dock at senare hallet, hvarpa Bak- 
toberg star, dr sa ansenligt hég, att den nordligaste garden i 
byn, belagen ungefiir midtpa héjden, ligger mer an 500 fot éf- 
ver myrlandet O harom. Da nu akerjorden invid byn ar "svart- 
jord”, d. v. s. grus af alunskiffer, hvars narvaro afven férrader 
sig i de starka backsluttningarna'), sa maste den hir vara 
starkt upprest, hvilket ock bekraftas genom den erfarenhet, 
man vid brunnsgraéfningar har gjort, nemligen att man uppe i 
byn funnit skiffern staende pa kant men laigre ned d: v. s. i 
SO flackt liggande. I skiffern antraffar man har likasom 6fver- 
allt 1 dessa trakter stérre och mindre bollar af svafvelkis. 

I den djupa dald, Djupdal, hvarvid Baktobergs by forr 
statt, synes uti de sakert 150 fot héga braddarne grus och 
stycken af alunskiffer, dock afven fasta lager strykande i NO— 
SV men resta rétt pa sin kant. Bollar af orsten, men inga 
lager, hafva har brutits till branning, likasom man gjort det 
flerstides vid Malgomaj. 

Pa andra sidan om Blajkfjallet finner man vid Ormsjén 
flerstades orstensbollar och vid brunnsgrafningar den vauliga 
*svarta jorden”. 

Langre upp i dalgangen har lara vid LangSele ocksa an- 
triffas orstensbollar samt dessutom en "sndhvit kalk med léf- 
blad och qvistar”, saledes bleke, hvilket brandt lar gifva alldeles 
hvit kalk, Orsten beskylles ofta fér att gifva gra kalk. 

Vid Jernrostbicken nara Tjalberget, 11/, fjerdingsvag N 
om Afvatrask, lair alunskiffern afven vara synlig. 

Komna till dessa trakter sta vi nira gransen af Angerman- 
land, hvilket skjuter en kil upp mellan Lappland och Jemtland. 


1 . = % e S s - 7 . . ; 
) Tillvaron at alunskiffer hir antydes afven genom en ovanligt frodig gran- 
skog och hévaxt. I dessa trakter gar granen hégre dn tallen. 


93 


I denna kil ligger en i vanlig riktning langdragen sj, Tasjin, 
langs hvilken man har alunskiffer och orsten pa mangfaldiga 
stillen. I TaAsjéberget eller Tasjéfiiillet, strickande sig utefter 
éstra sidan af namnde -sjé, hafva bland andra stillen ofvanfér 
Tasjé giastgifvaregard sma backdrag blottat skiffern och for 
éfrigt hafva malmletare graft och sprangt litet, ty det ar har 
vid lag, som ”Tasjé koppargrufva” skulle finnas, hvartill dock 
endast svafvelkis i orsten gifvit anledning. Likasom pa ‘manga 
andra trakter ar skiffern afven harstides mycket upprest (den 
ar synlig har ofvan anda till 1,100 fot éfver Tasjéns vattenyta), 
men afven i smatt air den sirdeles tillskrynklad. Den blottade 
bergvaggen visar sig nemligen horizontalt smavagig, med i me-* 
deltal en tums vagliingd, samt vertikalt refflad med repor pa 
ett par tums afstand fran hvarandra. Dessa stupa dock egent- 
ligen (75°) mot NV, och narmare betraktadt finner man, att 
dessa i sjelfva verket endast markera skiffringsytan, under det 
att de vid férsta dgonkastet skenbart liggande horizontala va- 


| gorna i sjelfva verket fro ej} annat an de olika skifferlagrens 
_hopskrynklingar, alldeles som om man stilde en mangd kru- 


sade remsor bredvid hvarandra. — Den inneliggande orstenen, 
-vanligen af fin textur och med fa petrifikat, forekommer oftast 
som bollar, men afven ett slags lagerbildning tyckes ocksa har 
| finnas, paminnande bra mycket om “lilla och stora kértelflokan” 
i Hunneberg. 


férekomma afven vid Flasjén inom Jemtland, der vi méta den 
sedan gammalt kinda Jemtlindska siluriska formationen, sa ar 
-salunda nu adagalagdt, att denna oafbrutet fortgar i nordostlig 
riktning uti ett flere mil bredt bite tviirs ofver Asele lappmark, 


‘men att den har ej skulle sluta, har jag i min vid tillfallet 


forda dagbok antecknat sasom sannolikt, ehuru tiden ej tillat 
att séka utreda denna intressanta fraga. Denna férmodan vann 
dock bekraftelse vid ofvannamnde Hr Geologers rekognoskering 
1869, da alunskifferlager antriffades vid sjéarne Stor-Juktan 


och Stor-Vindeln samt séder om sjén Laisjaur, belaigen nagot 


Om man nu tillégger, att de ifragavarande bildningarne 


94 


V om Hornavan. Afstandet mellan Storsjén i Jemtland och 
Hornavan ar vara 35 mil. Likval torde man ej béra antaga, 
det alunskiffer-formationen skulle stanna, sedan den kommit 
inemot sistnimnda vatten, tvartom ar det sannolikt, att den 
fortsdatter Annu langre i samma riktning. Vid en fard genom 
Lule-lappmark 1862 antraffades nemligen en mork skifferart vid 
Tjomotisjaur, tillhdrande Lilla Luleaelfs vattensamlingar. Geo- 
logiska Byrans museum eger desslikes nagra stuffer af en mérk 
‘lerskiffer, som mycket paminner om alunskiffer, och hvilken 
jemte en qvartsit ar (af Adjunkten Dr P. J. HELLBoM) tagen vid 
sjéarne Skarfi och Tjackeli, belagna atminstone 10 mil pa andra - 
sidan om Hornavan midt emellan Lilla och Stora Luledelfs sjé- 
striickor. Dessa namnda punkter ligga i rat stracka med den 
harofvan angifna utbredningen af den nu hittills kinda alun- 
skiffer-formationen, hvilken salunda antagligen kommer att vid 
narmare undersékning befinnas ega langs fjallryggen en utstrack- 
ning af bortat 50 mil i langd, savida den ej fortsétter annu 
langre 6fver hela Lappmarken !). 

Enligt den vanliga lagerféljden vantar man att ofvan alun- 
skiffern finna orthoceratit-kalk (regio asaphorum), der ej, sasom. 
t. ex. i Hunneberg, nairmast pa alunskiffern féljer en egendomlig 
skiffer- och kalkstensbildning, hvilken fér sitt karakteristiska 
djurlif ansetts bora betecknas sasom en serskild region (7. cerato- 
pygarum). Nagorting dylikt tror jag mig ej hafva sett har 
mera in pa ett enda stalle. Detta var invid Malgomaj i den 
s. k. Granhéjden mellan Rénnis och Strémnas, der alunskiffer 
framskymtar nere vid stranden och der langre upp en kalksten 
forr blifvit for kalkbrinning frambruten, sa att numera har ligga 


') T sammanhang harmed kan nimnas, att enligt de underrattelser, som er- 
héllos vid ofvannimnde 1862 ars resa, lar éfvergdangskalk finnas i lésa block 
och fast hill vid Kuomorova, beliget vid sydvestra andan af Rane&trisk i 
Gellivara socken. Om detta Raneatrisk ar detsamma, som finnes & Her-~ 
melins Karta (pa nyare kartor saknas namnet), si ar det belaget ner emot 
Rine& socken och skulle salunda bilda ett serskildt siluriskt omr&de. An- 
tagligen ar dock Raneatriisket = Radnejaur, liggande 2 mil S om Gellivara: 
kyrka. Det bér anmarkas, att i Geologiska Byrans museum férvaras en till 
skiinks erhallen stuff af qvartsitsandsten, harstammande fran samma trakt. 


95 


atskilliga brustna hallar om hégst en fots tjocklek, hvilka tro- 
hgen harstamma ur annu fasta lager harstides. Pa ytan ar 
stenen hvit, men inuti hvitgra, blagra eller svartgra och liknar sa- 
ledes mycket det s. k. limknastret eller nagon af de s. k. kakorna 
i Hunneberg, hvartill kommer, att stenen afven har tyckes stun- 
dom vara sammansatt af idel petrifikat-fragment. Hogst an- 
markningsvardt ar dock, att jag deribland lyckades patraffa ett 
litet exemplar af en orthoceratit!). Stenen ligger 125 fot dfver 
sj6n, men backen héjer sig mycket har ofvan, och finnes kalk- 
sten sannolikt afven derstides. 

Sasom férr ar nimndt, ar, det mojligt, att orthoceratitkalk 
forekommer vid Siksjénaés, men i dfrigt tyckes den vara mycket 
sallsynt, om den ens finnes i dessa trakter. 

Der alunskiffern (jemte ceratopyge- och orthoceratit-kalken?) 
ej trader i dagen eller ej fir jordtickt, dfverlagras den af en hvit 
och tat gvartsit eller qvartsitsandsten. Ofre delen af Tasjéberget, 
Blajkfjallet m. fl. innehalla valdiga massor hiraf, men afven 
inom laglandet utbreder den sig dfver vidstriickta omraden, dock 
éfverallt inom det territorium, som har ofvan angifvits tillhéra 
alunskiffern, i féljd hvaraf denna ock utan tvifvel skulle vara 
ainnu mera synlig, om den ej) undandoldes af qvartsiten. 

Lerskiffer af olika beskaffenhet vexellagrar med qvartsiten. 
Malgomajs strander fran Rénni&s och inat erbjuda en mangd 
vackra exempel derpa, och fraga ar, huruvida ej lerskiffern ar 
den som hir narmast hvilar pa alunskiffern med derpa liggande 
_kalkstensbildningar hvilket ock skulle 6fverensstimma med de 
kinda forhallandena & andra trakter inom riket. 

Pa qvartsiten vidtaga vid inre andan af Malgomaj maktiga 
Jager af en grénaktig eurit eller gneis, nagot grofskiffrig, stun- 
dom med réda, i smatt tillskrynklade faltspatsrander. 

Ofver alltsammans d. vy. s. langre inat fjallen vidtaga glim- 
merskifirar och andra dylika bergarter uti stora massor, hvilka 


jag dock icke varit i tillfalle att underséka. 


') Ang. forsteningarne jfr sid. 26 i detta hafte. 


i) 


96 


Utom de ofvanniimnda bergarterna, finnas eller hafva funnits 
i dessa trakter sakert betydande lager af en an hvit, an réd 
tydligt kornig sandsten, hvaraf block antraffas kringspridda of 
verallt, ja ofverst pa Stalonberget (vid innersta andan af Malgo- 
maj) voro de ymniga. ‘Namnda berg bestar af den ofvannimnda 
pa qvartsiten hvilande grénaktiga gneisen. Pa qvartsit-sluttnin- 
gen mot Ormsjén férekomma en mangd block af réd sandsten, 
an vanligt kornig, an konglomeratartad, med ofta stora falt- 


spatskorn. Dessa konglomerater bilda stora, rullade stenar, eller . | 


inga de som lager i de vanliga réda sandstensblocken. Da dylik 
stenart endast undantagsvis blifvit af mig a det genomfarna 
omradet annorstades sedd, sa ar val fyndorten att sdka just 
uppe i Ormsjéns dalgang. Hr TORNEBOHM lar 1869 funnit uti 
dalgangen ofvan Tasjén den réda sandstenen sasom miktiga 
lager uti den Ijusa qvartsiten. 

En detaljgranskning af bergarterna i dessa trakter skulle 
helt saikert bringa i dagen en mangd intressanta resultat och 
synes mig, som om just Malgomaj och ‘isynnerhet dess inre del 
med tillstétande omraden skulle harfor vara sirdeles:limplig. 
De manga byarne hiir skulle ock lemna goda stationer for under- 
sdkningarne, en sak som ingalunda bér forbises, nar fraga ar om 
en fjill-rekognoskering. 


Houtmstrom, L. bidrag til keinnedomen af mordnbildningarne 
pa Hven och narliggande skanska kust. 

Uti “Undersékningar fran istiden” (Ofvers. af Vet.-Akad. 
Férh, 1872, N:o 10, sid. 58) har Prof. ToRELL beskrifvit tvanne 
pa kusten norr om Landskrona férekommande krosstensleror 
sasom geologiskt skiljda bildningar. Den 6fre leran ir den i 
Skane vanliga gula bottenmoriinen. Den undre ir till firgen 
grasvart och i flera andra hiinseenden olik den féstniimnda. 

Under en resa, som jag férlidet ar gjorde, i siillskap med 
Kand. S. A. SrrH, till Skanes vestkust och Hven hade jag 
tillfille att egna nagon uppmirksamhet at dessa leror och vill 
for Geol. Foreningen framligga mina iakttagelser. 


