ati. 


Nationalekonomisk Tidsskrift, 


Maanedsskrift 


Samfundsspergsmaal, Skonomi og Handel. 


Udgivet af 


N. €. Frederiksen, VY. Falbe Hansen, Will. Scharling og 
Vilh. Arntzen. 





Forste Bind. 





Kjobenhavn. 
P. G. Philipsens Forlag. 


1873. 








Bianco Lunos Bogtrykkeri. 


3 








Nail 


Dedeligheden i de forskjellige Samfundskiasser.........6. 


Indhold. 
Side. 
Arbejderspergsmaalet og dets Lesning. 1. Af Will. Schar- 

MGE ee 5 Soea, wal se tartan epee alate tele eumhenes ear erere ee 1. 
Manchesterskolen og Kathedersocialismen, serlig med Hensyn til 

Arbejdslonnnens Bestemmelse. Af Vilhelm Arntzen .. 82. 
Ruslands Landboforhold. Fire Forelesninger af N. C. Frede- 

PUR SOI OT a5 9/1 aioe av aee Sicko brace Guns a> elec havens Al. 
Om Sygeligheden mellem Arbejderne. Ved V. Falbe Hansen 61. 
Nogle ny Export-Artikler. Ved V. Falbe Hansen........ 63. 
Fem <Aars Statshusholdning. 1868—72. Af Will. Schar- 

1 DAS eS ON Ee eR ET at ee ence soe ere Mion sw 
Det russiske Socialdemokrati. Af George V. Hasives ie 97. 

Ti Minutters Vejledning i at have Konto i en Bank. Efter James 

Gilbart, Direkter for London og Westminster Bank. Ved 

Joseph Michaelsen.....-.-.cecsscsseseces 115. 
Kathedersocialismen. Af Aleksis Petersen......... os haus 
Den skandinaviske Mentkonvention. Af Will. Scharling... 177 
Ruslands Landboforhold. Fire Forelesninger af N. C. Frede- 

riksen, WH... 5s Bia eile lee Sel se 6 Oe eis 10 ele. estore 206. 
Er en Jernbane et Monopol? Efter «Economist»........-. 223. 
Udstillingspriser og Udstillingsbesog .......-.06- . - 233. 
Aktieselskaber oprettede i Danmark i Tiden fra {ste Oktober i871 

ML Pete SEDTURT FOCUS «00 5 06 ols 8 08 50 69 Oe #58 oe 238. 
Lidt Jernbanestatistik. ..... + cesee. pehesie wea 241. 
Aarsagerne til Stenkullenes hoje Pris....... a arpliene ete. ba 245. 
Udvandringen i vor Tid. Indledningsforedrag af Bureauchef V. 

PACS MONE OU fo aS Pee SEN 6 bid ee eg ee oe ee 273. 
Bestemmelsen af den rationelle Arbejdslon samt nogle Bemerk- 

ninger om Okonomiens Methode. Af Direktor F. Bing og 

BF Pal tae: PRUOTGEN: 6 6.40d Sas 616 os! 6) o os eS oe ove. 6 296. 
Ruslands Landboforhold. Fire Forelesninger af N. CG. Frede- 

RO ots) 5h Soe 0 peice nce: 4 See weenie: 6s ue belo Siete 321. 
Statsgjeld og Skatter i Frankrig. Af Aleksis Petersen 348. 

366. 





Side. 


Arbejderspergsmaalet og dets Lesning. HI. Af Will. Schar- 
5 Sa re a ee ee ee pusvabella ears seedy 


ling. 

Udsigt over panahienenen af det belgiske Havfiskeri navnlig over 
Spergsmaalet om Maaden for Kapitalens og Arbejdets Sam- 
wirxwon. Ald: KB. Smith ... 2.0% yo a eee 443. 

Penge- og Kreditinstituters Udvikling i Danmark i de sidste 20 Aar 457. 

Smaa Meddelelser. .........06 oe ee 79, 157, 233, 236, 457. 

Pengemarkedet. . . . 2 2 & 8s e's 64s PEG ecco e - - 84, 375, 468. 

oS Le eee ae ee eee eee ov ee EOL, 247, SED. 

Promuktmarkedet ....- sc cscs eS were ble ee 162, 248, 381. 

Fodringsmarkedet ........ She aves ok dale he Aietn & cies es 7 

Nationalokonomisk Forening.........2.e..6 88, 165, 252, 383. 

Anmeldelser ....+0+0+.+.. pat Sonya ae Palin a? fhtad tions 173. 


Bibliografi....... iene aro adi a i 96, 175, 271, 399, 475. 














Arbejderspergsmaalet og dets Lesning. 


Af Prof. Will. Seharling. 


I. Arbejdernes Produktionsforeninger.*) 


ie er nu til Dags neppe Nogen, som med Opmerksomhed 
felger Tidens Udvikling, uden at han ved at here «de 
sociale Spergsmaal» nevne strax tenker paa Arbejder- 
spergsmaalet. Der kan heller ikke vere nogen Tvivl om, 
at Alt, hvad der angaar Arbejdernes Stilling og Livsvil- 
kaar, indtager en fremragende Plads blandt vor Tids Sam- 
fundsspergsmaal; men derimod kan der vel rejses Tvivl 
— som der er bleven rejst Tvivl — om, hvor vidt der 
med Grund kan tales om «Arbejderspergsmaalet», som 
om Alt samlede sig i et enkelt Spergsmaal, og om det 
ikke snarere ber siges, at der her foreligger en hel Rekke 
Spergsmaal af mere eller mindre indgribende Betydning. 
Selv om man indremmer dette, maa det dog utvivisomt 
fastholdes, at det har sin Berettigelse at tale om Ar- 
bejderspergsmaalet; thi et saadant Spergsmaal er bleven 
rejst og har gjort Krav paa at finde en Besvarelse. Spoergs- 
maalet er nemlig det, om der overhovedet skal existere 


*) TilGrund for denne forste Artikel ligger til Dels et paa Industri- 
medet holdt Foredrag om samme Gjenstand. Selve Foredraget 
i dets oprindelige Form vil blive meddelt i Beretningen om Jndu- 
strimoedet. 
1 











en Arbejderklasse i dette Ords almindeligst vedtagne 
Betydning; om den nu stedfindende Sondring imellem 
Arbejdere og Arbejdsherrer skal vedblive at bestaa; 
om der skal gives en Klasse af Arbejdere, der maa gjore 
deres Arbejdskraft til Gjenstand for Kjob og Salg og 
selge deres Arbejde for en forud bestemt Lon uden Hen- 
syn til det virkelige Udbytte, som dette giver; eller om 
det er muligt at vende tilbage til Forholdets naturlige og 
oprindelige Form, til en Samvirken imellem ligestillede 
Krefter, af hvilke Enhver virker paa sin Maade og der- 
efter tager en forholdsmessig Del i Udbyttet, stor eller 
lille, efter som hans Andel i den felles Virksomhed har 
veret mere eller mindre betydelig. Det er dette, som er 
Arbejdersporgsmaalet i Serdeleshed; det er ikke et Sporgs- 
maal om et Mer eller Mindre, om en hgjere eller lavere 
Lon, om en kortere eller lengere Arbejdstid — men det 
er et Sporgsmaal om at vere eller ikke vere, om Lon 
eller ikke Len, om den bestaaende Samfundsordning eller 
en Omveltning deraf. 

Der er ingen Nodvendighed for, at denne Omvelt- 
ning skal foregaa paa en voldsom Maade; tvert imod, den 
kan meget vel gaa for sig i al Stilhed, med Ro og Or- 
den. Og netop saaledes har det veret de Mends Mening, 
at den skulde foregaa, som have taget Ordet for at lose 
Arbejderspergsmaalet ved at gjore Arbejderne selv til 
deres egne Arbejdsherrer igjennem Oprettelsen af Pro- 
duktionsforeninger. De have troet, at man ad denne 
Vej kunde reformere hele det bestaaende Samfund og 
ikke blot skaffe Arbejderspergsmaalet ud af Verden ved 
at opheve Forskjellen imellem Arbejdere og Arbejdsherrer, 
men ogsaa tilvejebringe en fuldkomnere og bedre Sam- 
fundsordning; de have troet, at man herved ikke blot 














kunde forskaffe Arbejderne en Selvstendighed og Uaf- 
hengighed, som de nu formentlig savne, men tillige til- 
vejebringe en langt rigere Produktion, en langt storre 
Overflod af Forbrugs- og Nydelsesgjenstande af enhver 
Art, saa at ikke blot de nu saakaldte Arbejdere, men 
overhovedet ethvert Samfundsmedlem fik et sterre Maal 
af Velvere end nu. Og Planen er ingenlunde en Ki- 
mere; dens Udforelse er ikke blot en Mulighed, men en 
Virkelighed; den er bleven prevet, og den er lykkedes — 
men den er ogsaa mislykkedes, og der foreligger alt til- 
strekkelig Erfaring, til at man kan demme om denne 
Plans Verd og om den Indflydelse, den vil kunne eve paa 
Tilvejebringelsen af en Omveltning af de bestaaende 
Samfundsforhold. 

Opgaven kan betragtes fra et dobbelt Synspunkt, og 
Dommen beror strax paa det Synspunkt, hvorfra Sagen 
betragtes. Dersom Formaalet skal vere det, at gjere Ar- 
bejderne uafhengige af enhver Anden, at afskaffe ethvert 
Over- og Underordnelsesforhold og gjennemfore en fuld- 
stendig Ligestilling imellem alle Samvirkende, saa er 
Planen helt og holdent en Kimere, for saa vidt den ikke 
gaar ud paa at slaa en Streg over Aarhundreders Frem- 
skridt og fore Produktionen tilbage til saa simple og op- 
rindelige Former, at dens Udbytte bliver hojst ubetydeligt 
i Sammenligning med det nuverende. Thi en vidtstrakt 
Arbejdsdeling, der er den forste Betingelse for et rigt 
Udbytte af Produktionen, krever med Nedvendighed en 
Styrelse og Ledelse, og Alles selvstendige Uafhengighed 
vilde her vere enstydig med ‘et Anarki, der paa det 
materielle Omraade er endnu mere forderveligt end paa 
det politiske. Selv en lille Bedrift krever en vis Organi- 


sation til sin Bestaaen og dermed en Underordnelse under 
1* 








7 








en felles Styrelse, dersom den skal lykkes; en Fabrika- 
tion i det Store kan end ikke tenkes uden slig Ledelse 































fra oven. Den er lige saa forneden i en Produklionsfor- 
ening som blandt en Samling af lonnede Arbejdere; og 
det Folgende vil vise, at de Produktionsforeninger, der ere 
lykkedes, vesentlig skylde en energisk Ledelse dette Held, 
medens Mangelen heraf har veret en Hovedaarsag til, at 
saa mange ere mislykkedes. 