97 


Den savil pa skanska vestkusten som’ pa Hven férekom- 
mande gula krosstensleran synes mig ej skilja sig vasentligt 
fran den i sydvestra Skane vanliga krosstensleran. Halten af 
inneslutna krit-') och flintblock ar mycket stor och lar ej kunna 
skattas lagre an 50 % (se nedan). Sa mycket mera slog det 
mig med férvaning, da jag fann, att den af Prof. ToRELL be- | 
skrifna, grasvarta krosstensleran, hvilken afven upptriider pa 
Hven, fullkomligt saknar block tillhérande kritformationen. Vid 
betraktandet af en ftrisk profil af denna lera faller det genast i 
égonen, att blocken aro mindre talrika, men mera afrundade 
och nétta, 4n i den gula krosstensleran, hvarpa afven TORELL 
upprepade ganger faster uppmarksamheten. Pa grund af dess 
blockfattigdom. och ringa halt af gruskorn kan den derfér an- 
vandas vid tegeltillverkning utan slamning. De befintliga blocken 
aro ej flera, an att de kunna utan stor svarighet franplockas, 
och vid hvarje lertagt finner man tillféljd deraf hégar af flere 
tusen stenar, alla val afrundade och kantnétta. Det dr saledes 
latt att studera bergarterna i leran. Bland dessa _tusentals 
block har jag ej lyckats patriffa nagot, som kan hanforas till 
kritformationen, om jag undantager ett par flintstycken, hvilka 
kanske blifvit af en tillfallighet ditkastade fran annat hall. I 
sjelfva leran patriffades endast nagra fa flintskarfvor. Denna 
fattigdom pa eller rattare franvaro af krita och flinta galler ej 


} blott de stérre blocken och handstora stenarne, utan afven det 
\fina gruset, sasom det visat sig vid verkstald slamning af leran. 
Den grasvarta krosstensleran kan iakttagas pa skanska 
jsidan vid flera tegelbruk (Nytorp, Oreniis), och pa Hven savil 
|i de storartade strandprofilerna pa sédra sidan, som vid Hus- 


| viks tegelbruk pa nordéstra kusten. *). 


') Uttrycket krita innefattar i denna uppsats alla de bergarter, med undantag 
af flinta, hvilka tillhéra kritformationen. 

2) | forbigiende ma niimnas, att vid det vestligaste af de tre tegelbruken vid 
Husvik befanns ett '/, fot maktigt, skiktadt lerlager inlagradt i ifragavarande 
krosstenslera (nimligen nederst 12’ grasvart lera, derpa 0,5’ skiktad lera och 
bfverst 3 grasvart lera). I den skiktade leran antriiffades ett fragment af 
ett musselskal, som synes hafva tillhért en Anodonta eller Unio. Det var 
dock for litet att medgifva en siiker best&mning. 


98 


Det ingar ej i planen for denna uppsats att redogéra for 
lagerféljden emellan de sarskilda aflagringarne i denna trakt. 
De allmainna férhallandena aro angifna i Prof. TORELLS ofvan 
anforda uppsats (sid. 58 och 59), der det uppgifves, att den 
grasvarta krosstensleran dels 6fverlagras omedelbart och med 
skarp grains af den gula krosstensleran, dels ar skild fran 
denna senare genom mellanliggande skiktade bildningar. 

Att dessa bada leror aro verkliga moraner, ar onekligt. 
Men huru férklara denna olikhet till innehall? Den gula leran 
innehaller till 6éfvervigande mangd block af kritformationen. 
Denna férekommer, sasom kandt ar, egentligen endast i trenne 
trakter af skandinaviska halfén, naémligen i nordéstra Skane, 1 
sédra och sydvestra Skane samt (kanske ej mera faststaende) 1 
Halland. Att den pa Hven befintliga leran ej erhallit sina 
krit- och flintblock fran det férstnimnda stallet, tror jag mig 
kunna pasta med bestiimdhet. De der upptridande kritbildnin- 
garne iro af en helt annan natur an de i sydvestra Skane, med 
hvilka senare blocken fran Hven visa stor éfverensstimmelse. 
Ej heller fir jag béjd for det antagande, att den gula krosstens- 
leran ar skyldig kritbildningarne norr om Hallandsas sina flint- 
och kritblock. I sa fall borde val leran afven innehalla block 
af den i nordvestra Skane allmant utbredda Liasformationen, 
dfver hvilken den inlandsis skulle baft att passera, som skulle 
hatva forflyttat block fran Halland till Hven och-dess omgif- 
ningar. Ett par gjorda undersékningar gifva dock vid handen, 
att nimnda formations bergarter saknas eller aro sillsynta i den 
gula krosstensleran 1). 


') Pa ns dstra sida, sdder om Backvik, der den gula krosstensleran synes ga 
ned till hafsstranden, gjorde SmirH och jag nagra iakttagelser éfver de ur 
Jeran af vagsvallet urskéljda blocken. I en samling af 100 sm& stenar, af | 
ungefair en tums genomskirning, voro: 

54 % kritformationens bergarter (flinta 35 Y, krita 19 %), 
27 % kristalliniska bergarter. 
13 % sandstenar (deribland ingen af Liasformationen 2) 
6 Y kalkstenar (siluriska formationen 2) : 
T en annan samling af dubbelt stérre stenar: 
_ 53 % kritformationens bergarter (flinta 40 Y, krita 13 %,). 


99 


Om denna slutsats fr riktig och kommer att bekraftas vid 
noggrannare grauskning, sa skulle man foljaktligen ha att sdka 
moderklyften fér de pa Hven befintlige flint- och kritblocken i 
sydvestra Skane eller i allmanhet séderut. Detta synes strida 
mot det kinda férhallandet, att de glaciala refflorna peka fran 
norr till sdder och ej tvartom. I sydvestra Skane vid Limhamn 
och pa ett par af de danska Garne finnes dock i refflornas rikt- 
ning en antydan, att den s. k. baltiska isstré6mmen eller inlands- 
isen under dess tredje skede!) svangt upp i det nuvarande 
Oresund fran SO och § till NV och N. Det ingar ej i planen 
for detta meddelande att utforligare utveckla detta. Jag hoppas 
dock snart fa aterkomma dertill, men har emellertid:velat fram-. ’ 
lagga ett nytt bevis fdr sdrskiljandet af de tvenne krosstens- 
lerorna i vestra Skane, pa samma gang jag vagat uttala en 
gissning om den riktning, i hvilken den gula krosstensleran méj- 
ligen blifvit férflyttad af isen. Hvad den grasvarta leran -be- 
traffar vill jag ej uttala nagon egen asigt. Det ligger val nar- 
mast till hands att den kommit fran N eller NO. Best&émda 
slutsatser kunna foérst da giéras, nar man féljt dessa leror steg 
fir steg samt lart kaénna deras utbredning. Att mina under- 
sdkningar iro i detta hanseende alltfor knapphindiga, erkainnes 
gerna ”). 

Herr E. ERDMANN omudmner fran spridda stiillen i Skane 
tvainne till fargen olika krosstensleror, en gul eller rostbrun och 
en blagré eller grabld, men synes benagen att anse dem sasom 


samma geologiska bildning i 6fverensstimmelse med FoRCH- 


34 Y kristalliniska bergarter. 
11 Y sandstenar (ingen Lias*) 
2 Y siluriska (?) kalkstenar. 
I slamprof af den gula krosstensleran ir ej mangden af flintkorn sar- 
deles stor, hvilket val beror derpa, att flinta ej latt sonderfaller till grus. 
1) O. Torriy. Undersdkningar fran istiden. I. Ofvers. af Vet.-Akad. Férh. 
1873. N:o 1, sid. 61 och 62. Under naturforskaremétet i Képenhamn fér- 
liden sommar fastade jag aifven uppmarksamheten hirpa. 
1) Jag vill ej lemna oanmirkt, att slamgruset af den grasvarta leran innehailer 
korn af magnetisk jernmalm, hvilket deremot ej — eller atminstone i mindre 


grad synes yara hiindelsen med den gula krosstensleran. 


100 


HAMMERS bekanta asigt om Danmarks Rullestensler. Fran Hven 
omtalas de afven och det sages uttryckligen, att de bada inne- 
halla stenar och korn af flinta och krita '). 

Denna pa Hven férekommande grablaa krosstensleran far 
icke forvexlas med den ofvan beskrifna grasvarta leran, utan — 
ar, sasom det afven synes mig, identisk med den éfverliggande 
gula krosstensleran. Jag har namligen iakttagit den pa sadana 
stiillen, der leran varit vattenférande och der saledes ej luften 
genom jernféreningarnas oxidering kunnat astadkomma nagon 
forandring. Dessutom har den vid slamning visat en pataglig 
éfverensstimmelse med den gula krosstensleran. I en foregaende 
uppsats 2) uttalade jag den mening, att den gula krosstensleran 
i sédra Skane Ar en sjelfstindig bildning, och att dess gula farg 
air konstant. Denna asigt torde behéfva modifieras. Jag er- 
kanner villigt, att fargen allena ej] kan vara det bestammande. 
Gransen emellan den gula och blaa eller grablaa krosstensleran 
air, sasom bekant, ofta mycket skarp, men stundom ar dfver- 
gangen emellan de bada fargerna omirklig. Lika litet som det. 
férra forhallandet alldeles afgjordt bevisar, att man har for sig 
till aldren olika leror, lika litet fdljer val med nédvandighet af 
det senare, att hela massan utgér en enda bildning. En nog- 
grann undersékning af lerornas innehall far val i framsta rum- 
met falla utslaget, da man ej kan visa nagon mellanlagring af 
skiktade bildningar. I likhet med E. ERDMANN och flera andra 
geologer har jag iakttagit, att man pa lagt liggande trakter 
aldrig finner gul krosstenslera under torf eller andra bildningar, 
som kunnat bidraga till luftens utestiingande. Det ar val dock 
sannohikt, att denna krosstenslera egentligen ej saknas pa dylika 
stallen, utan att den der bibehallit sin ursprungliga blaa farg 
och att den endast i hégre nivaer, eller i allméinhet der luften 
haft mera obehindradt tilltride, forindrat farg, till stérre eller 


') E. Expmawn. lakttagelser éfver moranbildningar och deraf betickta skiktade 
Jordlager i Skane. Geol. Péren. Forh. Band. I, N:o 12, sid. 220, 

*) L. Hopmsrrém. Ofversigt af bildningar fran och efter istiden vid Kldgerae 
i Malméhus lin. Ofvers. af K. Vet.-Akad. Pérh. 1873. N:o 1. 


101 


a 


mindre djup, genom oxidation af jernforeningarna. I sédra Skane 
har jag upprepade ganger gjort férsék att genom borrning och 
grafning fa full klarhet i denna fraga, men kan Annu ej saga 
mig hafva lyckats. 

A andra sidan star det dock fast, att i Skane finnas 
krosstensleror, som aro skilda bildningar och saledes aflagrade 
pa olika tider och under olika férhallanden. Detta giller saval 


om sédra, som sydvestra delarna af provinsen. 


ERDMANN, E. Bidrag till kdnnedomen om de lésa jordaflag- 

‘ringarne t Skane. 

ii?) 
(Hartill tafi. 4) 

Under sommaren 1873 hade jag tillfalle att — for Geologiska 
Byrans rakning — dels insamla nya, dels komplettera redan 
erhallna uppgifter om de under de sista aren i Skane verkstilda 
djupborrningarne, afvensom att forvarfva samlingar af vid dessa 
borrningar upptagna prof fran de genomgangna jord- och berg- 
lagren 7). 

Da dels ordnandet och granskandet af dessa samlingar 
aunu icke hunnit afslutas, dels andra arbeten for tillfallet hindra 
mig att dermed taga befattning, har nagon beskrifning éfver 
och redogérelse fdr resultaten i deras helhet af de sedan 1872 
verkstalda borrningsarbetena icke annu kunnat utarbetas, men 
da flera af dessa borrningar afven om de lésa jordlagren lemnat 
ganska intressanta upplysningar, sirdeles betraffande interglaciala 
ajlagringar, har jag trott det vara icke utan vigt att redan nu 
lemna nagra meddelanden derom, ehuru jag villigt erkanner, 


att tid och omstandigheter icke medgifvit sa omfattande under- 


') Fortsattning fran N:o 15. 

Jag begagnar tillfallet att har uttala min tacksamhet, mot savil stenkols- 
bolag som enskilde, for den beredvillighet hvarmed de stalt borrprof och 
borrjournaler till min disposition, afvensom for det tillmétesgaende som i 


6frigt frin deras sida kommit mig til] del. 


102 

sékningar af de erhallna borrprofven, som varit duskvarda och 
som jag mahanda framdeles kan komma i tillfalle att verkstalla. 

Till en bérjan vill jag anméirka, att jag icke tilltrott mig 
att wteslutande af de vid borrningarne férda journalerna bedéma 
de genomgangna lagrens beskaffenhet, utan att jag sjelf antingen 
pa de olika stillena granskat de der upplagda borrprofven eller 
studerat hemférda samlingar deraf. Med erkadnnande af all 
méjlig noggranhet och omsorg vid borrjournalernas upprattande, 
kan man dock latt finna, att misstag och oegentligheter 1 afse- 
ende pa benimningar m. m. icke kunnat undvikas da, sasom 
hittills ofta skett, profvens granskning och bendmning i journa- 
lerna verkstalts af vid olika borrhal anstalda olika arbetsférman, 
hvilka val icke alla varit fullt sakkunniga. Emedan min egen 
uppfattning af lagerbeskaffenheten stundom i vissa delar skiljer 
sig nagot fran den a borrjournalerna framstilda, komma bada 
att i det foljande angifvas !). 

I borrhalet ”N:0 2 vid Glumsléf” (sedermera N:0 3) be- 
laget 7,000 fot NNV om Glumsléfs kyrka, genomgicks, enligt 


borrjournalen, fdljande lager: 


Matjord 5. sce cate Reno eee. ieee 1,50 fot. 
1. Gul) sandblandadsleratiaes. 2 eee 5,50 
a. Kol-Jochvsandblandadi eran... ee 6,00 » 
3. Sandblandad lera och flintsten................. 58,42 » 
4. Grus och smasten; mindre styeken af kol 

antTaffades. 1 ‘grusiagret MEA. eee We 0,33 » 
5. Sandblandad lera och flintsten................. 24,00 » 
6 GrUs. OOH SsTAASTOD fcc uln cect tee yo ane ee 0,25 » 
7. Sandblandad lera och smasten.............. .. 18,00 » 
SAeeSancibilancdetah ler ayes. sete cete Ae ete ee 8,00 » 
Ove (htt) etl IG ERE tga edn 8, St 28,00 » 
10. PSvartera: Lleyn cece eee... so eee 34,00 » 

OES RY 


') Af de i det foljande anférda borrningarne aro af Kropps Aktiebolag utforda: 
med s. k. vattenborr (Mortensensk borr) n:o 2 vid Glumsléf; med amerikansk 
maschinborr n:o 4 och n:o 5 vid Glumsléf, samt borrhalen n:o 1, n:o 2, n:o 3 
vid Bjuf, och n:o 8 vid Raus. Af Wallakra Stenkolsaktiebolag ar borrhalet 
vid Qvistofta verkstaldt med amerikansk maschinborr. Borrh&let i Allerums 
socken ar utférdt med s. k. diamantborr genom Herrar Exstrom & Bittow. 
Af de bada schakten vid Bjuf och Mérarp ar det forsta utfordt af Kropps 
Aktiebolag. det senare af Fabrikéy SvanBere i Stockholm. 


103 


Den éfversta “gula sandblandade leran” dr till en del sét- 
vattenslera, resten krosstenslera; profven fran 2, 3, 5 och 7 
utgéras af gra, kalkhaltig krosstenslera. Med ledning af borr- 
profvens beskaffenhet anser jag ordningsféljden och miktigheten 
af de olika jordarterna rattast bora atergifvas salunda: 


a. WSétvattenslera, starkt kalkhaltig, sandblandad 
och af ljust gulgra farg, med skal af Cyclas 


samt fragment af kritbryozoer........... 00.0... 3a 4 fot. 
b. Krosstenslera, guigra, starkt kalkhaltig ....... 4,0 » 
c. Krosstenslera, ljust grabla, kalkhaltig (mot- 

SAAC SUNG Bh a aa ee 63,0 » 
d. Sand och jint grus med sétvattensniickor 

Comotsvanancl erie e ear yc. ate ASO Del 2,040) 
é. Krosstenslera, gra, kalkhaltig (motsvar. 5)... 24,0 » 
f. Fint grus, likt d (motsvarande 6).............. 1,0 » 
g. Krosstenslera, kalkhaltig, gra, nederst brun- 


gra (motsv. 7, 8 och mahanda en del af 9) 30,0 » 
h. Fasta berglager af gra och brun skiffer eller 

skifferlera (motsvarar troligen en del af 9, 

POF OCI RUDRA.) FRE dg Peds eae Gelso was obs One hee 


Alla profven fran de sirskilda biddarne af gra krosstens- 
lera, c, ¢ och g, innehalla smastenar och korn af kristalliniska 
| bergarter, krita och flinta. Sadana saknas endast i nedra delen 
af krosstensleran g, hvarest ndstan uteslutande finnas fragment 
af den underliggande skifferleran. De bada pa 71 och 96 fots 
djup i krosstensleran inneslutna sand- eller gruslagren (d och f 
a profilen fig. 1) utgéras afven af qvarts, faltspat (kristalliniska 
bergarter), krita, flinta och skiffer (sil?), samt innehalla bada 
sma stanglar och brottstycken af kritbryozoer. Da jag pa plat- 
sen tog kinnedom om och granskade de upptagna, fotvis upp- 
lagda borrprofven, blef jag 6fverraskad att i profven fran det 
2 fot miaktiga gruslagret d finna en icke ringa mangd, dels 
fragmentariska, dels hela skal af sétvattensnickor. Dessa snack- 
lemningar hafva af Hr Dr C. A. WESTERLUND godhetsfullt 
blifvit bestimda och befunnits tillhéra Péstdiwm pulehellum 
JENN.; Pisidium subtruncatum MALM.; Pisidium scholtzi CLESS. 


104 


och Limnea sp. Af dessa forekommer') P. pulchellum nu lef-_ 
vande i Sveriges sédra och mellersta landskap (endast spridd) 
anda upp till Dalarne, samt ar afven tagen pa Island; P. subtrun- 
catum forekommer flerestiides i Skane, sirdeles i Héje a, och 
ir afven funnen i Malaren pa 120—130 fots djup; P. scholtzi 
(likvist blott afarten @ lapponicum) ar traffad i Dalarne samt 
nagonstides i Lappland. Nar hirtill namnes, att Pisidium 
pulchellum af A. G. NarHorstT?) och L. HOLMSTROM %) an- 
triffats fossil i postglaciala (glacial sétvattenslera NATHORST) 
och interglaciala sétvattensbildningar tillsammans med lemningar 
efter de arktiska vaxterna Betula nana, Salix polaris och Dryas 
octopetala, sa erhaller man atminstone en antydan om klimatets 
beskaffenhet i sédra Sverige vid tiden fdr det ifragavarande 
sand- och gruslagrets bildande*), en tid, som eftertriiddes af 
inlandsisens férnyade utstrackning, hvarvid den mer an 60 fot 
miktiga moriinmassan (graa krosstensleran, ¢ a profilen) skits. 
fram 6fver och blef liggande pa den i en sétvattensbassin bile 
dade sanden d. 

Det ar val icke troligt att de i sandlagret inbaddade sniic- 
korna lefvat omedelbart invid sjelfva foten af islandsisen, uti 
det derstades alltid mycket grumliga vattnet, och att sand- och 
gruslagret salunda skulle vara bildadt och dfverlagradt af kross- 
stensleran under en af de genom tillfallig afsmiltning fororsakade 
oscillationer (fram- och tillbakaryckande i liten skala), som 


') Enligt C. A. Wrster.unp: “Sveriges, Norges och Danmarks Jand- och sét- 
vatten-mollusker’. II. Stockholm 1873. 

*) Se: "Om arktiska vixtlemningar i Skanes sétvattensbildningar”. Ofvers. 
K. Vet.-Akad. Férh, 1572. N:o 2, ifvensom "Om den arktiska vegetationens 
utbredning éfver Europa. Ofvers. K. Vet.-Akad, Férh. 1873. No 6. 

3) Se: "Ofversigt af bilduingar fran och efter istiden vid Klagerup i Malméhus 
lin”. Ofvers. K. Vet.-Akad. Férh. 1873. N:o 1. 

*) "I det hela taget maste naturforhallandena vid aflagringen af de interglaciala 
bildningarne varit ungefiair desamima, som vid tiden fdr de postglaciala vaxt- 
forande lerornas bildning, och enda olikheten best& deruti, att de forra efter- 
tridts af en ny isperiod. under det att deremot de senare tala om klimatets 
forsta begynnande férmildring fran denna sista period till den narvarande.” 
A. G. Naruorst: Om den arktiska vegetationens utbredping ete. K. Vet.- 
Akad. Férh, 1873. N:o 6, sid. 12. ‘ 


105 


glacierernas nedra andar fro underkastade. Oférklarligt fére- 
faller ocksa huru isen skulle, omedelbart efter en ringa och 
tllfallig afsmaltning, kunnat astadkomma en sa maktig morin- 
massa, som den nu pa det ifragavarande sétvattenslagret lig- 
gande mera an 60 fot djupa krosstensleran. Med stérre skal 
af sannolikhet skulle man kunna ifragasatta, huruvida icke sét- 
vattenslagret (lagret d a profilen), representerar en interglacial 
period med ett jemfébrelsevis mildare klimat, under hvilken 
period isen — som forut strickt sig mycket lingre séderut — 
i stor skala afsmalte, drog sig langt tillbaka och qvarlemnade 
sin forna badd, krosstensleran e, (se profilen), pa hvars yta 
sedan yngre sétvattensaflagringar uppkommo. 

Att en stor del af sadana skiktade aflagringar blefvo, i 
hogre eller lagre grad, firstérda, manga helt och hallet bort- 
sopade, vid isens férnyade framatryckande under en kommande 
kéldperiod, ar en asigt, som hyllas af de flesta glacialister, 
bland -hvilka i férsta rummet ma nimnas JAMES GEIKIE !), 
som anfért manga i Skotland och andra liinder gjorda iakt- 
tagelser haréfver. Der torde derfér vara en i viss man beriit- 
tigad férmodan, att vart lager d troligen utgér endast aterstoden 
af en ursprungligen mycket miaktigare sétvattensaflagring, en 
térmodan, hvilken, om den vore riktig, gafve en ytterligare an- 
tydan’ derom, att det uppkommit, icke under tiderna for isens 
tillfalliga fram- och tillbakaryckande rérelser, utan under en 
langre mellantid af mildare klimat. Ar en s&dan férmodan 
berattigad hvad betraffar lagret d, sa kan den mahianda afven 
tillimpas pa det annu djupare liggande sand- och gruslagret 7 
_(se profilen), och den genom borrningen ”N:o 2 vid Glumsléf” 
adagalagda lagerféljden skulle i sa fall fortilja om trenne kallare 
och tvenne varmare (interglaciala) perioder inom istiden, nem- 
} ligen l:o) en kall, hvarvid den 30 fot maktiga undre badden 
krosstensleran (g) bildades, 2:0) en interglacial, hvarvid grus- 
och sandlagret 7 afsattes, 3:0) en kall, hvarvid isen under sitt 


1) Se: "On Changes of Climate during the Glacial Epoch”, London 1872 
och “The great Iee Age”, Lo:.don 1874. 


106 


fornyade framatryckande bildade en 23 fot miktig bidd kross- 
stenslera e, 4:0) en interglacial, mildare period, hvarunder sét- 
vattensmollusker invandrade och lagret d aflagrades, 5:0) en kall 
period, da isen 6fverskred det fdrr lemnade omradet och der 
utbredde ett mera ain 60 fot maktigt ticke krosstenslera, lagret 
c (ech b), hvarefter klimatet smaningom mildrades, istaécket for 


alltid férsvann och sétvattensleran a afsattes. 


I borrhalet N:o 5 vid Glumsléf, narmare kusten, hafva 
hittills foljande lager (se fig. 8) blifvit genomgangna, enligt 
hvad de upptagna borrprofven, med tillhjelp af borrjournalens 
uppgifter, angifva: 


a. Gul krosstenslera, kalkhaltig, med korn af 
kristalliniska bergarter och krita; de dfre 5,5 
foten utgoras af en icke kalkhaltig, grusig jord 11,0 fot. 
b. Gra krosstenslera, kalkhaltig, med stora bitar 
af saltholmskalk, flinta, qvartsig sandsten och 


ova vrodaktig. Kalksteu iv S ee et sul Dyess 
¢. Sand, kalkhaltig, med kritkorn och bryozo- 
SUANOVAD dsc ocat aeac se oacaees sce eee ae oe ee eee 2,67 » 


d. Grus (sanden deri kalkhaltig) med 1 och 3 
tums stenar af kristalliniska bergarter, samt 
mindre bitar af sandsten, flinta, krita m. m. 14,67 » 


6. Sand; kallkWaltia 2: ee oer een nee US SOD) 
jig Rvosstanstras era, kalkhaltig, med kritkorn 
och rkristalliniska, bergartenii... he. is. 2,00 » 
GaP US VR Dios cxthog tees cee on el ee ee 10,00 » 
h. Krosstenslera, gra, kalkhaltig ...................... 9,00 » 
re 


Omkring 4,500 fot sydost om féregaende borrhal, 4,000 
fot nordnordost om Glumsléfs kyrka, ar en borrning (N:o 4 
Glumsléf) med Amerikansk maschinborr, verkstald, hvarvid en- 
ligt borrjournalen féljande lager genomborrats: 


Mylla . 


wo va EERE y 3 1 kt 1,50 fot 
15, uStenblandad, lera, soukbrimy........dcmenieetoe 13504» 
9 «de MLCT Clic... canis ce een aa Mi 3,00 » 
3. Morkbrun, sandblandad lera ......0.....004..... 25,00 » 
4. Lyjusgra qvick- alietalytvand ....cigedeatoknd 12,00 » 
5. Graglerasisand blandadavs.....a eee 6,25 » 
6. Sandlagertetiey.. ..cceeamept <i: deere naati ai) oy 


7. Sandblandad lera, som faller fram i halet. 55,83 


107 


8. (ira sand, blandad med smAsten ............ .. 4,10 fot. 
g. Gra sand, nagot kolblandad ............ eee 13,60 » 
10. Gra sand, blandad med sten; stenkol traffade 
vid 130,33 fots djup, lésa bitar..... Scacdipbee 9,80 » 
HP. Leaslraserdsandstent in... .i2d:iks-oqeieye< eae 24,00 » 
Os S ae 