Ganske anderledes stiller Sagen sig, naar Formaalet 
er at gjore Arbejderne selv til Driftsherrer. Dette 
Ord tages i den daglige Tale meget hyppig som ensty- 
dig med Driftens Bestyrer, og i Almindelighed er ogsaa 
den samme Person, der forestaar og leder en vis Be- 
drift, tillige dennes Driftsherre. Thi den egentlige og 
virkelige Betydning af dette Ord er den, at den Paagjel- 
dende overtager Driftens Chancer. Derimod er der al- 
deles Intet til Hinder for, at han overlader den daglige 
Ledelse og Styrelse og desuden det hele Forhold til 
Arbejderne, deres Antagelse og Afskedigelse saa vel som 
Fastsettelsen af deres Lon, til en Anden, der selv mod- 
tager en fast Len, og altsaa for saa vidt selv horer til de 
lennede Arbejderes Klasse, hvor meget han saa end frem- 
treder som de andre Arbejderes Foresatte. Forholdet 
viser sig navnlig klart ved et Aktieselskab; Aktionererne 
ere Driftens Herrer, i det de have overtaget Driftens Chan- 
cer, hvilket navnlig treder tydeligst frem ved en Sam- 
menligning mellem dem og de Obligationsejere, der have 
sat Kapital i Foretagendet. Disse erholde en bestemt, 
forud fastsat, Rente af deres Penge uden Hensyn til Fore- 
tagendets Kentabilitet, ganske paa samme Maade som 
Arbejderne modtage deres uden Hensyn til Virksomhedens 
Udbytte bestemte Lon. Aktionererne derimod oppebere 





























snart mere, snart mindre end den almindelige Rente af 
deres Penge, og derfor ere de at anse som Driftsherrer, 
der ogsaa have den fuldkomne Raadighed over Fore- 
tagendets Fortsettelse eller Standsning m. v.; men den 
daglige Ledelse er overdragen til en Driftsbestyrer, hvis 
Len kun derved adskiller sig fra de ringere Arbejderes, 
at den er sterre. At den hyppig tillige er tillagt ham 
som Procenter af Udbyttet, forandrer ikke Forholdet; det 
Samme kan jo meget vel vere Tilfeldet med de alminde- 
lige Arbejdere; ja, der er netop i den senere Tid gjort 
flere ret merkelige Forseg paa ved en slig Lonningsmaade 
at knytte Arbejdernes Interesse fastere til Bedriften. Men 
baade i det ene og det andet Tilfelde vedbliver dog det 
gamle Lonningssystem at vere Hovedsagen — og derved 
vedbliver Arbejderspergsmaalet som saadant at existere. 
Kunde det derimod lykkes at tilintetgjere Lonningssy- 
stemet ved at gjere Arbejderne selv til Driftsherrer i 
dette Ords rette Betydning, saa er det vel ingenlunde 
sagt, at deres materielle Kaar ubetinget vilde blive bedre, 
end de nu ere for mange af dem, men saa vilde dog den 
Vesensforskjel, der nu bestaar imellem Arbejderklassen 
og de andre Samfundsklasser, falde bort, saa vilde der 
‘lige saa lidt existere et Arbejderspergsmaal, som der nu 
existerer et Grosserer- eller Gaardejerspergsmaal. Gjen- 
nemferelsen af Arbejder-Produktionsforeninger maa derfor 
utvivisomt betragtes som en Losning af Arbejderspergs- 
maalet. TERT Cs 
Hermed er det ingenlunde vor Mening at sige, at 
alle Arbejdet og de Arbejdende vedrerende Spergsmaal 
skulde vere bortfaldne med det Samme. Spergsmaalet 
om Forholdet imellem Kapital og Arbejde f. Ex. vil lige- 
fuldt-vedblive at bestaa, saa vist som det den Dag i Dag 


6 


gjer sig gjeldende imellem Haandverksmesteren og Ka- 
pitalisten, imellem Landejendomsbesidderen og Prioritets- 
haveren. Og lige saa lidt vilde Forskjellen imellem Rige 
og Fattige falde bort, saa vist som der altid vil gives 
Nogle, som komme godt ud af det, og Andre, som ikke 
kunne komme ud af det, og saa vist som der ogsaa nu til 
Dags gives forarmede Haandverksmestere, fallerede Hand- 
lende og edelagte Fabrikanter. Og endelig vilde, som 
alt berert, et Over- og Underordnelsesforhold nedvendig 
vedblive at maatte bestaa, om end ad Frivillighedens Vej. 
Ja, i og for sig vilde der Intet vere til Hinder for, at 
dette sidste Forhold blev det Modsatte af, hvad det nu 
er, og at de Ledende eller Styrende fremtidig blev de 
Lennede istedenfor de Lonnende. Man kan saaledes 
meget vel tenke sig, at f. Ex. en Forening af Mursvende 
antage en Arkitekt til at gjere Tegning og Overslag til 
den Bygning, som de ved forenede Krefter ville opfore, 
og give ham en forud fastsat Betaling herfor, eller at 
Juvelerarbejdere lonne en Kunstner for de Tegninger, 
hvorefter de arbejde. Ja, det kunde vel endogsaa tenkes, 
at en Samling Svende, der arbejdede for egen Regning, 
kunde antage deres forrige Mester til lonnet Forretnings- 
ferer og Driftsbestyrer. Men til Idealet af Produktions- 
foreninger horer det, at Alle, der deltage i den felles 
Virksomhed, ogsaa faa deres Fortjeneste bestemt efter 
Forretningens Udbytte, og Alle i Forening fremtrede som 
ligeberettigede Herrer over Driften, om end Driftsgevin- 
sten kan deles i forskjelligt Forhold efter Arbejdets for- 
skjellige Art og Beskaffenhed. 

Under denne Forudsetning maatte det da ganske 
vist siges, at Arbejderspergsmaalet som egentlig socialt 
Spergsmaal, som et Spergsmaal om Forholdet imellem 





Samfundsklasser, hvis Fortjenester og Indtegter be- 
stemmes efter forskjellige Principer, vilde vere bort- 
faldet. Men noget Andet er det, om herved Arbejdernes 
materielle Stilling vilde blive stort bedre, end den nu er. 
Naar Adskillige synes at tro, at Arbejderne nedvendig 
maatte komme til at here til de bedre stillede, de vel- 
staaende Klasser, saa snart de blot blev Driftsherrer og 
selv fik den Fortjeneste, der nu tilfalder disse, da beror 
dette paa en Illusion om Driftsgevinstens Storrelse og 
en Misforstaaelse af dennes Vesen, hvilket vi i en anden 
Artikel i et senere Hefte nermere skulle paavise. Her 
skulle vi forelobig se bort derfra og indskrenke os til 
Betragtningen af, hvad dels Forholdets Natur, dels Er- 
faringen lerer om Produktionsforeningernes Fortrin og 
Mangler saa vel som om deres Udsigt til at lykkes og om 
Muligheden af, at de helt kunne aflose den bestaaende 
Ordning. 

Produktionsforeninger frembyde da ganske vist i eko- 
nomisk Henseende adskillige Fordele fremfor den nu be- 
staaende Ordning af Arbejdsvirksomheden. Det folger 
nemlig af sig selv, at Arbejdernes Interesse ganske ander- 
ledes knytter sig til et Foretagende, af hvis Held eller 
Uheld deres hele Arbejdsfortjeneste afhenger, end ‘Til- 
feldet kan vere, naar det aldeles ingen Indflydelse har 
paa deres Lon, om Forretningen gaar mere eller mindre 
godt. Og denne sterre Interesse viser sine Virkninger 
i flere Retninger; ikke blot vil der her ligesom ved Ak- 
kordlonning arbejdes mere energisk og vedholdende, men 
selve Arbejdets Kvalitet bliver ogsaa bedre, Noget, der 
navnlig i visse Professioner har en stor Betydning. Der- 
hos vil der i Almindelighed vises en langt sterre Omhu 
for Bevaringen af de Redskaber, der benyttes, og en 





8 


sterre Sparsommelighed med de Materialier, der anvendes, 
og hvor meget alt dette kan have at sige, fremgaar t. Ex. 
deraf, at Malerfirmaet Leclaire i Paris, der for lenge siden 
har indfort det saakaldte copartnership (at give Arbejderne 
en vis Del i Udbyttet) i sin Forretning, har anslaaet den 
sidstnevnte Besparelse til 25 centimer (8 Sk.) pr. Dag 
for hver Arbejder, medens den storre Arbejdsiver skulde 
forege Indtegten med 50 centimer pr. Dag — altsaai Alt 
en Merfortjeneste af omtrent 75 Rd. om Aaret for hver 
Arbejder. 

Men til disse Fordele svare da almindeligvis Vanske- 
ligheder og Ulemper, der hyppig mere end opveje dem. 
Hovedvanskeligheden bestaar naturligvis i at faa den 
ledende og styrende Virksomhed udfort, som ellers umid- 
delbart tilfalder Driftsherren i Forholdet til de lennede 
Arbejdere. Uden en saadan Overledelse falder den hele 
Bedrift fra hinanden, ikke at tale om, at enhver produ- 
cerende Bedrift udadtil maa have en Representant, som 
kan trede i de fornedne Handelsforbindelser baade til 
Anskaffelse af Raastoffer og til Afsetning af de ferdige 
Produkter. Det er vel i det Foregaaende bemerket, at 
der i og for sig Intet er til Hinder for at tenke sig, at 
de tidligere Arbejdere antage deres forhenverende Ar- 
bejdsherre til fremdeles at lede det hele Foretagende mod 
en vis bestemt Lon eller mod en vis Del af Udbyttet. 
Men afset fra, at de rent personlige Forhold i Alminde- 
lighed faktisk ville forhindre et sligt Arrangement, maa 
det erindres, at en saadan Forretningsbestyrer dog al- 
tid, sely om han faar en stor Del af Udbyttet, paa 
ingen Maade har en saadan Interesse i Forretningen, som 
han havde, da dens Held eller Uheld ene bererte ham 
selv. Dette viser sig til fulde netop ved Aktieselskaber, 





der saa godt som aldrig, selyv om de lenne en Forret- 
ningsferer nok saa godt og det netop med Procenter af 
Udbyttet, kunne indlade sig paa en egentlig Konkurrence 
med private Handels- eller Produktionsfirmaer. Derfor 
er det jo ogsaa en af Erfaringen noksom stadfestet Er- 
kjendelse, at Aktieselskaber trives desto bedre, jo mere 
deres Virksomhed enten er faktisk monopoliseret eller 
vesentlig gaaer ud paa at yde bestemte Tjenester, saa 
at der kan legges en fast Plan for den hele Virksomhed 
og den hele Administration finde Sted efter fuldkomment 
bestemte Regler, saasom Driften af Telegrafer, Jern- 
baner og Sporveje, hvor det sterre eller mindre Held 
vesentlig beror paa den lagte Kjereplan og de fastsatte 
Taxter, — Momenter, som Aktione#rerne selvy kunne 
skjenne over og afgjere. Men sely om man vilde fast- 
holde, at den Mangel, som Driftsbestyrerens mindre 
levende Interesse i Foretagendet frembyder, i Produktions- 
foreninger vilde opvejes derved, at alle de Interesserede, 
hvad jo ikke er Tilfeldet med Aktieselskaberne, selv ud- 
fere alt Arbejdet, saa maa det bemerkes,, at Aktiesel- 
skaberne paa den anden Side frembyde det Fortrin frem- 
for Produktionsforeningerne, at der i dem kan gives 
Forretningsfereren en Myndighed over Arbejderne, som 
Foreningernes Driftsbestyrer ikke vil have. Her ere Ar- 
bejderne jo netop ikke blot deres egne, men selve For- 
retningsfererens Herrer, saa vist som det er dem, der 
antage ham, og ikke omvendt. Han er altsaa bunden til 
de Arbejdere, der nu engang have sluttet sig sammen; 
der er ordentligvis ikke Tale om, at han kan afskedige 
Nogen af dem eller overhovedet med Virkning gjere sin 


Myndighed gjzldende over for den Enkelte. Det maa der- 


hos erindres, at Arbejderne netop i Almindelighed ville 





10 


vere saa meget mindre tilbejelige til at undergive sig en 
Andens Myndighed og adlyde, som det lige saa meget er 
Uviljen imod det Afhengigheds- og Underordnelsesfor- 
hold, hvori de stod, der har beveget dem til selv at blive 
Driftsherrer, som det er Onsket om at faa storre Ud- 
bytte af deres Virksomhed. Derfor ville de ogsaa hyppig 
foretrekke — og meget ofte vere henviste til — at tage 
en Driftsbestyrer af deres egen Midte, og da de netop 
enske at fole sig fri for en slig Myndighed som den, 
de hidtil have veret underkastede, ville de tit ikke just 
velge den, der bedst forstaar at skaffe sig Lydighed, 
men snarere den, af hvem de ikke behove at frygte, at 
han vil opkaste sig til Herre. 