Enligt granskning af borrprofven, saval de pa platsen be- 
fintliga, som de hemférda mindre qvantiteterna, utgéras lagren, | 
sasom a fig. 2 afven synes, af: 


a. Krosstenslera, guigra, mahanda nedat gra, 
starkt kalkhaltig, med kritkorn (motsvarar 


1 och 2 samt troligen en del af 3)......... 25,00 fot. 
b. Skiktad lera, sandig, starkt kalkhaltig, gul 8,00 » 
(Ee » » » » » erabla 4. oO » 


(Bada dessa motsvara nedre delen af 3). 
d. Sand, l|jus, ytterst fin, starkt kalkig, med 


stanglar af kritbryozoer (motsvarar 4)... 12,00 » 
e. WSkiktad lera, \jusgra, starkt kalkig (mot- 

SV ARAT BOs) ose seers cera eth eRe Ate ANC y ee 6,25 » 

Sane eibomjournalens 6) 18 sesesiecseaseb ap dee ns 1,42 » 


Skiktad lera, ljusgra, starkt kalkig, mot 
slutet mérkare och fastare (motsvarar 7)... 55,83 » 
h. Gra, kalkaktig sand och grus med rundade 
1/,—2-tums stenar och kolbitar. I sanden 
synas stinglar af kritbryozoer (motsvarar 8, 
OW orc ned) et Ae PI hai hete BE TE 4, DAT ABBY oD. 
i. Liasformationens fasta lager af fin, hvit sandsten....... 
On S20 Vi 


SS 


Anmarkningsvard ar har den stora miiktighet af 115 fot 
hvarmed de skiktade ler-, sand- och gruslagren aro utvecklade. 
De tillhéra troligen Skanes "diluviallera” och ’diluvialsand’’, och 
motsvara mahinda de lager deraf, som dro blottade i de héga 
strandvaggarne vid Hildesborg och norrut derifran. Af genom- 
skarningen fig. 2 synes, att det nedersta sand- och gruslagret h 
hvilar direkt pa sandsten, utan mellanliggande krosstenslera, 
och man skulle mahanda af detta férhallande vilja draga den 
slutsats, att diluviallagren skulle vara af hégre alder an den 
skanska krosstensleran. Men nagot sadant féljer dock alls icke 
af det ifragavarande Jagringsférhallandet, ty har finnes intet 
bevis for, att den badd af krosstenslera, som betacker de skik- 


108 


tade lagren, tillhér den aldre afdelningen af krosstenslerbildnin- 
gen. Tvartom ar det sannolikt, att den motsvarar nagon af de 
moraner, som framforts af inlandsisen, vid nagon at dess fram- 
ryckningsperioder, efter sedan aldre baddar af krosstenslera re- 
dan lange existerat inom andra kanske t. 0. m. nirliggande 
delar af Skane. Beskaffenheten af de i det understa sand- och 
gruslagret (h) ingaende bergartsfragmenten synas afven hantyda 
derpa, att detta lager egentligen ar en slamningsprodukt fran 
iildre, pa foga stort afstand') befintliga, moranbildningar, kross- 
stenslera. Gruset bestar nemligen écke till stérsta delen af den 
underliggande kolforande formationens bergarter — hvilket siker- 
ligen skulle varit handelsen om det uppkommit pa platsen sasom 
en féljd af férvittring — utan, jemte !'/,—1 tums stora af- 
rundade stenar af dessa (sandsten och stenkol), forekomma deri 
ganska ymnigt stenar af kristalliniska bergarter anda till 2 tum 
i storlek och af flinta m. fl., hvilka naturligtvis ursprungligen 
maste hafva med glacierers tillhjelp transporterats fran de trak- 
ter der sadana bergarter fro fast anstaende. Att liknande sand- 
och gruslager verkligen férekomma underlagrade af krosstenslera, 
och saledes yngre &n denna, synes dels i det firut omtalade 
borrhalet N:o 5 Glumslif, dels i ett. borrhal 6,000 fot nordost 
om foregaende, omkring 2,000 fot sydost om Qvistofta kyrka, 


der, enligt egen granskning af borrprofven, lagerféljden 2) ar: 


a. Krosstenslera, gul, kalkhaltig, med flint- 


stenar och kristalliniska bergarter ............. 13,00 fot. 
b. Krosstenslera, blagra, kalkig, med stenar af 
flinta och kristalliniska bergarter............... 18,00 » 


c. Sand, ijus, fin, kalkhaltig, med vissa lager 

af grus hvari korn och smastenar af flinta 

och kristalliniska bergarter ...............0..... 31,00 » 
d. Krosstenslera, bligra, kalkig, med flintbitar 6,00  » 


') Pa grand af de i gruset inneliggande stenarnes storlek af 2 tum eller kanske 
anda mera, : 
Nagou borrningsjournal 6fver detia borrh&l fanns vid mitt besdk ieke till- 
ginglig, men da jag granskade och wppmidite de i smala tridrannor fot for 
fot upplagda borrprofven, torde de olika lagrens maktighet kunna antagas 
vara hir ritt &tergifven. 


1 


e. Sand, gra, kalkhaltig, nagot lerig, mot 

bottnen grusig och innehallande bryozo- 

Shinar e rigs sett Maoh + shoe sepa SO le 7,00 fot. 
f. Krosstenslera, grabla, kalkhaltig, hard, med 

korn och bitar af sandsten (lias-) och kri- 

stalliniska’ beng auberseccnc sco) escent: wees 18,00 » 
g. Liasformationens fasta lager af hvit sand- 

SUCTIG Mga ieeemn: een uae ea PUERCO BS SORT Se SIRER CS GREE Sar’ ctw: Ano gee 


Se vidare profilen fig. 6. 


Vid borrning af “borrhdlet N:o 1 vid Bjuf”, beliget om- 
kring 3,500 fot sydvest om Bjufs kyrka, har enligt borrjourna- 
len genomgatts: 


DVEASVOUAD sitine Crem eae, «eBook gah 1,00 fot. 
1. ,Sand och stenblandad lera .................. 0. 18,00 » 
Pips PURITY ICY 110 RR « 98 re A aR ami 200.0 # 
SMES Le DIAnGad- leva we se nies te nee Gn et ee Ue 3,50 » 
4. Sandsten med tunna lerlager ................. » 4,50 
Heer Curae ten OGhietlintabsceypadde see fordc ms tsseenees 3,00 » 
Bo, GRE IGI EAE ry Seseetde aes Sonne maine 1,00 » 
tem eiyisand facto. Ss Be ets Mi: SE Seles As £415,060 &> 
Soe GPAMOTats aceh, Seca: SAN tuk torches ha Paes 5,00 » 
OMS ANC cc ced tse waes ts. Bie Oe mage A BPs 3,00 » 
OMMEEICOlblaIndad ssandee ce). .cs cc eee oe eee 2,00 » 
Te lepeege tl wll arch. ha)... Seetees cokenecraiease etnies ee se 0,75 » 
TG Rae SAILS GET gee Beare Aer pene as. oe marr ea eet chal 4°00 » 
J1Sio, a vd CATT eas SFE 16 lelectra 0E Pails Rae 0,50 » 
AMG Aman Gs lene edo ll Te Te tsa: eeetere cee ee 

Onn Semnve 


Af ofvanstaende N:ris 1—14 aro 3, 5, 6 och 8, afvensom 
nedre halften af 1 utan tvifvel krosstenslera; N:o 4 dr en i 
krosstensleran liggande lés sten af gra, finrandig skifferlera eller _ 
sandstensskiffer (lias); N:o 10 tillhdr troligen de lésa jordlagren, 
men huruvida detsamma ar hiandelsen afven med N:o 11, 12 
och 13 kan jag icke med ledning af de erhallna profven afgira. 
A fig. 3 aro derfér tvenne alternativ framstiilda. 


Lagerféljden i férevarande borrhal anser jag derfor vara: 


Ge (eand (FOSTe sandy... mg. 3-2-1. omkring 9,00 fot. 
b. Krosstenslera, gul, sandig, starkt kalkhaltig 
(motsvarar nedre delen af 1)..................... 10,00 » 


c. Sand, tin, kalkhaltig (motsvarar 2) .......... 2,00 » 


d. Krosstenslera, mérkgra, starkt kalkhaltig 

(motsvarar’ 3) 4) 5 "ece)...8. ae ee 12,00 fot. 
e. Sand, kalkhaltig, temligen fin (motsvar. 7) 15,00 » 
f. Krosstenslera, \jusare gra, kalkig (motsv. 8) S00 > 
g. Sand, kalkhaltig, fin, med grofre korn af 

kristalliniska bergarter (motsvarar 9)......... 3,00 » 
h. Brunsvart sand eller jord, bestaende af sma 

kolbitar och bitar af kritkalk (?), sandsten 

(lias) och kristalliniska bergarter, jemte fint 

stoft (motsvarar 10). Tillhér mahanda 

krossorasbildnin geno... apts: eee tere 2,00 .» 
i. Liasformationens fasta lager, eller forst 

5 fot krosstensbildning (motsvar. 11, 12 

och 13) och derunder fasta lagren ..... ........----:ee eters 

Oh. oh Ne 


d innehaller gruskorn och smastenar af kristalliniska berg- 
arter, gra skifferlera (lias) och flinta samt ett stort block gra, 
finrandig skifferlera eller sandstensskiffer (lias). Endast ett 
litet korn af krita kunde i profvet upptiickas. I profvet fran f 
finnas korn af kristalliniska bergarter och eéé litet korn af krita. 

Borrhalet ’N:0 2 vid Bjuf”, 4,500 fot nordvest om fére- 


gaende. Den derstiides uppgifna lagerféljden fr har nedan 


angifven. 
Matjord .:;.0..cuchsespntarisusn eee: “a Gee ee ee 1,00 fot. 
7 ‘sandblandad! letateee cece: cee ere eee USO 9) 
9.) Qvicksand ny ehce.. ete esse ree 10,25 » 
Sa Grusblandidy leragec cs seccsesc eee ene 2,00 » 
4, eOivicksand chants eee ccneeee Meee N= 3) 
5y & Gris wochiisand east. Peers an 4,00 » 
6. Sandblandad lera med stora rullstenar af 
granit & state ta Rene heath iets OMeIh me ER MeN Cielo writs aniiok hia Sih eR eee 2,25 » 
7. “Band! oth semastomie tie cit)... habe A 225 ae 
Stenblandad lera, med stora rullstenar af 
ePranitCouh One pate areace...:. (sete 16,05 7% 
9.) Sand Aer nie, cc. nectanteos heer cote. . 2 3,25 » 
10. Grus och sten med flintskarfvor .............. 207.5 TG 
11. Lera och grus med rullstenar af granit, 
gneis ioeh flinta.: (eens... aera 10326: 5 
12s GPUS yee tec... <tc LORE. ee 50.00 o> 
18. Grus och sten med n&got lera .........c... OD; eae 


14. Sandsten, hvit, mycket hard 
Gam. VY: 


GPR 


ged 


Tati. 4. 


® 
x 
z 
2 
£ 
x 
7" 
$ 
1s 
“ss 


N APosecereslepe, bi 


Fig 7. 
Byls schakt 


Py 
A 


ae 


i 


<5 


3 Q i : 

. oe ny $ 4 

{ PaaS S 

6 & x oa ats y | x 
SS re SS ARS a . 8 a3 fd 
So Oe Saeko S R 4 : 
ROR go Za SIA x x » < 
S ea enslyenys : a S : 

= CN EN SO EE ¢ 3 & © 


v 
< 
< 
Sy 
taser 
rN) 
DN 
& 
: ) 
q ts oe es - Sey a, a § 
ane WEL Te OS Ta ae ae 
eo eae Re Sean ak a ee x 3 
N pera \at iS ea es “ 8 
oN Ry eho Cer i Aveo 4 & 
: x 
iS) 
Ss 
a 
» 
s 
=. 
> 2 
Oa a 
é \ 
a > 
> IS asst 
N : 
8 
S 
Ss 
X 


8 

a 

8 

Q € a 

N > s 

rae s & 

vee - 
; 


Gemore 


iS 
\\) 
oS 
x x 8 aN a 
S) : PPR JASVDANAY T 
x 3 &\ AS { ‘A a By Roya | 
; x 38 Wiraarts SRS | 
dS 4 ANRC TORN SPP 
s eWihwage AS 8; 
ROR SELON BLRSCVAGES 
N VAG AIR 
< BN ARES | 
Ww 
Lol 
3 
peal 
S| + 
3H my 
e a — * S a 
ans: eS eS HL SBA ao aS =U aN) SET OS 
5 Se SEER FUE Bis ECE CBN Ie OE a 
¥ ROS C Wi Ce 1S Ee BIASES Cee ei 
Ny - So \i\2 = 6tl. VANS YAR Ye: Sev 
om v (ORs TYAN Rebs VS pen tN XORR GOT 
3 ‘N Sabu yee Sot as) Or}. SEEN GSES ve 
3 ; EAS Oe AOS a Ae Cra 
q NM gt ee < HSIN O WON YY ee Ty AY, 
i : Be AEN SOS Me KD BAG] 
Lal 
hc} 
a 
oe q N < 5 § iil 


= Sar 
\ 
NW 
~ ™ 
ae a 
— < ow ; 
— 
" = 
~ cas 
>= 
—— 
> 
—~ 
t DS 
= 
her ’ 
be j \ 
~ ‘ 
. 7 
ss ' i Ain 
\ * 
een! 
~ ‘ i 4 ae rd 4 " 
wi Ber ck orn ae 


thy 


; " PGA baa ae 
ri 7 ea aD ad Ait 


ee 4 . 


ip 

AP iin 
0-71 i 

4 


111 


De mig tillgdngliga profven af 1 och 2 aro fullkomligt lika 
hvarandra, bestaende af ljus, fin, starkt kalkhaltig, sandblandad 
lera, utan gruskorn och stenar. Da det redan forut var bekant, 
att marken, pa den plats der borrhalet ar beliget, utgdres af 
kalkhaltig, skiktad lera!), troligen sammanhingande och sam- 
tidig med den pa Engelholmsslatten narmare staden utbredda 
glacialleran (Yoldialeran), sa torde det icke vara allt for mycket 
vagadt att anse saval 1 som 2 fdr skiktad lera. Sandhalten i 
profven harrér mahanda fran i leran ingaende mer och mindre 
tunna sandskikt. — Profven fran 3, 6, 8, 10, 11, 12 och 13 

visa sig vara tydlig krosstenslera. Jag skulle derfér vilja har 
uppstalla foljande lagerfoljd, se fig. 4: 
a. Skiktad lera (glaciallera ?), ljus, fin, starkt 


kalkhaltig (motsvarar 1 och 2).................. 30,75 fot. 
b. Krosstenslera, blagra, nagot kalkhaltig (mot- 

ERVCATTTE 39) AO ae aa, SR Sd OR Se 2,00 » 
c. Sand, ljus, nagot kalkig, nedat grusig (mot- 

SVanaued eOChiO eee cee epee. ERNE nt, esa 5,25 » 
d.  Krosstenslera, Jjusgra, starkt kalkig (mot- 

S VARA TINO) Miers Me eees rem en. Bre teen a pea. 2,25 » 
é. Grus eller grusig sand (motsvarar 7)......... 2,20 
f. Krosstenslera, gra, grusig, kalkig (motsvarar , 

oad BI Tc CO ee ee ee ee 37,67 » 


g. Liasformationens fasta lager af sandsten 
mien notsverar 14voch f0liande)sis...adc tient aaiaerert te: 
On Sr 


Mahinda finnes i krosstensleran 7, ungefdr i midten deraf, 
mellan 75 och 77 fots djup, ett grus- eller sandlager. Enligt 
borrjournalen skulle ett sadant férekomma, men som profvet 
fran nimnda djup utvisa en art sandig, kalkig krosstenslera, 
har jag har ofvan ej uppfort nagot, sarskildt lager derfor. A 
profilen, fig. 4, ir dock, under forbehall af reservation, narvaron 
af ett dylikt sandlager antydd. 

I borrhalet ”“N:o 3 vid Bjuf”, beliget omkring 4,000 fot 


jster om N:o 2, ar lagerféljden uppgifven vara: 


meeCrulelera med einvstenarer er... ence 9,25 fot. 
2. Gra sandblandad lera med stora rullstenar 
af granit och gneis ............... Reger s.r: 38,75 » 


') Enligt muntligt meddelande af Hr A, E. TorNEBOHM. 


112 


3. Grus och smasten................. rat a ea 1,75 fot: 
4. Gra sandblandad lera med sméasten ......... 3525, . 5) 
5, Grus och, smastenme. coe Se taeda ee ee 1,00 » 
6. Gra lera med stenar af granit. ............... 2,00 » 
7a, dujusgron® sam dentist eecac--ceeee ee eyed. eee 1,25j)40 
8.  Lijwsgrons letra 2k 22s tee Apa» D 
Qz BlytSand gee cereces sano ee ere ee ey tetera 1,50 » 
ro. ‘Gul«lera smedismastenmt2e5 22) -8.. ae: i ssa 
11. Gul. sandstets. occa cc ute oe ast steer 
On S. ¥ 
Vid profvens granskning visade det sig — hvilket redan 


af ofvanstaende temligen tydligt framgar — att 1, 2, 3, 4, 6,8 
och 10 utgéres af tydlig krosstenslera. De sarskilda lagrens 
natur och maktighet (se fig. 5) torde nairmast angifvas salunda: 


a. Krosstenslera, gul, kalkhaltig (motsvarar 1) 9,25 fet. 
b. Krosstenslera, gra, kalkig, mer eller mindre 

grusig (motsvarar 2,,3 och 4) ..... ........... AS, Toe 
c. Sand, oren, grusig, ej kalkig (motsvarar5) 1,00 » 
d. Krosstenslera, blagra, kalkhaltig (motsv. 6) 2,00 » 
e. Sand, smutsig, e} kalkig, med grus (mot- 


svaral "Ze. 4b taseckcccsee ects eee cana ee 1,25 » 
f. Krosstenslera, morkgra, kalkig, sandig (mot- 
Svarar 8) A eae cere ner ce eee eee Oe 


g. Sand, smutsig, grusig, e) kalkig (motsv. 9) 1,50 » 
h. Krosstenslera, rostgul, ej kalkig, sandig 
(motsvarar” TO) oe eee eee eee Ts BSe 2b 
2. Liasformationens fasta lager, af gul sandsten m. m. 
Ores: We 


I a finnas korn af krita samt bitar af flinta; b visar sig 
ej innehalla annat an korn och stenar af kristalliniska bergarter, 
I d har jag, utom sistnimnda bergarter iakttagit en sten af 
qvartsitsandsten (kambrisk?) samt sma korn af krita. I f fin- 
nas bitar af stenkol och liassandsten. 

Enligt prof, tagna, for hvarje fot, vid schaktsankningen af 
Bjufs stenkolsschakt, skulle de lésa jordaflagringarne der vara 
foljande: 


‘ { Gul krosstenslera, kalkhaltig.... ...00....006... 5,00 fot. 
* \ Gulbrun krosstenslera, e} kalkhaltig .......... 4,00 » 

p, { Gra krosstenslera, ej kalkhaltig..........0...... 2,00 » 
’ \Gra krosstenslera, starkt kalkhaltig......... .. 42,00 » 


c. Grusig, lerig sand, eller sandigt, lerigt grus 2,00 » 


113 


d. Gra krosstepslera, ljusare och mérkare, starkt 


Kaba ihe eae ce kt De a he 14,00 fot. 
é€. Gul krosstenslera, starkt kalkig.................. OOO 
f. Rostgult, sandigt grus, ej kalkigt, narmast 
liknandecktosstens¢res a.aes.quvtt anak ~ 3,00 » 
g. Liasformationens fasta lager; brungra, hard, 
tat lerjernsten, ej kalkig-.... .............. ts ree os Sree He 
O.L SUV: 


Den kalkhaltiga krosstensleran l (se fig. 7) ar till fargen 
{jusare och mérkare gra, nemligen férst 12 fot ljus, sedan 10 
fot moérkare, och underst 21 fot ljus. Profven af krosstensleran 
visade vid 43—45 och vid 58 fots djup spar till skiffrighet, 


men de innehéllo afven der gruskorn och smastenar. Vid gransk- 


ning!) af profven fran de siirskilda baiddarne krosstenslera, 0, 


d och e, har det visat sig, att de alla innehalla gruskorn och 
smastenar af kristalliniska bergarter, af liasformationens berg- 
arter, t..ex. stenkol, brandskiffer, sandsten, lerjernsten, skiffer 
eller skifferlera, samt af krita och flinta. Dessutom har jag 1 
d iakttagit en liten rundad sten af grahvit kalksten (silurisk?) 
och en bit gra, kalkig skiffer (silurisk?) samt sma, nagra linier 
stora, bitar af en ljusgra, sandfri, kalkhaltig lera. Stenkols- 
bitarne, bland hvilka flera aro 1,5 a 2 tum stora, aro talrikast 
i b; ie forekomma flera bitar af rostbrun skifferlera och rost- 
brun sandsten, samt en bit brunréd keuperlera. Det mellan 
krosstensbiddarne 6 och d liggande gruslagret ¢ bestar till stér- 
sta delen af qvartskorn och nagot rundade smastenar af kri- 
stalliniska bergarter, qvarts och brunaktig skiffer, samt inne- 
haller afven korn af krita och fragment af kritbryozoer. Det 
underst liggande rostgula gruset imnehaller, jemte sadana af 
kristalliniska bergarter, kantnétta smastenar och korn af krita, 
flinta, ljus samt rostbrun sandsten (lias) och hvitgra qvartsit- 
sandsten (kambr?). Det ar delvis sammankittadt af jernockra, 


samt utgér troligen en slags krosstensbildning. 


') Den mig tillgangliga ringa qvantiteten af hvarje prof har icke tillatit att 
genom slamning mera fullstiindigt underséka de i krosstensleran ingiende 


bergartsfragmenten. 


114 


Vid de fem sist anférda stallena utgéres den nairmast pa 
berggrunden liggande jordarten af krosstenslera. Sa ar afven 
hindelsen vid Lilla Tornhult i Allerum s:n., omkring | mil 
norr om Helsingborg, afvensom vid Mérarps schakt. omkring 1 
mil dster om n&mnda stad, sasom af genomskarningare figg. 
10 och 11 synes. Vid Allerum schaktade man ned genom 5 
fot gul, sandig, ej kalkhaltig krosstenslera, 1 fot blagra, lerig, 
starkt kalkhaltig dito, 4 fot gulgra, mera sandig krosstenslera, 
ej kalkhaltig, med smastenar och nagra fa kritkorn, samt underst _ 
14 fot blagra, temligen lerig, kalkhaltig krosstenslera med krit- 
korn och flintbitar samt stenar af kristalliniska bergarter m. fl.; 
under denna badd vidtogo den kolférande formationens fasta 
lager af skifferlera. Anmiarkningsvard ar har den i icke kalk- 
haltig gul krosstenslera inneliggande blagraa, starkt kalkhaltiga. 
— Der borrhalet N:o 3 Raus ar belaget, 4,000 fot NV om 
Raus fisklige, tyeckes deremot krosstenslera helt och hallet saknas. 
Enligt granskning af de upptagna borrprofven forekomma fél- 
jande lager, askadliggjorda a fig. 9. 


a. Sand, qvarts och faltspatssand, ej kalkig..... 8,0 fot. 
b. Grad sand, kalkig (korn af qvarts, faltspat 

OGhiysflin tad staeseces.cGeces Seb conceee ae teReeenTe e een 10,0 » 
c. Grus, strandgrus med 1—11/, tums stenar 

af kristalliniska bergarter, flinta o. s. v....... Oe 6 
d. Sétvattenstorf med Eqvisetum m. m. ......... 0,5 |» 


é. Grabla lera, nagot gyttjeartad, ej kalkig..... 25,5 » 
f. Gra sand, ej sardeles fin, vissa skikt finare 


OOM KALE R AI ceccoe ctr ecewni tee geese ork eRe 10,6, 
g. Gra lera, starkt kalkig, med nagra sma 
sAdKOMN. iG: AGS hn oe. RIOR al By, ee Ose a 
h. Gra sand, starkt kalkig, med grus ............. 130. 5 > 
t. Liasformationens fasta lager af sandsten.................... 
One stay. 


Profvet fran lagret e har vid slamning, som pa min an- 
hallan godhetsfullt utférts af Hr A. NaTHorst, befunnits icke 
innehalla spar af hvarken arktiska eller andra vaxtlemningar. 

I ett borrhal, af mellan 1 och 2 fots diameter, som aren 
1872—1873 neddrefs vid Hakantorp by, halfvigs mellan Lund 
och Landskrona, genomborrades enligt den férda borrjournalen: 


mur Qvicksandwiied) sand sie! obese 16,0 fot 
2. Sandsten, gria...... re 5 Pi oe ere Bi SS oa DeOueay 
3, , GbVieKSahias med, etd, =... ce eee ken SOP 
aye Gis "ochtesteneee-— ie, |e a ee 1s 8,0 » 
5. otorreskullersten med .lera .4.20.0..00ceedia SE es 
Gime eall ote riyn sees: cade eecee rian Ae eve eee 2,5 » 
77 andre kullersten=med) lera ..- ee, 10,5 » 
se pS Mastenmmed Merigeer Seen ieee 62,0 » 
OMMEGTLUSMOCHESATIO UR pirat Meera ee so cfaat ce 20? 
STOP LUN Tiae S ON Clam ctor arte hn Sete MERE Rd cn ote 54,0 » 


Troligen aro numren 2——7 en mer och mindre sandig kross- 
stenslera. N:o 2 och 6 dro utan tvifvel lésa block af sandsten 
och kritkalk. Uti krosstensleran traffades vid borrningen en 
stor mingd block och stenar, Anda fran ett djup af 75 fot 
upptogos stora stenblock pa det sitt, att en man nedhissades i 
det rérklidda, 2 fot vida borrhalet, der, med vanlig bergborr och 
sligga, borrade och kilade sénder blocket, hvarefter de skilda 
styckena upptogos af den ater upphissade mannen. Vid mitt 
besék pa platsen, sedan borrningen pa 215 fots djup redan var 
afslutad, fann jag en stor mangd stenar och block upptagna ur 
krosstensleran; flera hade en storlek af 1,6 och 2 fot. De be- 
stodo manga af gréfre och finare gneis, réd och rédlatt; nastan 
svart trapp eller basalt, en af réd kalksten, tva@ af gra, lius 
sandsten, troligen kambrisk, ett par af eurit, flera af gra och 
svart flinta, saltholmskalk samt silurisk skiffer. En 1 fot stor 
sten af saltholmskalk var férsedd med utmarkt tydliga glacier- 
repor. Stenarne och blocken aro ej runda, men hafva ganska 
vil afrundade hérn oeh kanter. I den under krosstensleran 
liggande kalkhaltiga sanden, hvaraf en stor mangd var upp- 
tagen, lar man mot slutet af borrningen traffat sma och anda 
till flera tum stora stenar af kritkalk, silurisk skiffer och flinta. 
Den innesluter dessutom en icke ringa mangd stérre och mindre 
kolbitar. Da sanden naddes vid borrningen uppsteg mycket 
vatten i borrhalet. 