Vil det saaledes falde vanskeligt at finde en god 
Driftsbestyrer, saa vil det falde nok saa vanskeligt at til- 
vejebringe den fornedne Kapital. Maa denne efter For- 
retningens Beskaffenhed vere betydelig, vil det nesten 
altid vere nedvendigt at skaffe den til Veje ved Laan. 
Men en slig Forening af Arbejdere og en Forretning, der 
ferst skal grundlegges og vinde et Navn, nyder i Al- 
mindelighed ikke nogen serdeles stor Kredit, og Laan 
ville derfor kun kunne optages paa byrdefulde Vilkaar. 
Det viser sig da ogsaa, at selv de Laan, som den franske 
Regering i 1848 tilstod til produktive Foreninger, uagtet 
det-netop var Laangiverens Formaal at udvikle og fremme 
disse, bley knyttede til saadanne Betingelser, at de i 
Virkeligheden kom til at arbejde med en meget dyr Ka- 
pital. Men naar man nu saaledes tager i Beregning dels 
den storre Udgift til Forrentning af og Afbetaling paa den 
laante Kapital, dels den forholdsvis betydelige Andel i 
Udbyttet, Driftsbestyreren maa have for at vere tilstrek- 
kelig interesseret i Foretagendet, end videre den Risiko, 





1] 


der altid er forbunden med et nyt Foretagende, og det 
Reservefond, det derfor ogsaa vil vere nedvendigt at 
danne, saa vil det let ses, at den Foregelse, som Ar- 
bejdernes Lon skulde faa derved, at de selv bleve Drifts- 
herrer, i alt Fald i den forste Tid — og denne Begyn- 
delse vil let strekke sig temmelig langt — neppe vil 
blive af synderlig Betydning, samt at Produktionsforenin- 
gerne i det Hele neppe ville gjore Produktionen saa meget 
rigere, som deres Forfegtere have bebudet. 

Man vil maaske hertil bemerke, at Arbejderne jo sely 
kunne opspare den til en Begyndelse fornedne Kapital 
og derefter sukcessivt udvide den med deres Fortjeneste. 
Dette er ganske rigtigt, og vi skulle ogsaa se, at de 
Foreninger, der have udviklet sig til noget Betydeligt, 
netop ere gaaede denne Vej. Men i saa Fald vil der da 
ofte hengaa en temmelig lang Tid, inden Arbejderne 
kunne skride til Udforelsen af deres Plan, og hyppig 
kunne de da heiller ikke give deres Bedrift det hensigts- 
messigste og fordelagtigste Omfang; og derved vil der, 
saafremt det ikke fastholdes, at alle Arbejderne ved lige 
Indskud skulle tilvejebringe den anvendte Kapital, nedven- 
digvis opstaa Ulighed imellem dem efter det forskjellige 
Forhold, hvori de Enkelte have gjort Indskud, og derved 
let opstaa Strid om, hvorledes Udbyttet skal fordeles 
imellem dem, der kun formaa at indskyde Arbejdskraft, 
og dem, der tillige have engageret deres Kapital i For- 
retningen. Vi skulle senere anfore et Exempel paa en 
vel begyndt Produktionsforening, der herved gik til Grunde. 

Og endelig vil det simple, men nodvendige Spergs- 
maal, hvorledes de Enkeltes Udbytte skal fastsettes, naar 
deres personlige Virksomhed ikke er ganske ensartet, 
eller hvor vidt den storre Energi og Dygtighed, hvormed 





12 


Enkelte arbejde, skal berettige dem til sterre Andel 
i Udbyttet, fremkalde mangfoldige Tvistepunkter og frem- 
byde Vanskeligheder, som vel kunne overvindes, hvor 
den hele Forening teller forholdsvis faa Arbejdere, der 
alle personlig kjende hinanden, og frivillig have sluttet 
sig sammen, men som utvivisomt ville vise sig omtrent 
uovervindelige, dersom det skulde vere Regelen, at slige 
Foreninger skulle omfatte alle Arbejdere, saa at Enhver 
maatte finde Plads i en eller anden, sterre eller mindre 
Forening — hvilket jo vilde vere Forudsetningen for, 
at Arbejdersporgsmaalet som saadant kunde siges at vere 
bragt ud af Verden. 

Erfaringen viser da ogsaa, at Arbejder-Produktions- 
foreninger, uagtet man kan forfelge dem mere end 40 
Aar tilbage i Tiden, ingensteds have opnaaet nogen syn- 
derlig Udbredelse, samt at en forholdsvis meget stor Del 
af dem snart igjen ere blevne opgivne, medens af de til- 
bageblevne kun meget faa have fyldestgjort de Forvent- 
ninger, hvormed den hele Institution er bleven hilset. 
Det er ikke her vor Agt at give en egentlig statistisk 
Beretning om denne Bevegelses hele Udvikling og nu- 
verende Status, Noget, hvortil der i Virkeligheden ogsaa 
kun foreligger et temmelig mangelfuldt Materiale*); men 
det Felgende vil formentilig tilstrekkelig godtgjere, at disse 
Foreningers hidtilverende Skebne og hele Historie neppe 
tyder paa, at det er ad denne Vej, at Arbejderspergs- 
maalet vil blive lest. 

Forelobig maa det endnu bemerkes, hvad der i evrigt 


*) I de Skrifter, som have kunnet benyttes, tales som oftest om 
«associations ouvriéres» eller «co-operative societies», uden at 
de egentlige Produktionsforeninger serlig udsondres. 





13 


alt folger af den foregaaende Udvikling, at vi her kun 
have de egentlige Arbejder-Produktionsforeninger for Oje, 
d. v. s. dem, der sigte til at gjere Arbejderne selv til 
Driftsherrer. Ligesom vi derfor her slet ikke omhandle 
Associationer af producerende Arbejdsherrer — eller af 
Arbejdere, der alt ere deres egne Herrer, saasom Fiskere, 
jordbesiddende Husmend o. lign. —, saaledes lade vi 
ogsaa de Produktioner ude af Betragtning, der drives af 
de saakaldte Forbrugsforeninger, og gaa ud paa at for- 
syne disse med visse Varer, saasom Mel eller Bred o. 
desl. Thi her er Talen jo om Foreninger af lonnede Ar- 
bejdere, der vedblive at vere dette, og Ojemedet er saa- 
ledes aldeles ikke at opheve Lonningssystemet. 

De virkelige Arbejder-Produktionsforeninger ere fra 
forst af i Frankrig opkomne som Folge af de eldre 
Socialisters Paavirkning, og det var der navnlig Buchez, 
som alt fra 1831 arbejdede paa Oprettelsen af slige For- 
eninger, og virkelig ogsaa fik flere stiftede. Allerede disse 
ferste Foreningers Skebne viste imidlertid, hvilken Kom- 
bination af Forudsetninger og Betingelser der udkraeves 
for, at de skulle lykkes. Thi uagtet disse Foreningers 
Medlemmer i det Hele netop besad de Egenskaber, som 
udfordres til, at en virkelig frugtbar Samvirken kan finde 
Sted, og uagtet deres Produktion saaledes var tilfreds- 
stillende nok, mislykkedes de dog nesten alle, fordi de 
ikke vare i Stand til at magte den lige saa vigtige kom- 
mercielle Opgave, at tilforhandle sig Raastofferne og frem- 
for Alt at finde Afsetning for de frembragte Varer. Af 
samtlige de af Buchez stiftede Foreninger er der derfor 


kun en, der har trivedes og naaet en storre. Betydning, 


nemlig en Forening af Juvelerarbejdere. 
Februarrevolutionen fremkaldte Dannelsen af en stor 








14 


Mengde Arbejderforeninger af forskjellig Art, i det der 
indtil Midten af 1849 havde dannet sig omtrent 300, 
hvoraf kun faa vare eldre end 1848. Efter Dempningen 
af Juniopstanden vare disse Foreninger vel i det Hele 
ingenlunde serlig Gjenstand for Regeringens Sympathi, 
men den konstituerende Forsamling bevilgede dem dog 
den 5. Juli 1848 en Understettelse af 3 Mill. Francs. 
Dette Belob kom vel ikke udelukkende egentlige Arbejder- 
foreninger til Gode, i det det udtrykkelig var bestemt til 
at fordeles cimellem frit dannede Associationer enten af 
Arbejdere eller af Arbejdsherrer og Arbejdere i Forening» ; 
men 56 Foreninger modtoge dog Hjzlp ad denne Vej. Deraf 
vare de 30 — alle i Paris — netop dannede i Anledning 
af denne Bestemmelse. Om de 56 Foreninger alle vare 
virkelige Produktionsforeninger, kunne vi ikke med Sikker- 
hed se af de os foreliggende Beretninger; men sikkert er 
det, at de 42 af dem alt efter faa Aars Forleb havde op- 
hert at existere, og at Tallet i 1855 var sunket ned til 9 
endnu bestaaende Associationer; 1863 vare kun 2 af de 
understettede Foreninger endnu i Live; begge havde 
imidlertid arbejdet sig op til en selvstendig Existens og 
fuldt tilbagebetalt det modtagne Beleb. TIalt skal der i 
1863 have existeret 16 producerende Foreninger i Frank- 
rig, og af disse vare de 11 oprettede i 1848—49; det vil 
heraf ses, at Bevegelsen, i Steden for at gribe mere og 
mere om sig, snart havde tabt sin Styrke. Senere synes 
den vel at vere tiltagen igjen; Baudrillart nevner saa- 
ledes 5 Foreninger, der paa forskjellige Steder have dan- 
net sig i 1863—64, og i «Arbejderen» for Oktober d. A. 
hedder det, at der 1867 skal have existeret 60 Produk- 
tionsforeninger. Det er dog maaske tvivlsomt, om disse 
alle virkelig have veret Produktionsforeninger i den stren- 














ld 


gere Betydning, vi her alene have havt for Oje; og lige- 
som det tilfajes, at Tallet senere igjen er sunken til 40, 
saaledes ter det under alle Omstendigheder efter de an- 
ferte Kjendsgjerninger siges, at Bevegelsen i Frankrig 
hidtil ikke har vist sig at besidde en saadan Styrke og 
Livskraft, at man i alt Fald i nogen ner Fremtid tor 
vente en saadan Omdannelse af Samfundsforholdene ad 
denne Vej, at Arbejdersporgsmaalet kunde siges at vere 
bragt ud af Verden. 