Vid en borrning, som helt nyligen utférts vid Léddesborg, 
utmed kusten mellan Malmé och Landskrona, fir erhallande af 
vatten, triffades, pa 249 fots djup, sedan, enligt borrjournalen, 


116 


flera lager lera, grus och sand (troligen krosstenslera med deri 
liggande skiktade lager) blifvit genomborrade, ett “mosslager 
med vixtrétter.” Ett mig af detta lager tillsandt prof utgéres 
af en, med en mangd vaxtfragment blandad, temligen grof sand, 
ganska lik sadan man ofta dnnu i dag ser a vissa stallen vid 
hafsstranderna. Af dessa vaxtfragment utgéres till stdrsta 
delen af sma, en eller ett par linier langa, bitar af bark 
samt delar af rétter och qvistar, som aro rundnétta 1 féljd af 
den slitning mot sandkornen de varit underkastade da lagret, 
annu obetackt, lag éppet fdr béljrérelsen vid nagon forn strand. 
Profvet inneholl afven fragment af skalbaggar samt nagra mos- 
sor, hvilka annu ej kunnat bestimmas, samt nagra smulor af - 
bernsten. De narmast underliggande lagrens beskaffenhet ar for 
mig annu obekant. 

Manga af de i Engelholmstrakten under de senare aren 
utférda djupborrningarne torde komma att lemna rika upplys- 
ningar om de lisa jordlagren derstiides, da de dervid samlade 
borrprofven, om hvilka jag erhallit benaget léfte fa taga kanne- 
dom, blifvit pairmare jemférda och granskade, och fdr hvilka 
jag hoppas framdeles blifva i tillfalle att redogéra. Intill dsss 
ma afven hvarje férsdk, a min sida, till de i det féregaende 
omtalade lagrens identifiering uppskjutas. 


NORDENSTROM, G. Jakttagelser rérande Solstads koppargrufva. 


(Hartill tal. 5, 6 och 7.) 


I trakten omkring Waldemarsvik och sedan séderut anda 
nedemot Oskarshamn forefinnas uti skargarden och dess narmaste 
grannskap ganska manga fyndigheter innehallande kopparmalm. 
De fleste af dem aro af féga betydenhet. 

Den mest framstaende bland dessa fyndigheter, bade genom 
sin maktighet och det stora djup af dfver 1,000 fot till hvilket 
den blifvit efterféljd, ar den hvarpa Solstads grufva, belagen 
ungefaér midt emellan Westervik och Oskarshamn, blifvit bruten.- 


117 


-Utom_ det att djupet, nast grufvorna vid Falun och Atvida- 
berg, salunda ar det stérsta hvartill nagon fyndighet inom landet 
hittills blifvit bearbetad, erbjuder Solstads grufva ett sarskildt 
intresse i geologiskt hanseende genom de gangar af trapp, hvilka 
under fyndighetens tillgodogérande iakttagits afskira malmlagret, 


‘och den torde derfér fértjena att med nagra ord omnimnas. 


Den radande bergarten utgéres har, liksom nastan 6fverallt 
i nu ndmnda trakter, af gneis. Flerestides ar dess gneis-struktur 
mindre tydligt utpraglad, men i allméanhet kan dock iakttagas 
en nagorlunda tydlig strykning i nordvest —sydost eller samma 
stryknings riktning, som bergarterna ega éfverallt bade i denna 
trakt och vidare norrut anda. till Ostergitlands af siluriska 
bildningar. betiackta slattland. Till strukturen ar den mera grof- 
ain finkornig och till fargen dels rédaktig, dels gra, beroende 
detta som vanligt pa fargen hos den ingaende faltspaten, som 
mestadels utgéres af orthoklas, men stundom ock af oligoklas. 
Af gneisens Ofriga bestandsdelar ar glimmern svart och qvartsen 
ljusgra till nara hvit samt bada ingaende i sa betydlig mangd 
att bergarten oftast har det utseende, som den i normalt tillstand 
brukar hafva. 

Uti denna gneis férekommer vid Solstad ett linsformigt lager 
af dels mdrk dels ljusgra qvarts, mer och mindre genomsatt af 


.svart glimmer, men foér dfrigt alldeles lik den qvarts, hvaruti 


kopparmalmen vid Falun och flerestides inom landet plagar 
aterfinnas inlagrad. Den utgér afven har malmens_ lagerart, 
utanfor hvilkens granser icke nagot fyndigt star att. upptiicka. 
Qvartslagrets hufvudriktning och strykning é6fverensstémma full- 
komligt med den omgifvande bergartens och detsamma, ar afven 
fallet med de rander och linsformiga partier af kopparmalm och 
gneis, som det innesluter. 

_ Liksom vid de flesta andra af vara kopparmalmsfalt utgéres 
malmen af kopparkis, men den dr ej sa uppblandad med andra 
svafvelmetaller, som den vanligen brukar vara. Till och med 
svafvelkis och magnetkis, hvilka annars alltid aro kopparkisens 


trogne féljeslagare, upptrada har i sa ringa mangd, att malmen, 


118 


der den forekommer samlad, haller icke sa obetydligt mera koppar 


in andra svenska grufvors rikare malmer. 


Fyndigheten har en ganska regulier sidostupning af cirka 
150° at sydvest och ett likaledes mycket konstant fallande i 
falt af 30 a 40° at nordvest; tafl. 5.och 6. Vanligen har den 
varit mest samlad i grufvans nordvestra anda, och dess sam- 
manlagda bredd har der kunnat uppga till 15 a 20 fot; i syd- 
dstra delen af grufvan har den deremot férekommit mera spridd, 
men dess kopparhalt har dock, till féljd af den‘ ringa inbland- 
ningen af andra svafvelmetailer, plagat uppga till 3 a 5 procent. 
Sammanfattas detta med hvad nyss namndes om lagerarten 
erhaller en horisontel genomskarning af fyndigheten det utseende, 
som ar angifvet a tafl. 7, fig. 2. 


I strykningsriktningen har den icke ansetts lénande att 
efterfélja sardeles lange; stérsta langden pa grufvan uppgar 
nemligen ej till mera an omkring 250 fot. 

Tvenne sirskilda ganger har det intraffat att savaél malmen 
som dess lagerart blifvit helt tvart afskurna af en trapp liknande 
bergart. 


Férsta gangen hinde detta vid 480 fots afvagning, tafl. 6. 
Trappen inkom fran liggandet med en stupning at sydvest af 
cirka 50° fran lodlinien. Under densamma patraffades vid fort- 
satt afsiinkning forst qvarts med nagot chlorit och kopparkis, 
sedan ater trapp, derpa qvarts ea nagot malm samt slutligen 
anyo trapp. 


Under denna tredje trappgang, hvilken ej sasom de andra 
gick in i hangandet utan syntes ga tillbaka in i liggandet, ater- 
kom malmen, a vid pass 580 fots afvagning, med sin lagerart, 
den gra qvartsen, af alldeles samma beskaffenhet, som den varit 
& hégre afvigningar. I afseende pa fallandet i falt egde icke 
heller nagon skiljaktighet rum, men sidostupningen blef nu mycket 
mindre och dessutom hade fyndigheten i sin helhet el bes 
tydligt forflyttad at sydost. 


a________ Dagoepringar a« 50 lots alvagping. 


aL ee Horisont. geromnskarning & 98° ~ 


‘ : ane ate 189 ‘4 
wots 277 ¢ 
‘ %20 ” 
aes : i Be Gino ES a5 2 
| : erates S20 7 
| i 2 i = : 710 ” 
y 4 - a ieee w V77 ” 
5, : | ‘ ye ee. ; 
. 2 ie: nip A re ; 1 850 % 
PoRG oh : g35 St, 
y, f i / 
| : 
ati Sed 


1000 ” 


£00 for, 


Geol Féren’ Forhand. Bd Il. : ; eke 


TRAP DT OF GL AL NOL SEO © GTUSUA 


tthe 900 Lots whvigretrg. 


Skala 1:f600. 


Tu dr profil 


_ Cf Ajupaste telex wf 
Solstads gorulvea. 


Shale 1400 


SI Sones ees oh bn CO Ce 
WY do 
y Es? 
+ KS : 
ee Se Si 
oe) +, && 
+ 
Fg SVQ! 
ETE IORI 
= 4 


Ro 


YY, Gres. 


Sod Grd: GUare 4. 


4 
LO! Kopparzm xlzee. 
fe) 


YY ae 


Utarn shale 
he 


wie Uke “bees Sees cna Ra ae 


+ 
2k Fake a ‘ 
Wet o9 wee 


119 


Brytningen fortgick sedan obehindradt till 815: fots afviig- 
ning, men da inkom anyo trapp fran liggandet och afskar malmen 
alldeles pa samma sitt som vid 480 fots afvigning. 

Under antagande att malmen afven nu borde vara att triffa 
at samma hall, som den aterfanns a 580 fots afvigning, anlades 
en sdinkning, genom trappen med nagon stupning at sydvest, och 
fran denna, som sedermera blifvit afsinkt till ett djup af 6fver 
200 fot eller till nagot éfver 1,000 fots afvagning, har man 
under de senare aren genom tvirorter, likaledes riktade at syd- 
vest, sékt skaffa sig en noggrann kunskap om afskadrningens natur 
och hvarest malmen bér vara att traffa. 

I hvad man dessa &innu pagaende undersdkningsarbeten 
lyckats synes af tafl. 7, fig. 1, som framstiiller en profil af sink- 
ningen och dess at sydvest drifna tvarorter. 

I sainkningen har salunda endast férekommit réd gneis under 
trappen, som circa 50 fot atféljde sinkningen, men sedan gick 
in i dess hangande. 

Det férsta tvarortsarbetet, a 850 fots afvigning, gaf endast 
en malmtom gra qvarts, men saknar likval icke sitt intresse, 
emedan man hiarigenom har fatt reda pa gransen emellan den 
gra qvartsen och gneisen a denna niva. 

I tviérorten a 935 fots afviigning antriffades, sedan den en 
tid gatt i gneis och férst gra qvarts af obetydlig miktighet samt 
derefter trapp blifvit genomgangen, vacker malm jemte qvarts, 
men vid ortens vidare framdrifvande eftertraddes detta inom 
kort férst af trapp och sedan af gneis. 

Att detta malmfynd, som nagon tid vidare undersdéktes med 
ortarbeten efter dess strykningsriktning, icke hade nagot dérekt 
sammanhang med den sékta malmen angafs genast deraf, att, 
qvartsen, som medféljde kopparkisen, icke var gra, sasom den 
vanliga lagerarten, utan mestadels mjélkhvit eller af det utseende, 
som den ofta brukar hafva da den upptriider sasom sprickfyll- 
nader i vara aldsta lagerbildningar. 

Genom det innu cafslutade ortarbetet a 1,000 fots afvig- 


ning synes man deremot kommit det sékta malet ganska nara. 


120 


Trappgangen, som hégre upp alltid stupat at sydvest, har 
har en helt annan stupning eller cirka 25° at nordost och, med 
stéd af hvad vid forra afskarningen iakttogs, skulle saledes nu 
vara férhoppning att, da trappen har benaigenhet att aterga in 
i liggande vaiggen, malmen snart nog bér aterfinnas. Sjelfva 
lagerarten, den gra qvartsen, har, sasom profilen visar, afven 
for langesedan patraffats och ortarbetet fortgar annu i samma 
bergart utvisande en icke ringa maktighet hos densamma. Stun- | 
dom har denna qvarts afven befunnits halla nagot koppar- och 
svafvelkis, men nagon samlad malm har annu icke patriiffats. 

I daggytan upptrada afven gangar af trapp i liggandet, 
tafl. 6, med samma sidostupning som malmlagret, eller at syd- 
vest, och det har mycken sannolikhet for sig att dessa trapp- 
gangar ega direkt samband med dem, som pa djupet inkomma 
i grufvan. 