Man vil nu maaske gjore gjzldende, at den franske 
Lovgivning siden Statskupet nermest har virket hem- 
mende paa Dannelsen af slige Foreninger. Dette gjelder 
da i mindre Grad om England, hvis Arbejdere tilmed 
besidde mange af de Egenskaber, hvorpaa slige Forenin- 
gers Trivsel beror, og dog opviser England omtrent det 
samme Resultat som Frankrig. «Co-operation» synes vel 
at vere trengt ikke lidet igjennem i England, og «co-ope- 
rative societies» have vundet en temmelig betydelig Ud- 
bredelse. Men af disse synes kun forholdsvis meget faa 
at vere egentlige Produktionsforeninger. 1859 sagdes 
der at existere 20 saadanne, hvoraf imidlertid kun 12 
kunde siges at trives.' 1 April 1871 offentliggjordes en 
Parlamentsberetning om «co-operative societies», der gik 
til Udgangen af 1870; da den imidlertid er affattet aldeles 
skematisk og ikke giver nermere Oplysninger om de 
enkelte Foreningers Art, er det ikke let at se, hvor mange 
virkelige Produktionsforeninger der gives. Ligesom imid- 
lertid Prof. Fawcett i 1870 i et seregent Afsnit om «co- 
operation and co-partnership» udtaler, at «der er i Eng- 
land meget faa industrielle Virksomheder, som ledes efter 
strengt co-operative Principer», saaledes har en noje 
Provelse af de i den nevnte Parlamentsberetning meddelte 








16 


Data fort os til det Resultat, at af de 749 Foreninger, 
som Beretningen omfatter — 153 havde ingen Beretning 
givet — kun 25 vare rigtige Produktionsforeninger.*) 
Af disse var derhos ingen eldre end 1861, saa at altsaa 
de i 1859 existerende 20 Foreninger enten maa vere op- 
leste eller i alt Fald fore en saadan Tilverelse, at de 
ikke have onsket at give Beretning derom, medens kun 
7 vare eldre end 1865, saa at man ikke har nogen stor 
Garanti for en fortsat Bestaaen, saa meget mere, som over 
Halvdelen aldeles ikke havde givet nogen «net profit» eller 
Dividende til Medlemmerne. Kun i 1 Forening fik hvert 
Mediem en Dividende af 37 L. St.; i de 24 andre var den 
samlede Fortjeneste 206 L.St. Om disse 25 Foreninger 
virkelig alle vare Produktionsforeninger, er nu ganske 
vist ikke sikkert; men ligesom den i Titlen angivne Virk- 
somhed (saasom Skibsbyggere, Tapetserere, Filehuggere, 
Bogtrykkere osv.) tyder paa, at de ikke producere blot 
til eget Forbrug, saaledes synes ogsaa Medlemsantallet at 
tyde paa, at de ikke ere Forbrugsforeninger, idet det i 
en af dem kun er 10 og i 7 under 30. Under alle Om- 
stendigheder er da altsaa Antallet snarere sat for hojt 
end for lavt, og Resultatet kun lidet glimrende. 

Heller ikke i Tyskland synes Dannelsen af egent- 


lige Arbejder-Produktionsforeninger at have gjort synder- 


lige Fremkridt eller at have fort til synderlig gunstige 
Resultater. Det hedder vel i den af Schulze-Delitsch 
for 1871 offentliggjorte Aarsberetning, at der i denne 
Retning har vist sig et livligt Opsving, idet slige Foreninger 
nu fremstaa i Mengde og synes, belerte af Erfaringen, 


*) Vi henregne nemlig hertil ikke de Forbrugsforeninger, der selv 
producere nogle af de Varer, de have paa Lager, til eget Forbrug. 





at undgaa de eldre Foreningers Misgreb. Men ligesom 
den hele «Mengde» dog indskrenker sig til imellem 50 
og 60 Foreninger*), saaledes maa det yderligere bemerkes, 
at kun 8 af dem have villet offentliggjore Resultatet af deres 
Virksomhed, saa at det neppe er uden Grund, naar et tysk 
nermest socialdemokratisk Blad («Frankfurter Zeitung»), 
i det det gjengiver denne Beretning, tilfojer: «Deraf for- 
maa vi ikke at se, at Schulze har konstateret et livligt 
Opsving i Produktionsforeningerne. I hele Tyskland otte 
Produktionsforeninger, som tor fremtrede for Offentlig- 
heden med det vundne Resultat —- det er dog jammerligt!» 

Men om end saaledes Erfaringen synes at stadfeste 
det Resultat, hvortil den theoretiske Betragtning af Pro- 
duktionsforeningerne og Betingelserne for deres Virken 
forer, og om det end saaledes maa erkjendes, at der 
frembyder sig saa store Vanskeligheder for deres heldige 
Gjennemforelse, at man neppe af dem ter vente sig Til- 
vejebringelsen af en ny og bedre Samfundsorden, hvorved 
Arbejdersporgsmaalet som socialt Spergsmaal af sig selv 
vilde vere bortfaldet, saa maa det dog paa den anden 
Side fastholdes, at Erfaringen under alle Omstendigheder 
viser, at Produktionsforeninger kunne bestaa og under 
visse Betingelser opnaa en serdeles heldig og heldbrin- 
gende Udvikling. Og dette er af ikke ringe Vigtighed; 
thi om det end ikke ter siges, at de i ngogen meget 
vesentlig Grad gjore den samlede Samfunds-Pfoduktion 
rigere og mere frugtbringende, saa maa det alligevel ind- 
remmes, dels at de dog, hvor de lykkes, virkelig frem- 
bringe en foreget Produktion, dels og fornemmelig, at de 
i flere andre Retninger ove en saadan Virkning paa de 


*) Jfr. «Arbejderene for Oktbr. 1872. 





18 


Paagjeldendes Stilling, at man ikke kan Andet end er- 
klere det for i hej Grad onskeligt, at Produk- 
tionsforeninger maa blive oprettede i saa stort 
Omfang, som deres Natur tilsteder. Det maa 
nemlig indremmes, at de, overalt, hvor de gjennemfores 
paa en saadan Maade, at de virkelig lykkes, paa en Gang 
opfyide de Fordringer, som Industrien stiller for bestandig 
at kunne skride fremad, og undgaa de Ulemper, denne 
naturlige Udvikling ellers forer med sig. 

Underseger man nemlig nojere Aarsagerne til det 
uhyre Opsving, Industrien i det sidste Aarhundrede har 
taget, vil ved Siden af Maskinernes Indferelse Gjennem- 
ferelsen af en udstrakt Arbejdsdeling findes at vere den 
vesentlige Aarsag hertil. Arbejdsdeling er i allerhejeste 
Grad Arbejdsbesparing og giver det sterst mulige Udbytte 
af hver benyttet Arbejdskraft. Industriens Udvikling og 
Fremadskriden krever derfor stedse mere en Arbejden i 


det Store, og herved vanskeliggjores i hejeste Grad den 


tidligere saa almindelige sukcessive Overgang fra lennet 
Arbejder til selvstendig Arbejdsherre. Den dygtige og 
sparsommelige Haandverkssvend kunde dog altid gjere sig 
et begrundet Haab om engang at blive sin egen Herre; 
for Fabrikarbejderen staar dette Maal i Almindelighed som 
noget Uopnaaeligt. Han er fodt til at vere lennet Ar- 
bejder, og han vedbliver som oftest at vere det til sin 
Ded. Men en slig Leven, uden at have Noget at haabe 
paa eller et Maal at kempe for, er ikke god; den svek- 
ker let Arbejdernes moralske Egenskaber i flere Retninger, 
og den gjor dem til misfornojede Samfundsmedlemmer. 
Og Misfornojelsen faar derhos ved Lonningssystemet 
endnu mere Grund; thi dette System har store og iajne- 
faldende Ulemper, om det end des verre maa fastholdes, 





19 


at det synes en absolut Nedvendighed, der vil vedblive, 
saa lenge Verden staar — og som selv Produktionsfor- 
eningerne inden for deres Omraade til Dels have opretholdt, 
som neden for vil ses. Aldeles bortset fra, at Arbej- 
dernes Virkelyst og deres Iver for den Bedrift, hvori de 
virke, svekkes derved, at de kun indirekte have en Inter- 
esse i dennes heldige Udvikling, kan man let forstaa, at 
det maa forekomme dem stridende mod den absolute 
Retferdigheds Fordringer, at Arbejderne ikke lonnes bedre 
i en Forretning, der betaler sig brillant, end i en, der 
kun med Ned og neppe holdes i Gang, men at de 
tvert imod lennes ganske ens, hvad enten Bedriften gaar 
godt eller slet, og at Driftsherren kan arbejde sig op til 
en hovedrig Mand, medens de Arbejdere, der have sam- 
virket med harn og maaske ved deres Duelighed og Nid- 
kjerhed bidraget ikke lidet til hans Held, ende, som de 
begyndte. At hint Resultat i Almindelighed skyldes, om 
ikke udelukkende, saa dog i det Vesentlige dels Drifts- 
herrens egen Dygtighed, dels rent tilfeldige Omstendig- 
heder, kan man neppe altid fordre, at Arbejderne skulle 
kunne indse; og for saa vidt den skyldes heldige Om- 
stendigheder og gunstige Konjunkturer, der ligge aldeles 
uden for hans Raadighed, synes det da ogsaa ganske 
billigt, at disse lige saa vel nyde Godt heraf, som han. 
Det er ogsaa disse: Betragtninger, der i den nyere Tid 
paa flere Steder have fort til Indforelsen af det saakaldte 
co-partnership, d. v. s. at der gives Arbejderne en vis 
Andel i Udbyttet, ligesom det jo navnlig ved Aktiesel- 
skaber er meget almindeligt at give navnlig de hojere 
Funktionezrer Procenter eller Tantiéme. Men alt Sligt er 
kun en mindre fuldkommen Gjennemforelse af Produk- 


tionsforeningernes Grundprincip. 
2* 





20 


Ved Siden af de saare vesentlige Fordele, som disse 
Foreninger saaledes i forskjellige Retninger frembyde, er 
der endnu en, som ikke er mindst vesentlig, og det er 
den, at de indeholde den sterkeste Opfordring for Ar- 
bejderen til at sammenspare en lille Kapital. Thi det 
lader sig ikke negte, at den Opfordring, der under al- 
mindelige Forhold er for Arbejderen til at underkaste sig 
Savn og Moje for at legge Noget til Side, i det Hele 
taget er i samme Grad svag, som det, han derved op- 
naar, maa forekomme ham etringe Udbytte af saa megen 
Opofrelse. Man tenke engang ret over, hvilken Selvy- 
beherskelse og hvilke Opofrelser der kreves af en Ar- 
bejder, for at han skal kunne sammenspare en Sum af 
blot 400 Rdl. Det er iAlmindelighed store Ting, dersom 
en gift Arbejder kan sammenspare en saadan Sum i 10- 
15 Aar. Og hvad har han saa vundet derved? Setter 
han denne Sum i en Sparekasse, vil han som Frugten 
af disse 10—15 Aars Anstrengelser og Afsavn se sin 
Daglon forhejet med — 4 Sk.! Og hvad Andet har han 
at gjere end at sette dem i en Sparekasse, dersom han 
vil blive ved den Beskeftigelse, han er vant til? Til Drifts- 
kapital for en Fabrikation, ja selv for et Haandverk af 
lidt sterre Betydning er den for lille. Den eneste Udvej 
til at gjore den mere frugtbringende og tilmed blive sin 
egen Herre er da i Almindelighed kun den, at aabne en- 
ten en Bevertningsknejpe eller en lille Handel — kort 
sagt, at tage fat paa Noget, han slet ikke er vant til, eller 
forstaar sig paa, og som han derfor lige saa hyppig kommer 
galt som godt fra. Have derimod 10 Arbejdere af samme 
Profession sammensparet hver nogle hundrede Rigsdaler, 
saa bliver det strax en Kapital af nogle Tusinder, naar 
de forene sig, og med denne Driftskapital og 10 Mends 





21 


Arbejdskraft kan der vere Tale om at aabne en Forret- 
ning, der kan konkurrere med andre og udvide sig til 
noget Betydeligt. Erfaringen viser endogsaa, at under 
heldige Omstendigheder Mindre kan gjore det. 

Saadanne heldige Omstendigheder have nu ganske 
vist veret medvirkende ved enkelte af de Foreninger, 
der have opnaaet et godt Resultat. Men i det Hele taget 
maa det dog siges, at dette fornemmelig har beroet der- 
paa, at Foreningerne opfyldte de Betingelser, der udgjore 
den vesentligste Forudsetning for et lykkeligt Udfald. 
En nermere Betragtning af flere af disse Foreningers 
Udviklingshistorie vil derfor oplyse disse Betingelser. Men 
forinden skulle vi i al Almindelighed fremheve dem, der 
umiddelbart synes at folge af Produktionsforeningernes eget 
Vesen og Natur. 

Som en aldeles noedvendig Forudsetning for at en 
slig Forening skal kunne trives, maa det da for det Forste 
nevnes, at samtlige Medlemmer af Foreningen maa kjende 
hinanden noje og have en fuldkommen Tillid til hinanden 
gjensidig. Herved er der allerede angivet en vis Be- 
grensning i Henseende til Foreningens Talrighed, dog 
selvfelgelig ingen absolut Begrensning. Dernest maa 
da Enhver iser vere i Stand til uhildet at vurdere sine 
egne Evner og til at hengive sig til den Del af Virksom- 
heden, som bedst passer for ham; men fremfor Alt maa 
de have Klarblik nok til at udpege den iblandt dem, der 
er bedst skikket til at overtage den egentlige Ledelse som 
Forretningsferer. Ligesom de derhos maa have Resig- 
nation nok til at underkaste sig den selvvalgte Driftsbe- 
styrers Myndighed og til at adlyde hans Ordre, sely om 
de i det Enkelte formene at se rigtigere og vide bedre 
Besked, end han, saaledes maa de end videre opgive alle 





22 


Fordringer paa et vist bestemt Udbytte og endog finde 
sig i at faa deres Frembringelser mindre godt betalte end 
Andre, saa lenge indtil de have vundet tilstrekkeligt 
Fodfeste til fuldt ud at optage Konkurrencen med En- 
hver. Og selvy om det fra forste Ferd synes at gaa 
godt, maa de kunne forndse ugunstige Konjunkturer og 
forberede sig paa dem ved i Tide at danne en Reserve- 
fond, ligesom de i det Hele maa besidde den fornodne 
Selvbeherskelse til stadig at legge Noget af deres For- 
tjeneste til Side til Udvidelsen af deres Forretning. Alle 
disse Trek ville vi gjenfinde hos de Produktionsforeninger, 
der serlig have tildraget sig Opmerksomhed ved de op- 
naaede Resultater, og af hvilke vi her skulle fremdrage 
nogle; et Par Exempler paa mislykkede Associationer ville 
derefter vise os, at alt dette endnu ikke er nok til at 
sikre et heldigt Udfald. 

I Aaret 1848, der saa saa mange Produktionsfor- 
eninger dukke frem i Frankrig, besluttede blandt Andre 
17 Murere at forsoge paa ad denne Vej at blive deres 
egne Herrer. De ejede imidlertid aldeles ingen Kapital, 
og forelobig maatte de derfor vedblive at arbejde som 
hidtil for at tilvejebringe en saadan ved stadig at legge 
Noget til Side af deres Lon. — I den felles Sparebosse 
nedlagde de ‘jo af deres Daglon, og i 1854 havde de 
da herved opsparet en Kapital af 17,000 Frances, saa at 
hver af dem altsaa aarlig havde maattet legge omtrent 
50—60 Rdl. til Side. De begyndte da at arbejde paa 
egen Haand, og da de arbejdede baade godt og billigt, 
tiltog deres Forretning snart i Omfang, og nogle af de 
mest bekjendte og anselige Privatbygninger i Paris 
skylde dem deres Tilblivelse. Da de derhos stadig optog 
ny Medlemmer, var deres Tal i 1860 voxet til 107, og 





23 


de ejede allerede da en Kapital af 360,000 Francs. Men 
det er ogsaa deres Regel, at Ingen kan blive Medlem af 
Foreningen uden at have Del i den felles Kapital, hvor- 
ved man har opnaaet at undgaa Striden imellem Arbej- 
dets og Kapitalens modstaaende Krav. Fremgangsmaaden 
ved Fordelingen er den, at enhver Arbejder forst mod- 
tager den for hans Virksomhed almindelige Arbejdslon; 
dernest fradrages et Belob til Erstatning af Slid paa Red- 
skaber m. v., en bestemt Sum henlegges til Reservefond, 
og Resten af Udbyttet deles da saaledes, at Kapitalen er- 
holder */5, medens de andre */5 fordeles imellem Arbej- 
derne i Forhold til, hvad Enhvers samlede Lon har ud- 
gjort, saa at altsaa den hojst lonnede Arbejder, der 
antages ved sin Dygtighed at bidrage mest til at skaffe 
Foreningen Anseelse og Fortjeneste, ogsaa faar den 
sterste Andel af Udbyttet. 

En anden af de i 1848 stiftede Pariserforeninger er 
Pianofortefabrikanternes, der serlig afgiver Exem- 
pel paa de Afsavn, som Arbejderne maa vere rede til i 


den forste Tid at underkaste sig og den Resignation, som 
er nedvendig med Hensyn til den Godtgjerelse, de kunne 
kreve for deres Arbejde. 14 Arbejdere, der vare saa 


fattige, som Arbejdere kunne vere, og som hverken havde 
Kapital eller blot selv ejede deres Redskaber, sluttede sig 
sammen og begyndte, efter at de med storste Anstren- 
gelse havde faaet sammensparet omtrent 1100 Francs — 
altsaa hver kun omtrent 25 Rdl. — deres Virksomhed, som 
foregik i et meget lille Verelse i et af de daarligste og 
billigste Kvarterer i Paris. Der arbejdede de saa, i det 
de underkastede sig ethvert muligt Savn og i mange 
Maaneder maatte leve langt fattigere, end de havde be- 
hevet at gjere, hvis de havde villet tage Arbejde hos 





24 


Andre. Saa fattige vare de, at de med Glede gik ind 
paa at selge et af deres forste Instrumenter til en Bager, 
som betalte Prisen derfor — omtrent 180 Rdl. — med 
Bred; saa havde de dog sikret sig det Allernedvendigste 
til Livets Ophold. Men saa megen Opofrelse og Udhol- 
denhed bragte omsider sin Lon; lidt efter lidt besejrede 
de de forskjellige Vanskeligheder, som ethvert nyt Fore- 
tagende har at kempe med, og allerede i 1850 vare de 
komne saa vidt, at de, efter at deres Antal var voxet til 
32, kunde leje et rummeligt Verksted til 700 Rdl. og 
vare i Besiddelse af en i Forretningen anbragt Kapital 
af 14—15,000 Rdl. Senere ere de blevne Ejere af et ud- 
strakt Fabriklokale og have opnaaet en aarlig Afsetning af 
Pianoforter til en Verdi af 72,000 Rdl. Det maa endnu 
fremheves, at de bestandig have hevdet deres forst vundne 
Ry for at levere paa en Gang fortrinligt og billigt Arbejde. 
Enhver Arbejder faar Betaling stykkevis for det leverede 
Arbejde, og Aarets Overskud fordeles da ligeledes her i 
Forhold til den samlede Indtegt, Enhver har havt. 

En tredje af de i 1848 stiftede Foreninger, som for- 
tjener serlig Opmerksomhed, er Stoledrejernes For- 
ening. Uagtet ogsaa de i Forstningen lede Savn af en- 
hver Art, vilde de dog ikke sege at erholde nogen Del i 
den bevilgede Statsunderstettelse. «Vi ville forblive fri 
og ikke skylde Nogen Noget», sagde de, og deres For- 
ening trivedes efterhaanden, saa at den alt for flere Aar 
siden havde en aarlig Omsetning af 300,000 Francs. 
Samtidig var dens Medlemstal voxet fra 20 til 50; men 
i samme Grad, som Antallet steg, fordobledes den Streng- 
hed, hvormed de fra ferst af havde vaaget over hinan- 


dens Optreden og hele moralske Karakter og Vandel. 
Det er nemlig ikke blot deres Arbejdsvirksomhed, som er 





25 


Gjenstand for den strengeste Kontrol, men ogsaa deres 
Forhold uden for Verkstedet maa vere dadelfrit. Denne 
Strenghed have de til felles med den oven for berorte, af 
Buchez stiftede, Forening af Juvelarbejdere, den 
eneste af hans Foreninger, der lykkedes, og hvis Med- 
lemmer ligeledes have Ord for at vere strenge, alvorlige 
Katholiker. Ogsaa de begyndte serdeles smaat i 1835, 
nemlig med en samlet Kapital af omtrent 70 Rdl.; men 
allerede 1851 solgte de aarlig for 130,000 Francs, og 
siden den Tid har Foreningen udvidet sig yderligere og 
endog stiftet Filialer. Denne Forening, har imidlertid for 
saa vidt ikke fastholdt den strenge Form for en Produk- 
tionsforening, som den ogsaa betjener sig af lennede 
Arbejdere, der ingen Del have i Foreningen — Noget, 
der i ovrigt gjzlder om flere Foreninger og afgiver et 
Vidnesbyrd om det Umulige i at optage enhver hvilken 
som helst Arbejder i en Produktionsforening. Denne 
Forening synes i evrigt for en Del at skylde sit Held til 
den Omstendighed, at den har en enkelt «Gerant» (For- 


retningsforer), der ikke blot representerer Foreningen ud- 
adtil, men ogsaa indadtil optreder som den egentlige 
Styrer af den hele Bedrift. 

Dette Sidste gjelder i det Hele taget om flere af de 
Foreninger, der ere trivedes bedst. Saaledes var der — og 


er maaske endnu i Paris en Forening af Stolemagere, der al- 
mindelig gik under Navn af «Association Antoine», fordi den 
styredes af en Mr. Antoine, der iden Grad var Enehersker, 
at alle Bestemmelser om Valg af en Bestyrer efter hans 
eget Udsagn kun vare «une facon de parler», da det var 
en given Sag, at han maatte vere Gerant; ja, da der 
opkom en Opposition imod ham, tvang han uden videre 
denne til at trede ud af Foreningen. Ogsaa denne For- 





26 


ening er begyndt fra nesten Intet, i det den aabnede sin 
Virksomhed med en Kapital af kun 504 Francs 20 Cent., 
hvoraf de 369 Frances vare anbragte i Redskaber; men 
i 1857 ejede de 68 Medlemmer, som den da talte, et 
Etablissement, der ansloges til en Verdi af 400,000 Francs. 
Ogsaa den virkede i evrigt for en vesentlig Del med lige- 
frem lonnede Arbejdere, i det disses Antal paa den an- 
ferte Tid udgjorde over 100. 