Maktigheten hos savial dessa gangar som de nere i grufvan 
observerade ar mycket omvexlande, men i allmanhet ej stérre 
ain omkring en fot. Pa sidorna fro de omgifna af mer eller 
mindre tjocka skélar af talk. 


HELLAND, A. Om en Stigning af Landet ved Hardangerfjorden 
i en geologisk serdeles ner Tid. 


I sin udmerkede Afhandling: “Underségelser om, hvorvidt 
i Norge, saaledes som i Sverige, findes Tegn til en Fremstig- 
ning af Landjorden i den nyere og nyeste geologiske Tid’, resu- 
merer Prof. KEILHAU Resultaterne af sine “‘Underségelser saa- 
ledes: "Fuldkommen Vished for, at nogen Del af Norges Land 
i det sidste Tidsrum har hevet sig til en stérre Héide over 
Havet, er ikke at erholde af de anférte Data.” — ”’Forsaavidt 
som vi’, bemezrker han senere i dette Resumé, “have udstrakt 
vore Underségelser til Tidsrum, der ligge foran de historiske 
Mindesmerkers Periode, have vi paa alle Landets Bredder fundet 
en Mengde Natur-Monumenter, der paa det bestemteste vise. 


121 


hen paa forhenverende Héideforhold mellem Hav og Land, mer 
eller mindre forskjellige fra de actuelle.” Med Hensyn til Spérgs- 
maalet om en Stigning af Norge i historisk Tid, da gjelder 
fremdeles KEILHAUS Ord, at vi ingen fuldkommen Vished have 
om en saadan Stigning. At den Tid, i hvilken den sidste Stig- 
ning paa 100 till 150 Fod af Landet har fundet Sted, geologisk 
ligger vor egen ner, viser, som bekjendt de postglaciale Skjel- 
banker, hvilke kun indeholder et Par Arter, der fortiden ikke 
findes ved vore Kyster. '). 

eB Lag af Plantelevninger, som jeg har fundet i Hardanger, 
synes mig at vise, at Stigningen af de sidste halvhundrede Fod 
her har fundet Sted i en Tid, der ligger geologisk talt vor egen 
seerdeles ner, idet Floraen paa Stedet var i det hele den samme 
som nu i den Tid, da Landet stod halvhundrede Fod lavere. 
Jeg vil beskrive de Forhold, hvorunder disse Plantelevninger 
forekommer. 

I de Dale, der fra Fjordene skyder sig op mellem Fjeld- 
masserne i Norge, ligger hyppigt Terasser af forskjellig Héide 
over Havet 7); de bestaar af lése Stene og Sand undertiden med 
Indleininger af sandblandet Ler; i disse Terasser, der nu og da ° 
viser Spor af Lag, gjenfindes det Materiale, som Elvene under 
en tidligere hdiere Havstand har bragt ned til Havet, og deres 
Bygning er 1 det hele identisk med de lése Masser, som Elvene 
den Dag i Dag afsetter, hvor de munder i Fjordene. 

T en af disse Terasser mellem Gravens fjord og Gravens 
vand i Hardanger har jeg fundet Levninger af Planter, fore- 
kommende paa en saadan maade, at de viser, at Landet har 
steget de sidste 16,5 meter saa lang Tid efter Istiden, at Landet 
da var bevoxet med Furu og Hassel. 

Paa den omtalte Strekning mellem Gravensfjord og Gravens- 
vand forekommer Terasser i forskjellig Héide; efter mine Maa- 


') M. Sars. Fossile Dyrelevninger fra Qvarterperioden. 

*) Om disse se: ’ 
Kserutr. Om Skuringsmerker, Glacialformationen og Terasser. 
Sexe. On the rise of land in Scandinavia. 


122 


linger er Tvinnenes Héider félgende 9, 16.5 og 41 Meter af de 
Terasser, der ligger foran Gravensvand'). Wandets Héide fandtes 
29 Meter. Foruden disse Terasser findes ovenfor Vandet og 
paa Dalsiden ovenfor Gaarden Kjerland héiere Terasser. 
Indleiet i den anden Terasse fra Havet, altsaa i den af 
16,5 Meters Héide, fandtes det omtalte Lag bestaaende af Styk- 
ker af tynde Stammer og Kviste med iliggende Furukongler 
og Skaller af Hasselnédder. Dette Lag kom oprindelig til syne 
derved, at en liden Bek, kaldet Sagevekken, som falder ud i 
Elven fra Gravens Vand, for noget over 20 Aar siden under 
en Flom rev ud et stort Stykke af Terassen, og derved blottede 
Laget paa en Strekning langs Bekken, Efterhaanden var det 
dog atter blevet bedekket af lése Stene og Sand, der var rullet 
ned af Terassens Sider. Ved at grave lidt i Bekken kan man 
midlertid snart faa fat i Laget og deraf udrive stérre Stykker. 
De af Egnens Beboere, der havde beségt Stedet paa den Tid, 
da Laget laa blottet langs Bekken, havde seet, at dette laa 
inleiet i Terassen. Hvis dette forholde sig saa, maatte man 
ved at grave en skaktformet Fordybning i Terassen treffe paa 
~Laget. Jeg lod derfor paa Terassens Side grave et Gesenk og 
naaede med dette giennem félgende Afleininger. Overst laa et 
Lag af stérre Stene med grov Sand af 0,3 Meters Megtighed; 
disse udgjorde diensynligt det lise Materiale, som var rullet 
nedover Terassens Sider i de senere Aar. Derefter traf jeg paa 
et ganske tyndt Lag af Stene farvet sort af lidt iblandet Muld- 
jord, derunder kom grov Sand, kun nu og da med Stene af 
indtil en knyttet Neves Stérrelse. Det var her tydeligt, at jeg 
var naaet ned i den oprindelige, uforstyrrede Terasse; thi en- 
kelte Lag af mindre Stene i den grove Sand kunde félges langs 
Siderne af det lille Gesenk; efter at Gravningen var fortsat 
0,5 Meter ned giennem dette Lag af Sand med Stene, traf jeg 
paa Laget af Plantelevninger. Det var temmeligt fast og paa 


') Om den geologiske Grund til Beliggenheden af Morener og Terasser foran 
Indséer se min Afhandling: Die glaciale Bildung der Fjorde und Alpenseen 
in Norwegen. Poggendorffs Annalen der Physik und Chemie. Band CXLVI. 


123 


Grund heraf saavel som paa Grund af den sterke Vandtilgang 
kunde jeg ikke med de primitive Redskaber, der stode til min 
Raadighed, giennembryde Laget for at bestemme dets Megtighed; 
men den maa, at slutte efter de Stykker, som jeg brid ud af 
samme i selve Bekkeleiet naa op til 0,2 Meter. Ved denne 
Gravning blev jeg altsaa overbevist om, at Plantelaget ligger 
indleiet 1 Terassen. Héiden over Havet af selve Plantelaget 
fandt jeg som Middeltal af 3 Maalinger til 9,4 Meter. Héiden 
af Terassens Pynt umiddelbart over Laget 15,4 Meter; selve 
Terassens Overflade lenger ifra Pynten 16,5 Meter. 

Selve Laget bestod som omtalt af Trastubber og Kviste; 
de enkelte Kviste var som oftest ikke runde, men fladtrykte 
paa Grund af Vegten af den ovenpaa liggende Terasse. Furu- 
kongler og Skaller af Hasselnddder kunde med fuld Sikkerhed 
erkjendes som oftest 1 en serdeles vel conserveret Tilstand. 
Foruden Furu og Hassel forekom i Laget flere andre Tresorter, 
som jeg ikke sikkert kunde erkjende; de syntes at vere Birk, 
Older og Rogn. 

Forekomsten af dette Plantelag i Terassen synes mig at 
vere af Interesse af den Grund, at den viser os Floraens Over- 
ensstemmelse med den nuverende paa en Tid, da Egnen her 
stod omkring halvhundrede Fod lavere. 

At de forskjellige Terasser foran Gravensvand med _ sin 
Overflade viser forskjellige Havstande, maa ansees som utvivl- 
somt. erassen, hvis Overflade ligger 16,5 Meter over Havet, 
viser os, at Landet til en Tid har ligget disse 16,5 Meter lavere. 
Da Laget med Planter ligger midt i Terassen, er disse Planter 
eldre end den overliggende Del af Terassen. Planterestene 
med de i samme liggende Smaastene maa ligesom det évrige 
Materiale i Terassen af Elven vere fort ud i Havet. Siderne 
af Elvene i Hardanger har sandsynligvis dengang ligesom hyppig 
nufortiden, veret bevoxet med frodige Treer og Buske, saa det 
er vel tenkeligt, at mindre Trestammer, Kviste, Hasselnédder 
og Furukongler er af en Storm blest af Treerne og af Elven 
fort ud til Séen med det ovrige lése Materiale. Senere er det 


124 


blevet bedekket med Sand og Sten, som Elven har foért ud, og 
derved blevet hindret i at forteres. Dette maa have fundet Sted 
paa en Tid, da Egnen her stod saa meget lavere som Overfladen 
af Terassen, der indeholder Plantelevningerne, viser (16,5 Meter). 
Vi kan altsaa af Forekomsten her slutte, at den sidste Stigning 
af Landet paa dette Sted maa vere foregaaet i en Tid, da der | 
voxede Furu og Hassel. Af Skallene af de fundne Hasselnédder 
kunde man tydeligt se, at Nédderne have veret modne, hvaraf 
man atter kan slutte, at Klimatet paa den Tid, da den om- 
talte Terasse dannedes, ikke kan have veret synderligt forskjel-— 
ligt fra det nuverende. 

At der under Istiden i de nedre Fjorddale af Hardanger 
ikke har kunnet voxe Furutreer og Hasselbuske, maa ansees 
som givet; den sidste Stigning af Landet er altsaa foregaaet 1 
‘det mindste saa lang Tid efter Istiden som der fordres, for at 
disse Treer, der i et og alt ligner de nuverende, kunde ind- 
vandre i Landet og bevexe Elvebredderne. De _ postglaciale 
Skjelbanker viser, at der i den Tid, da Landet stod 100 til 150 
Fod lavere, var et mildere Hav end under Istiden. Ogsaa fos- 
sile, marine, postglaciale Skjzl findes i en Terasse foran Gravens- 
vand, nemlig i den, der har en Héide af 41 Meter og som ligger 
umiddelbart for Enden af Gravensvand. Disse Skjezl, der findes 
i sandblandet Ler i Terassen, ligger i en Héide af 25 Meter 
over Havet. Man stédte paa den ved Omlegningen af Veien 
til Gravensvandet, og en Del Préver af disse Skjel, samlede 
af Hr J. AGA har Hr. Stipendiat G. O. Sars havt den Godhed 
at bestemme for mig: 


Cyprina islandica, 

Pecten islandicus, 

Pecten striatulus, 

Mya truncata, 

Anomia ephippium, 
Tellma proxima, 

Astarte suleata, -: 
Astarte compressa, 
Acmeea virginea, 

Mytilus edulis, 


SS SC 


| 
| 
| 


125 


Littorina littorea, 

Trochus tumidus, 
-Cardium echinatum, 
Cardium fasciatum, 
Saxicava rugosa, 
Toxopneustes drébachiensis, 
samt forskjellige Serpler. 


Samtlige disse Skjel findes omtalte af Prof. M. SARs som 
forekommende i vore postglaciale Dannelser. !) 


PETTERSEN, K. Om Gabbroen paa Setiland. Vest-Finmarken. 


Ved nermere at undersége de under sidste sommer indsam- 
lede haandstykker af gabbro (og hypersthenit) fra Seiland, blev 
jeg opmerksom paa at feltspath-bestanddelen i stenen navnlig 
fra Seilands sydostlige hjérne i strégene om Bekkafjorden viste 
et fra den almindelige labrador noget afvigende preg. Bjerg- 
arten danner her en temmelig grovkornig forbindelse af et mérkt 
augitisk mineral — antagentlig hypersthen — samt et graaligt 
i det blaa stikkende gjennemskinligt feltspathspecies med fin 
tviliingstribning. Dette mineral smelter tungt for bleseréret, 
dekomponeres som fint pulver fuldstandigt af kogende saltsyre 
under udskillen af Kiselsyre i pulverformig tilstand. Filtratet 
indeholder foruden lerjord ogsaa en betydelig del Kalk. Da den 
til analysen anvendte préve blev udslaaet af en ganske frisk 
uforvitret sten, synes de nevunte forholde med temmelig bestemt- 
hed at antyde at feltspathbestanddelen her er amorthit og ikke 
labrador. 

Denne hypersthenit synes saaledes nermest at kunne stelles 
sammen med den af Prof. A. ERDMANN i hans "vagledning till 
bergarternas kiinnedom” pag. 158 omhandlede artforandring af 
hyperit fra Radmans6 sogn i Roslagen. 

Anorthit er saavidt mig bekjendt ikke fér paavist inden 
de norske gabbroer eller hyperstheniter. I A. ERDMANNS nys- 


Place: 


126 


nevnte verk siges der dog om den saakaldte norit, “at den be- 
star af en krystalliniskt-kornig blandning af labrador (eller anor- 
tM? An 0: Sey Va 


GUMALIUS, Orro. Cuprit fran Bengtstorp. 