De sidst anforte Exempler ere ikke de eneste, som 
stadfeste den Setning, at det Vesentlige i Produktions- 
foreningerne ikke just er det, at unddrage dem fra at 
vere underkastede en enkelt Mands Ledelse og Myndig- 
hed, i det det tvert imod i mange Tilfelde viser sig, 
at det netop er den ubetingede Underkastelse under Ge- 
rantens Styrelse, der har fort de paagjeldende Foreninger 
lykkelig igjennem alle Vanskeligheder. Ligeledes be- 
krefte, som alt berert, flere af de anforte Exempler den 
Paastand, at det neppe nogen Sinde vil lykkes ad denne 
Vej helt at opheve Lonningssystemet og dermed lose 
Arbejderspergsmaalet, i det de ret livskraftige Foreninger, 
naar de have naaet et vist Omfang og en vis Formuen- 
hed, i Almindelighed ende med sely at blive Arbejds- 
herrer for lonnede Arbejdere. Men i det dette strider 
imod Produktionsforeningernes Ide og bringer dem til at 
lide under de samme Ulemper som de bestaaende Fabrik- 
forretninger, uden at de paa den anden Side ere i Be- 
siddelse af disses Fortrin, indeholdes heri en Fare for 
deres yderligere Udvikling, saaledes som det ogsaa har 
vist sig at blive Tilfeldet i «Rochdale co-operative Cot- 
ton-Manufactory». 

I det som Produktionsforeningernes Hjemsted beremt 
blevne Rochdale besluttede nemlig en Del Fabrikarbejdere 





27 


i 1855 at oprette en Bomuldsfabrik. Bomuldshandelen 
var paa den Tid paa sit Hojdepunkt, og Forretningen slog 
derfor strax godt an. Man var begyndt med at leje et 
indskrenket Lokale; men Forretningen viste sig saa ind- 
bringende, at man snart kunde leje en Del af en gammel 
Fabrik, og paa en Kapital af 5000 L. St. fik man en Di- 
vidende af 13% pCt., der fordeltes saaledes, at der forst 
betaltes 5 pCt. af den indskudte Kapital, hvorefter det 
Overskydende deltes ligelig imellem Kapitalen og Ar- 
bejdet; saa at hver Arbejder fik sin Andel bestemt i For- 
hold til den samlede Len, han havde oppebaaret. Snart 
besluttede man sig til at bygge en egen Fabrik, der blev 
fuldfert i 1860 og havde kostet den betydelige Sum af 
45,000 L. St., men ogsaa udmerkede sig ved sit fortrin- 
lige Maskineri, saa at den havde Ord for at vere en af 
de bedste iEngland. Den betydelige Kapital var imidler- 
tid vel bleven rejst blandt Arbejdere, men ingenlunde 
blot blandt dem, der selv arbejdede i Fabrikken; og Felgen 
heraf var, at der blev en bestemt Sondring imellem Ar- 
bejdets og Kapitalens Interesser, i det dennes Represen- 
tanter segte at tilrive sig det sterst mulige Udbytte. Til 
sidst lykkedes det disse at sette igjennem, at der skulde 
gives en fast Lon for Arbejdet, saa at hele Overskuddet 
skulde fordeles i Forhold til den indskudte Kapital. Her 
ved var Produktionsforeningen faktisk gaaet over til at 
blive et Aktieselskab af Arbejdere, der sysselsatte andre 
Arbejdere mod fast Len — og under de netop da op- 
kommende vanskelige Tider for Bomuldsindustrien kunde 
dette ikke udholde Konkurrencen med bedre styrede Fa- 
brikker. Foreningen maatte efter nogle Aars Forlob oplese 
sig, efter at Fabrikken var bleven solgt. 

Det vilde fore for vidt at forfelge alle de mangfoldige 





28 


Produktionsforeninger, der efter en kortere eller lengere 
Tids tilsyneladende Blomstring til sidst ere strandede, 
for deraf at paavise Aarsagerne til, at de saaledes ere 
mislykkedes. Men vi skulle dog endnu fremheve, at, 
ligesom flere af de Foreninger, der have udviklet sig 
heldigst, have maattet kempe sig frem ved egne Krefter 
fra en serdeles ringe Begyndelse, saaledes viser omvendt 
Erfaringen, at de Associationer, der fra forst af ere blevne 
hjulpne frem paa kunstig Maade, slet ikke have villet 
trives. Foruden de mange Foreninger, der modtoge 
Hjezlp fra den franske Regering i 1848, skulle vi saaledes 
endnu for Englands Vedkommende anfore «The Co-ope- 
rative Tailors», der blev kaldt til Live af et filantropisk 
Selskab «The Christian Socialists», der var i hej Grad 
ivrigt for at fremme Produktionsforeninger, og ‘derfor 
ikke blot understettede hin Skredderforening med Laan, 


men ogsaa bevegede Folk til for @jemedets Skyld at blive 
dens Kunder. Resultatet heraf var, at de aldrig lerte 
selv at skaffe sig Kunder ved at betjene dem bedre og 
billigere end Andre, og lige saa lidt lerte selv at sam- 
menspare den fornedne Kapital; Foreningen opnaaede der- 
for aldrig nogen videre Udvikling, men vedblev stedse at 


trenge til Understettelse. 

Den Lere, som kan uddrages af de her omtalte saa 
vel heldige som uheldige Foreninger, er da, foruden 
hvad der alt er anfert, fornemmelig felgende: For det 
Ferste maa en Produktionsforening, for at lykkes, helt 
og holdent udgaa fra Arbejdernes eget Initiativ og strax 
fra Begyndelsen lere at staa paa sine egne Ben og at 
kunne optage Konkurrencen med de bestaaende Firmaer 
ved at overgaa disse i dygtigt og billigt Arbejde — Noget, 
som jo netop skulde kunne blive Resultatet af de seregne 





29 


Betingelser, hvorunder der her arbejdes. For at dette 
skal kunne blive Tilfeldet, maa dernest Foreningerne holde 
sig til et saadant Omraade, hvor deres ejendommelige 
Fortrin kunne gjere sig gjeldende og deres svage Sider 
ikke komme synderlig frem. Ligesom da en umid- 
delbar Betragtning af slige Foreningers Natur lerer, 
at de Foretagender, der skulle egne sig for dem, maa 
have det til felles med Aktieforetagender, at deres Held 
ikke vesentlig maa bero paa en enkelt Leders Drift, 
Energi og Indsigt, hvorfor navnlig det Kommercielle kun 
maa spille en underordnet Rolle, medens paa den anden 
Side Foreningerne dog ikke ber kaste sig over saadanne 
Foretagender, der netop fortrinsvis egne sig for Aktie- 
selskaber, nemlig saadanne, der kreve en betydelig Kapi- 
tal, og i hvilken denne er Hovedsagen, saaledes viser 
ogsaa saa vel de anforte Exempler som mange andre ikke 
anferte, at de Forretninger lykkes bedst for Produktions- 
foreninger, hvori det personlige Arbejde er Hovedsagen, 
Kapitalen derimod af mere underordnet Betydning. De 
fleste af de Forretninger, der ere lykkedes, ere saaledes 
nermest Haandverksforretninger; vi have nevnt Murere, 
Pianofortemagere, Juvelarbejdere og Stolemagere; for- 
uden disse vare de fleste af de Foreninger, der havde 
bevaret deres Existens indtil 1863, Foreninger af File- 
huggere, Brillemagere, Nagelsmede, Snedkere, Leste- 
skerere, Bygningsmalere, Bogtrykkere o. lign. 
Fastholdes dette, at Foreningernes Held i Alminde- 
lighed er betinget af, at deres Virksomhed er en saadan, 
hvor det personlige Arbejde er det overvejende, og hvor 
der ikke udkreves en talrigere Mengde Arbejdere, end at 
de fuldstendig kunne kjende hinanden og let kontrollere 


hinanden, samt at den er en saadan, der i Almindelighed 





30 


har en jevn og rolig Afsetning, som ikke er afhengig af 
seregne Konjunkturer, til hvis Benyttelse der kreves saa 
vel serlig Indsigt som rask, energisk Handlen, saa vil 
man ogsaa let indse, at Produktionsforeninger neppe 
nogen Sinde ville kunne blive Hovedformen for den indu- 
strielle Virksomhed, end sige saa talrige, at der ikke 
mere skulde existere lonnede Arbejdere — og saa vil 
man let forstaa, baade hvorfor saa mange Foreninger ere 
gaaede i Stykker, og hvorfor de, der ere lykkedes, dog 
i Almindelighed ingenlunde have beriget deres Med- 
lemmer. 

Det er jo nemlig i Almindelighed netop de Fore- 
tagender, fra hvilke Produktionsforeningerne efter det 
Anforte ber afholde sig, der give et stort Udbytte og be- 
rige deres Ledere — saafremt de lykkes. En Forret- 
ning, der drives i et mindre Omfang og med en jevn og 
stadig Afsetning, kan vel, naar den ledes med Omhu og 
Indsigt, bringe jevn Velstand; men det er kun, naar en 
Forretning drives i det Store eller giver et efter Kon- 
junkturerne meget vexlende Udbytte, at den kan bringe 
overordentlig Fordel — eller store Tab. Groshandleren 
og Fabrikanten ere Folk, der i kort Tid under heldige 
Forhold kunne erhverve sig en stor Rigdom; Haandver- 
keren og Detailhandleren erhverver den i alt Fald forst 
efter mange Aars dygtige og udholdende Arbejde. De 
Foreninger, der ret ere lykkedes, have i Almindelighed 
holdt sig til den sidst nevnte Art af Virksomhed og have 
derfor ogsaa kun bragt det til et javnt godt Udbytte for 
deres Medlemmer; de Foreninger, der have forsegt sig i 
den ferstnevnte Art af Virksomhed, ere som oftest mis- 
lykkedes, fordi de ved deres Tilblivelsesmaade og Orga- 
nisation i det Hele savne de Betingelser, der udfordres til, 





31 


at slige Foretagender skulle lykkes. Men selv om dette 
ikke var Tilfeldet, saa ligger det dog ligefrem i Sagens 
Natur, at dersom alle Foretagender af denne Art gik 
over til Produktionsforeninger, maatte en stor Del af dem 
mislykkes, for at nogle enkelte skulde kunne gjore deres 
Mediemmer til rige Mend. Thi det er netop den store 
Hemmelighed, som de, der ville lose Arbejdersporgsmaalet 
ad Produktionsforeningernes Vej, ikke have faaet @jnene 


ret op for, at det, der gjor adskillige Driftsherrer til 


hovedrige Mend, ikke er den Fordel, som de vinde paa 
Arbejdernes Bekostning, men derimod den Fordel, som 
de vinde — paa andre Driftsherrers Bekostning. Og 
derfor beveger man sig ogsaa i Illusioner, naar man 
tror, at de nuverende lonnede Arbejdere ved at blive 
deres egne Driftsherrer Alle tilsammen vilde vinde saa 
overordentlig meget mere i Udbytte, end nu. Thi en 
stor Del af det, der gjor Driftsherrerne rige, ville de ikke 
kunne naa af den Grund, at det er Driftsherrens per- 
sonlige Arbejdslon, som han under en hvilken som helst 
Ordning vil beholde, saa vist som de lonnede Driftsbe- 
styrere for et Aktieselskab faa den lige saa fuldt som de 
selvstendige Driftsherrer af samme Art; og en anden Del 
deraf opleser sig i Virkeligheden i et Intet, naar man 
tager alle Driftsherrerne under Et — thi det er det, som 
de gjensidig vinde paa hinandens Bekostning. 

Disse Setninger have den sterste Betydning med 
Hensyn til Opfattelsen af det hele Forhold imellem de 
lonnede Arbejdere og Driftsherrerne; vi skulle derfor i 
et af de felgende Hefter gjore dem til Gjenstand for en 
nermere Betragtning i en serlig Artikel. 








Manchesterskolen og Kathedersocialismen, serlig 
med Hensya til Arbejdslennens Bestemmelse. 


Af Vilhelm Arntzen. 


Den Kamp, som nu til Dags adskiller Arbejdsherrer og 
Arbejdere, Besiddende og Besiddelseslose, ligesom og 
Udsigten til en social Revolution, har i de senere Aar i 
vide Kredse vakt Tvivl om de herskende skonomiske Lere- 
setningers ubetingede Gyldighed, og Resultatet af denne 
Tvivl er bleven, at der paa det okonomiske Omraade har 
dannet sig en Retning, der stiller sig fjendtlig lige over 


for Manchesterskolen eller Adam Smiths Skole. Denne 
ny Retning har man i Tyskland spottende givet Navn af 
Kathedersocialismen. Da Opmerksomheden i den sidste 
Tid navnlig ved Kongressen i Eisenach er bleven hen- 
ledet paa den, vil det maaske ikke vere uden Interesse 


ganske kort at fremsette Hovedafvigelsen imellem den og — 


A. Smiths Skole, i det vi hertil benytte forskjellige Skrifter 
og Udtalelser af Schmoller, A. Wagner og flere Andre. 
Medens Manchesterskolen, som bekjendt, krever ube- 
tinget fri Konkurrence og folgelig ikke vil vide af nogen 
Indblanden fra Statens Side, hevder derimod Katheder- 
socialismen med stor Styrke, at Manchesterskolens «laissez 
faire, laissez passer» ikke har nogen absolut Gyldighed, 
og at man ikke kan indskrenke Statens Opgave til at 
vere Natvegter. Efter dens Opfattelse kan Staten altsaa 
ikke lade Alt gaa sin egen Gang, men maa paa en 





—_— pm & — = 2 ele lll 


33 


Mengde Punkter trede til og ved positive Foranstaltninger 
gribe ind i de ekonomiske Forhold. 

Det fortjener her at merkes, at Kathedersocialisterne 
ingenlunde, som det saa tit paastaas, ere Frihandelens 
Fjender; fordi man gjor gjeldende, at den ubetinget fri 
Konkurrence ingenlunde altid er heldig i at bringe For- 
brugeres og Selgeres Interesse til at falde sammen, og 
at den er utilstrekkelig til at frembringe en harmonisk. 
Udvikling, behever man dog ikke at vere Beskyttelses- 
mand. Kathedersocialisterne kreve, at man skal god- 
kjende, at Menneskene ikke alene have negative men 
ogsaa positive Kray paa det Samfund, «der med sine be- 
smittende Bestanddele, med alle sine sociale Forhold til 
Dels have skabt dem og deres Stilling». 

At Kathedersocialisterne ere Frihandelsmend, er og- 
saa tydelig sagt af en af Retningens fremragende Mend, 
Dr. Adolf Held, som i «Preussische Jahrbiicher» for 1872 
(Avgustheftet) siger: «den Freihandel wollen auch alle 
8. g. Kathedersocialisten» , ligesom det ogsaa fremgaar 
af Professor Schmollers Tale ved Aabningen af Kongressen 
i Eisenach. 

I Virkeligheden ber det ikke vekke Forundring, naar 
nu en Manchesterskolen fjendtlig Retning bryder igjennem. 
Kun de ferreste Principer taale deres yderste Konse- 
kvenser, og saaledes gaar det ogsaa med det, til hvilket 
Manchesterskolens Navn er knyttet. Der gives intet Ab- 
solut, Intet, der er i Stand til at modstaa den Vexlen, der 
finder Sted med Hensyn til Anskuelser og Fornedenheder ; 
man maa vel huske paa, at man ikke her har at gjore 
med evige Naturlove, men med levende Mennesker. 
Manchesterskolen opstod som en Folge af det praktiske 


Tryk, en eldre Tids mange Lenker og Skranker udevede 
3 





34 


paa den nyere Tid. Tidens Losen ogsaa paa det okono- 
miske Omraade blev derfor at kaste alt over Ende, som 
hindrede Menneskets fri Bevegelse. — Af alle de mange 
ekonomiske Fejlgreb udviklede sig nu den rene ekono- 
miske Theori, der i sin abstrakte Form er uangribelig, 
og derom kan man vere overtydet, at den rene National- 
ekonomi aldrig vil opgive de Grundsetninger, den har 
opstillet med Hensyn til Frihedens Betydning paa det 
ekonomiske Omraade. Men Nationalokonomien gjorde 
sig skyldig i en stor Fejltagelse, i det den tillagde sig 
selv absolut Gyldighed. Den glemte aldeles, at de oko- 
nomiske Ojemed ikke ere de eneste eller de hojeste, og 
at deres Virksomhed maa indskrenkes, hvor de komme i 
Modstrid med hojere Ojemed. 

Men Manchesterskolen forefandt ulykkeligvis en Aands- 
retning, som ikke tog disse Hensyn. Det var den natu- 
ralistiske Retnings Tid, hvor man overalt saa og skabte 
Naturlove. Den naturlige Ordning behevede ingen Ind- 
griben af Staten, og derfor «laissez faire, laissez passer». 
Saaledes har da Adam Smith ganske folgerigtig opstillet 
sin Theori om natural prices og natural mages. Man- 
chesterprincipet var intet Absolut, det var en Frugt af 
Tiden , helt og holdent udsprunget af de voldsomme 
Krav, man stillede, om Nedriven af alle positive Skran- 
ker og om konsekvent Tilbageforing af alle Fanomener 
til Naturlove. Nu er Forholdet et andet; man har lert 
Friheden at kjende som en Forudsetning for Statens Vel, 
men ikke som dens Maal; man erkjender, at man ikke 
kan afgrense den Enkeltes og Statens Virksomhed for 
alle Tider, men at enhver Tid paa forskjellig Maade for- 
deler disse Virksomheder imellem de forskjellige Faktorer, 
efter som de felles Interesser kreve det. 





| nn — ; es a  . ? i om oe ony 


= wm 


35 


For Staten og Samfundet gives kun et absolut Prin- 
cip, og det er det Heles og den Enkeltes Vel. Og saa~ 
ledes som dette Vel er sammensat af Faktorer, der for- 
andre sig, efter som dets Subjekter, Objekter og Midler 
forandre sig, saaledes maa ogsaa den Virksomhed, som 
paahviler den Enkelte og det Hele, forandre sig. Denne 
Erkjendelse er en noedvendig Konsekvens, som imod 
Manchesterskolens Vilje er udsprungen af dens Princip. 
Skolens Principer vare heldbringende, saa lenge de vare 
nedvendige, men de vare ikke absolute. Saa lenge det 
gjaldt at rydde enhver Skranke af Vejen, som Aarhun- 
dreder havde trykket Samfundet med, saa lenge var den 
paa sin Plads. 

Den principielle Strid imellem disse to Skolers Til- 
hengere treder selvfelgelig ogsaa frem i Arbejdersporgs- 
maalet, og da navnlig i den vigtigste Del af samme, nem- 
lig Lonningsspergsmaalet. Manchesterskolen, der heri 
felger sin navnkundige Stifter, Adam Smith, der ved sit 
i Aaret 1776 udkomne Verk om «Nationernes Velstand» 
skabte en Skole, hvis historiske Berettigelse (som oven 
for vist) ikke kan negtes, bruger den deduktive Methode 
og generaliserer folgelig; den menneskelige Arbejdskraft 
betragter den derfor som en almindelig Markedsvare og 
gjor gjeldende, at der ikke kan paavises nogen som helst 
Forskjel imellem Varen Arbejdskraft og de ovrige Mar- 
kedsvarer. Som en Folge heraf bliver altsaa Prisen paa 
Arbejdskraften, som ellers, bestemt af det til enhver Tid 
gjzldende Forhold imellem Tilbud og Efterspergsel; at 
dette under de nuverende Forhold faktisk finder Sted, 
kan ikke negtes, og hvis Manchesterskolen derfor ind- 
skrenkede sig til denne Paastand, maatte man give den 


Ret; den er imidlertid ikke bleven staaende herved, men 
3* 





36 


er gaaet et Skridt videre. Vi saa jo for, at Skolen hev- 
dede Arbejdskraftens fuldstendige Ensartethed med de 
evrige Varer, der blive udbudte paa Markedet; men i det 
den hevder denne Paastand, gjor den tillige gje#ldende, 
at de to Faktorer, som under de nuverende faktiske For- 
hold bestemme Prisen paa Arbejdskraften eller Arbejds- 
lonnens Hojde, ogsaa med Rette bestemme den, med 
andre Ord, at det er fuldkomment stemmende med Ret- 
ferdighed, naar Arbejdskraften faar sin Lon betalt efter 
dette Forhold. Efter Manchestermendenes Mening er 
det faktiske Forhold tillige det retferdige, og den Virk- 
ning, som Tilbud og Efterspergsel udeve paa Arbejds- 
lonnens Hojde, karakterisere de som en Virkning af en 
uforanderlig Naturlov. 

Imod denne Theori, hvis Vigtighed for det praktiske 
Liv let falder i Oje, rejse Kathedersocialisterne meget 
vegtige Indvendinger. 

Vel maa det i Almindelighed indrommes, at Prisen 
paa Varer ikke alene faktisk, men ogsaa retferdig bliver 
bestemt af Forholdet imellem Tilbud og Eftersporgsel, 
men selv ikke i Varehandelen kan man uden videre ind- 
remme den absolute Gyldighed heraf. Fuldkommen kor- 
rekt er Forholdet maaske kun i Groshandelen. Men i 
hvert Fald er det, at de to titnevnte Faktorer, der be- 
stemme Prisens Storrelse, komme til at udove den rette 
Virkning, afhengigt af, at Forholdene, saa vel for den, 
der tilbyder Varen (Selgeren), som for den, der efter- 
sperger den (Kjoberen), ere normale, det vil med andre 
Ord sige, at der hverken for Selger eller Kjober er 
nogen tvingende Nedvendighed til Stede til i Qjeblik- 
ket ‘at selge eller kjobe den Vare, hvorom der er 
Tale. En af en Fallit truet Kjobmand, der under alle 





37 


Omstendigheder maa skaffe Penge til Veje, og en Kjob- 
mand, der tilfeldig er bleven Ejer af en umaadelig Mengde 
af en Vare, der ikke kan taale at gjemmeés, disse to, og 
selvfalgelig Enhver, der er i et lignende Tilfelde, maa 
skille sig ved de Varer, de have at selge, til en Verdi, 
der er under den sande; den regelrette Virkning af Til- 
bud og Efterspergsel har ved den uden for liggende tvin- 
gende Nedvendighed lidt en Forstyrrelse. 