Den sedan gammalt kinda stora kalkbildningen, som, med 
en ganska betydlig bredd, stricker sig flere mil i langd fran 
sjon Elflangens sédra anda férbi Wikern, Fasjén och Usken 
till Rossvalen, ar pa atskilliga stillen éppnad dels medelst sten- . 
brott for vinnande af »limsten» till hyttorna, dels ock pa sista 
aren for framdragande af jernvagar. I de flesta af dessa brott 
visar sig kalkstenen temligen fattig pa frammande mineraler. 
Endast stralsten och grammatit, nagra, sasom pseudomorfoser till- 
komna, talkmineraler, gul glimmer samt pa enstaka stillen ser- 
pentin fdrorena kalken séder om Fasjén. Dessutom traffar man 
har och der litet kis samt, vid nérmare undersékning, qvartskorn 
och qvartskristaller, af samma farg och utseende som kalken, dels 
sasom enstaka korn, dels sasom mera sammanhangande lameller. 

I sadana qvartslameller triiffas, i en spriingning i Bengtstorps 
by vid Nora—Karlskoga jernvag, 1 mil sydvest fran Nora stad, 
korn af ett svartgratt, metallglinsande, sprédt, mineral, vanligen 
omgifvet af gréna malakitanflog. 

Mineralet har rédbrunt streck, léser sig i ammoniak och i 
saltsyra. Syrelésningen férandrar fairg, men ger ingen fallning, 
for ammoniak. Innehaller icke svafvel. 

Mineralet visar sig salunda, oaktadt sin mérka farg, an- 
tagligen vara cuprit. 


Tillgangen pa material medgaf icke vidare undersdkningar. 


127 


GuMaLivus, Orro, Mineral frén Bjelkes grufva pé Areskutan. 


Ledamoten af Geologiska Féreningen, Bergmistaren I. Ny- 
BERG i Hernésand, har till mig inséndt ett mineral, som han 
tagit i Bjelkes grufva pa Areskutan i Jemtland, med begiran, 
att jag skulle lata nagot narmare underséka det, samt sedan 
meddela Féreningen resultatet. 

Mineralet ar hvitt, icke kristalliseradt, ganska list, fyller 
haligheter i kopparmalmen och lar ej vara sallsynt i grufvan. 
Det ar i ringa man lésligt i vatten och gifver detta en salt och 
nagot sammandragande smak; det afger vatten vid upphettning 
i kolf, léser sig latt i svafvelsyra, salt- och salpetersyra, hvar- 
vid nagon “friisning af bortgaende kolsyra visar sig, och sma 
flockor af kiselsyra blifva olésta. Lésning gifver reaktion fér 
lerjord, kalk, féga talk, klor och svafvelsyra. 

Da sammansittningen salunda visade sig vara ganska in- 
vecklad, anmodade jag Herr AXEL LINDSTROM att verkstilla 
qvantitativa bestimningar, hvilket han benadget atog sig, ehuru 
den ringa tillgangen pa material ej medgaf att anvanda mera 
iin 7—8 centigram till hvart och ett af de olika profven, hvilka 
ej heller kunde utstrickas till eftersdkande af alkalier m. fl. 
amnen. 

Mineralet torkades dfver svafvelsyra, glidgades sedan, da 
det skrumpnade och blef graare till fargen, samt léstes och be- 
handlades pa vanligt sitt. Resultatet blef: 


Glédgningsforlust 4) ............... 47,9 procent 
ONS eh lees eereecs ter lire tect 3,5 » 
CE IORC: vee tne aha 6,3 » 
RADIOL - ee taser ae eee io. 0 20,8 » 
Male ord ea wey, 2. ...gaaese spar. 
toe ooo Soe eee eee Bea » 
OVI VOLO VTO. titanc cist. duarsncet Uy vg 
Summa 101,3 » 


1) Medeltal af tva prof 47,2 och 48,6. 
2) Kiselsyra och nagra medfoljande korn af bergarten. Medeltal af tva bestim- 


ningar. 


4 


128 


Om man antager, att 2,1 klor aro férenade med 1,2 kalcium, 
motsvarande 1,7 kalkjord, till klorkalcium, aterstar 19,1 procent 
kalkjord. Haraf torde en del vara férenad med kiselsyra, en del 
med kolsyra och en del méjligen med svafvelsyra. Lerjorden 
iy antagligen férenad med _ svafvelsyra. Glédgningsforlusten, 
lvars storlek dr forvanande, bestar dels af kolsyra, dels af 
vatten (kanske ocksa af nagot flygtigt haloidsalt.) 

Om man férséker att rakna sig till nagot antagligt resultat 
af analysen, kommer man nirmast att tianka pa, att hufvud- 
bestandsdelen skulle vara en kalkalun. En sadan 4r visserligen 
icke hittills kind hvarken af kemister eller mineraloger, men 
torde dock kunna finnas. Efter alunarternas vanliga samman- 
sittning (RS+RS?3+24H) skulle denna fordra mot 20,7 svafvel- 
syra 6,7 lerjord — salunda ungefar den har funna qvantiteten —_ 
3,6 kalkjord samt 27,9 vatten. 

Da skulle atersta 15,5 kalkjord samt 20 % af glédgnings- 
forlusten. Om denna kalkjord tiainkes férenad med 12,2 % kol- 
syra till kolsyrad kalk, skulle likval atersta 7,3 % glédgnings- 
forlust, hvaraf en del sasom vatten kunde tiankas i férening 
med klorkalcium, men knappast det hela. 

Om nagot stérre qvantitet material kan anskaffas, torde en 
ny utférligare undersékning kunna lemna resultat af intresse. 
Till dess torde det ock vara anledning att lemna Amnet utan 
namn. ; 


GuMaLius, Orro. Myrmalm fréin Sérlehyttan. 


Vid den geologiska undersékningen af trakten kring Ham- 
marby bruk, som doktor TH. NoRDSTROM sommaren 1871 ut- 
forde sasom min medhjelpare vid rekognoseringen af bladet 
»Nora», iakttog han pa Jarlehyttans mark, vid pass 1 mil nord- 
ost fran Nora stad, pa en numera odlad mark, der férut varit 
karr, en egendomlig bildning, som han vid mitt besék férevisade. 
I jordytan lag har ett lager af myrmalm vid pass 20 fot i dia- 
meter, Det var till stérre delen fast och sammanhangande, men 


129 


mot kanterna sénderdeladt till en mingd stérre och mindre lésa 
stycken och smabitar. I midten var det tjockast, hade der 2 
fots ma&ktighet, men blef sedan allt tunnare mot kanterna. Dess 
underlag utgjordes af blét gra lera, som midt under lagret var 
5 fot magtig, men mot kanterna 10 fot. Myrmalmens jernhalt 
Varo2 %. 

Den fasta massan ar brunsvart, amorf till utseendet, med 
slagglik struktur. De langdragna haligheterna dro dels tomma, 


dels fylda med koliga vaxtlemningar eller med pulverformigt 


eller foga sammanhangande, rostbrunt jernoxidhydrat. De genom- 
sdtta lagret 1 alla riktningar. 

Den till utseendet fullkomligt tata, amorfa, nastan hartslika 
grundmassan ar sa poréds, att den suger sig fast vid tungan 
eller vid det vatta fingret. En slipad yta, éfverstruken med 
vatten medelst en temligen bred pensel, var ndstan dgonblick- 
ligen ater torr. 


Linnarsson, G. Frsteningar fran Lappland, insamlade af 
Hrr E. Sidenbladh och E. Erdmann. 


I Geologiska Byrans museum forvaras nagra forsteningar, 
fran Vilhelmina socken i Vesterbottens lappmark, insamlade af 
Hrr E. SIMENBLADH och E. ERDMANN. Da inga forsteningar 
fran Lappland hittills blifvit beskrifna, torde dessa fortjena ett 
omnaimnande i samband med Herr SIDENBLADHS redogérelse 
for de geognostiska iakttagelser, som blifvit gjorda i samma 
landsdel. Ehuru fataliga och till stérsta delen illa bevarade, 
lemna de bestiimda upplysningar om aldern af de lager i hvilka 
de patriffats. : 

De af Herr SIDENBLADH insamlade férsteningarne har- 
stamma fran Granhdjden vid Malgomajsjéns strand, mellan 
Rénnis och Strémnis. De dro funna i lisa block, men det 
lager, som dessa tillhért, finnes, enligt Herr SIDENBLADH, an- 
tagligen i fast klyft pa stallet, under de lésa jordlagren. Berg- 
arten, en morkgra kalksten, ar ful] af férsteningar, hvilka dock 


130 


éfver hufvud dro hégst fragmentariska ,och ofta derjemte for- 
vridna. Fdéljande arter hafva kunnat urskiljas: 
Ceratopyge forficula Sars. Aftryck af tva pygidier. 
Euloma ornatum Anc. Blott ett obetydligt fragment af 
hufvudets frimre kant, hvilket dock ar igenkanligt pa den rad 
af intryckta punkter, hvarmed kantfaran ar ornerad. 
Symphysurus socialis Linsn. Ett pygidium. 
Agnostus Sidenbladhi Linsn. Ett fragment af en hufvudskéld. 


Orthoceras sp. Ett litet, otydligt fragment, a hvilket hvarken 
sifon eller skiljevaggar kunna urskiljas. Skulpturen synes, sa 
vidt af det otydliga exemplaret kan démas, nagot erinra om 

O. trochleare His. 
" Lingula sp. Ett obetydligt, till arten obestambart, fragment. 

De fyra ofvan namnda trilobiterna forekomma alla i Vester- 
gétlands Ceratopygekalk, och de tre forsta aro afven funna i 
samma lager i Christianiatrakten. Man torde derfér utan tvekan 
kunna hiinfora det af Herr SIDENBLADH pa nimnda stalle pa- 
triffade lagret till Ceratopygekalken. I Vestergétland och Norge 
har jag i detta lager ej funnit nagra orthocerer, och afven Prof. 
ANGELIN uppgifver fran. sin regio Ceratopygarum inga andra 
mollusker 4n brachiopoder; men denna omstiindighet torde man 
ej fa tillmata for stor betydelse, da trilobitfaunan sa fullkomligt 
dfverensstimmer med den typiska Ceratopygekalkens. 

Herr EK, ERDMANN har fran Skansholm vid Malgomajsjéns 
sédra strand hemfért nagra stuffer af en svart orsten, innehal- 
lande tva Agnostusarter. Af den ena féreligga talrika hufvud-— 
och stjertskéldar, och afven ett fullstindigt exemplar. Arten 
kan ej identifieras med nagon férut beskrifven, men tyckes narma 
sig Agnostus punctuosus ANG. fran Andrarum. Den skiljer sig 
dock bland annat derigenom att pygidiet ej ar granuleradt. Den 
andra arten, representerad blott af ett fragment af en hufvud- 
skéld, éfverensstaimmer fullkomligt med den i Vestergétlands 
lagsta alunskiffer férekommande Agnostus fallax Linsy. Man kan 
haraf sluta, att de vid Skansholm funna orstensstufferna hiir- 


131 


stamma fran ett lager motsvarande den lagre hufvudafdelningen 
af det sydligare Sveriges alunskiffer. 


FREDHOLM, K. A. Opal fran zirkonsyeniten vid Fredriksvern 
i Norge. 


Under en resa i sddra Norge sommaren 1869 antriiffade jag, 
pa en liten 6 vid Fredriksverns gamla krigshamn, nagra stycken 
af en amorf kiselsyra i den der férekommande zirkonsyeniten. 
Ett stycke, som har form af ett trekantigt prisma, uppfyllde 
mellanrummet mellan nagra stérre skifvor af labradoriserande 
filtspat. Ett annat bestar af flera mindre bitar, férenade med* * 
hvarandra, hvilka innesluta skifvor af faltspat och hornblende. 

Det inre bestar af en kompakt, homogen massa af gulbrun 
farg, och omgifves af ett omkring en linie tjockt, porést, svamp- 
likt lager af grahvit fiirg. Endast mindre flickar aro beklidda 
med en drufformig, tat, gulbrun skorpa. Repar glas. Spréd. 
Glasglinsande. Genomlysande, afven vid ett par liniers tjocklek. 

Dekrepiterar i tang, smialter ej, men blir emaljhvit och 
ogenomskinlig. Ger i kolf vatten. Saval den inre, kompakta 
delen, som den yttre, porésa utveckla vid upphettning i kolf en 
tjock, tung, hvit rék af vidbrand lukt, harrérande af nagot orga- 
niskt amne, inneslutet 1 kiselsyran, 

Utan tvifvel utgér denna opaliserade kiselsyra en destruk- 
tionsprodukt af faltspat, och det organiska fmnet har sannolikt 


_ditforts genom det sénderdelande vattnet, som hallit sadana 


amnen upplésta. 


132 


Afliden ledamot. 


~ di 


Berginistaren KRISTIAN GUSTAF BARTHELSON, todd der 
10 Mars 1828 och ledamot af Geologiska Foreningen allt sedan 
dennes stiftelse, afled a bergmastarebostillet ee vid N Nora 


"stad den 6 es 1874. 


Stockholm, 1874. P. A. Norstedt & Séner. 