Nu vil man dog vel vere enig i, at paa den ene 
Side Varen Arbejdskraft efter sin Natur ikke er skikket 
til at gjemmes. Den Arbejdskraft, jeg ikke har anvendt 
i Dag, er uigjenkaldelig tabt, og paa den anden Side vil 
Besidderen af Arbejdskraften regelmessig vere nedt til 
at maatte selge sin Vare til enhver Pris, fordi han kun 
ved det daglige Salg af den er i Stand til at skaffe sig 
det til Livsopholdet Nodvendige. Paa Grund af denne 
Ejendommelighed, ved hvilken Arbejdskraften adskiller sig 
fra de ovrige Markedsvarer, bestride Kathedersocialisterne, 
at dens sande Verdi regelmessig bliver fastsat ved For- 
holdet imellem Tilbud og Eftersporgsel. Hertil kommer 
en anden meget vigtig Forskjel imellem Arbejdskraften 
og de evrige Markedsvarer; thi Arbejdskraften staar i en 
uadskillelig Forbindelse med en Person, medens de ov- 
rige Markedsvarer ere Ting. Da nu Erhververen faar 
Raadighed over den Ting, han kjeber, faar Kjoberen af 
Arbejdskraften Raadighed over en Person. Hvis nu Ar- 
bejdskraften ikke adskilte sig fra de ovrige Varer, saa 
maatte Raadigheden over den med Arbejdskraften uad- 
skillelig forbundne Person efter sit Vesen vere ensartet 
med Raadigheden over en Ting, men et saadant Forhold 
vilde staa i den sterkeste Strid med Principet om alle 





38 


Menneskers Retslighed, der jo i Nutiden ikke bestrides 
af Nogen som helst. 

Arbejdskraften kan derfor ikke vere ensartet med 
de ovrige Markedsvarer, og den Raadighed, som Erhver- 
veren af Arbejdskraften faar over den Person, som yder 
Arbejdet, maa vere af en anden Slags end Raadigheden 
over en erhvervet Ting, og denne Raadighed over en Per- 
son er i vor Tid kun mulig, naar i Forholdet imellem 
Arbejdsgivere og Arbejdstagere ethiske Grunds#tninger 
komme til at virke. Manchesterskolens Opfattelse af den 
retferdige Pris paa Arbejdskraften er inhuman i Ordets 
verste Betydning, og for ret at behandle det sociale 
Spergsmaal maa Nationalokonomien igjen mere. antage 
Karakteren af en ethisk Videnskab. Herimod har man 
nu rigtig nok indvendt, at det var en Gaade, hvorledes 
Nationalokonomien kunde komme til at preke Moral, og 
at det faldt af sig selv, at ethvert anstendigt Menneske 
iForhold til sine Arbejdere handlede efter moralske Grund- 
setninger, men at Videnskaben Nationalekonomi ikke 
serlig havde at gjere med Moral, der jo ogsaa var ned- 
vendig for tusende andre Forhold. At se den rette Sam- 
menheng er ikke vanskeligt. Naar nu til Dags National- 
ekonomien betoner Nedvendigheden af ethiske Grund- 
setninger, saa er dette kun en Reaktion imod det umid- 
delbart foregaaende Tidsrum, i hvilket den samme Videnskab 
ikke troede skarpt nok at kunne skille det ekonomiske 
Omraade fra de evrige Omraader af Menneskelivet. Den 
Tid maa nu vere forbi, hvor der kan vere Tale om en 
Adskillelse imellem Forretningsmanden og Privatmanden. 
Fordi Nationalokonomien i tidligere Tid i visse Hen- 
seender har givet den forretningsmessige Egoisme et 
ekonomisk Relief, derfor ser Nutidens Videnskab sig 





39 


noedsaget til at betone de ethiske Elementer. I tidligere 
Tider bragte den tvungne Association Arbejderne i et 
ner personligt Forhold med Arbejdsherrerne , og der 
dannede sig imellem dem et patriarkalsk Forhold, der i 
mange Tilfelde ferte til Udviklingen af en sund og erlig 
Tenkemaade; dette Forhold er stadig, efter som den fri 
Konkurrence har vundet Sejr, blevet lesere og lasere. 
Arbejdsherren og Arbejderen ere blevne mere og mere 
fremmede for hinanden, og Arbejdsherren foler ikke len- 
gere det moralske Ansvar, der hviler paa ham. Det er 
dette upersonlige Forhold, der for en stor Del har frem- 
bragt den sterke Bevegelse blandt Arbejderne. — Ka- 
thedersocialisterne negte ingenlunde, at den nyere Tid 
har gjort uhyre Fremskridt i Teknik, Produktion, Handel 
og Samferdsel, men paa den anden Side kunne de ikke 
skjule, at Uligheden med Hensyn til Indkomst og Formue 
stadig er bleven sterre og storre, at der i det Hele gjen- 
nem Samfundet gaar en uredelig Tendens, og at Raahed 
og Tojlesloshed i en Del af de lavere Klasser-er i sterk 
Stigen. Grunden hertil soge de deri, at man i den 
sidste Tid ved alle Fremskridt med Hensyn til Arbejds- 
deling, Indretning af Forretning osv. kun har spurgt: 
«Bliver i Ojeblikket Produktionen foreget herved?» medens 
man derimod aldeles har glemt at sperge: «Hvilken Virk- 
ning vil det have paa Menneskene?» De ere overtydede 
om, at denne Overseen af den Sammenheng, der finder 
Sted imellem @Mkonomiens Organisationsformer og den 
hele sedelige Tilstand hos Nationen, er Roden til Ondet, 
og at en Reform maa tage sit Udgangspunkt fra Erkjen- 
delsen af Sammenhengen imellem disse. 

Til Slutning vil det ikke vere uden Interesse at se, 
hvorledes Kathedersocialismen endog i England, det Land, 





40 


der har fostret Manchesterskolen, har vundet Indgang. 
Staten har her ikke kunnet vegre sig ved at arbejde i dens 
Retning, saaledes ved Anerkjendelsen af Produktionsfor- 
eningerne, ved Oprettelsen af Statssparekasser og Livs- 
forsikringsanstalter, ved Fabriklovgivning osv. Ja selv i 
Pressen har den fundet Indgang, og Times erklerer nu 
Ikke-Interventionsprincipet paa Jernbanevesenets Omraade 


for urigtigt. 








Ruslands Landboforhold. 


Fire Forelesninger 
af 
N. C. Frederiksen. 


At de Lande, der bebos af den tredje af de store evro- 
peiske Folkestammer, den blide, men ustadige slaviske 
Race, er Rusland i enhver Henseende det betydeligste. 
Alene det evropziske Rusland indtager for det Forste i 
Udstrekning med sine over hundrede tusende Kvadrat- 
mile over Halvdelen af hele Evropas Fladeindhold. Vel 


naar Befolkningen ikke en Fjerdedel af hele Europas, 
men den er dog i visse Egne, f. Ex. i Midten mellem 
den evre Volga og Okafloden, temmelig tet, omtrent som 
i de fleste evropeiske Lande, og det er kun i visse Dele 
af Landet, at dens forholdsvise Tal paa Grund af de 
naturlige Forhold eller paa Grund af den historiske Ud- 
vikling er saa yderst ringe. Landets Beliggenhed er i 
visse Henseender ikke heldig; kun en mindre Del af 
Landets Grenser aabner en let Forbindelse ad Sevejen 
til de andre civiliserede Lande; og selv nogle af de stoerste 
og vigtigste af de store Floder, der flyde igjennem Lan- 
det, gaa mod Norden til Ishavet eller mod Qsten til det 
kaspiske Hav i Steden for at gaa mod Vesten. Uagtet de 
gaa igjennem et Sletteland, ere de fleste af disse russiske 
Vandleb heller ikke fra Naturens Haand i fortrinlig Grad 





42 


sejlbare, og de ere tillige i en stor Del af Aaret bundne 
af Isens Dekke. I sin Helhed er imidlertid den store 
estevropeiske Slette, til hvilken nesten alle de russiske 
Territorier here, meget frugtbar. Ufrugtbare ere nogle 
af Stepperne i det @stlige, hvor Strekninger mellem 
nedre Volga og Ural snarere have Karakteren af en asia- 
tisk Orken. Og om muligt endnu sergeligere ere Slet- 
terne i det Nordlige, der aldrig opte, og hvor selv syd- 
ligere, uendelige Moser og Lyngheder ere uden al Verdi 
for Menneskene. 

Sely temmelig hejt imod Nord finde vi dog tillige 
umaadelige Skove af Fyr, Red- og Hvidgran, navnlig lidt 
lengere inde i Landet det verdifuldeste af vore Naale- 
treer, Lerken, og ovre i det Qstlige tillige den sibiriske 
Ceder. I det Nordlige finde vi ofte formelige Urskove i 
de store Strekninger mellem Floderne, samlede Arealer 
af Sterrelse som et af de andre stoerre evropeziske Riger, 
som f. Ex. Spanien eller som Storbritannien, hvor det kun 
gjzlder om paa en hvilken som helst Maade at benytte 
Treet. Lengere syd paa faa de dog nogen sterre Verdi. 
Her finde vi til Dels ved Siden af Naaletreerne flere og 
flere Lovtreer. Allerede i Norden ere hine blandede med 
Birk, El og Asp; lengere nede findes Lon, Alm og Selv- 
poppel; og i Mellemrusland, iser vist nok i den estlige 
og den sydlige Del, skal endogsaa Egen eller i andre Egne 
Linden danne Hovedbestanddelen af Skovene. Selv hvor 
Treet paa Grund af Efterspergsel til Indlandet eller til 
Udforsel har Verdi nok til, at det kan betale sig, er det 
dog kun undtagelsesvis — som Exempel fremheves iser 
de sterre Godser i QOsterseprovinserne — at der gjores 
noget Alvorligt for at bevare, end sige for at forbedre 
Skovene. 





43 


Uagtet intet Land iEvropa er saa skovrigt som Rus- 
land — Skovene, for saa vidt man vil benevne disse 
spredte Bevoxninger, som ganske vist ikke benyttes til 
Andet end til Treproduktion, med dette Navn, udgjore i 
nogle Dele af Landet endogsaa tre Femtedele af det hele 
Territorium —-, saa gaa dog de fleste Vidnesbyrd ud paa, 
at der i det Hele ikke existerer noget som helst Skov- 
vesen i det russiske Rige. Det er en Folge af det na- 
turlige Afsetningsforhold, at Frembringelsen og navnlig 
Udferselen ofte iser legger an paa saa koncentrerede 
Skovprodukter som Tjzre og Beg, Terpentin, Potaske og 
Kjonreg. De unge Lindeskove hugges ofte ned alene 
for Bastens Skyld, der benyttes til Sko eller til andet 
Forbrug i Landet selv, eller som udferes i Form af Bast- 
maatter eller Bastsekke. Dog er det tillige langt mere 
betydelige Trevarer, der i forskjellige Former udfores fra 
de russiske Lande. Ypperlig savskaaret Last, svere 
Bjelker og Mastetreer, Jernbanesveller, Egestaver, kort 
sagt, verdifuldt Tre i de forskjelligste Former udgaa i 
stedse sterre Mengde fra de russiske Havne, og selv en 
stor Del af det saakaldte «pommerske Tommer» kommer 
ned ad Weichselen eller ad Njezmen for at udskibes fra 
preussisk Territorium. — At den russiske Regering har 
belagt Udferselen af Tre med Told, er ikke i Skovdriftens 
Interesse. 

I de nordlige Skovegne er Byggen den forste Korn- 
sort, hvis Dyrkning begynder. Ogsaa Kartoflerne dyrkes 
forholdsvis temmelig hejt mod Nord; men deres Dyrk- 
ning har forst i den nyeste Tid begyndt at vinde sterre 
Udbredelse. Ingen landokonomisk Virksomhed vilde sik- 
kert passe sig for hine Egne forholdsvis saa godt som 
Kvegavlen; men dog er den i det Hele kun ringe. Til- 





44 


beredelsen af de vigtigste Kvegavisprodukter, af godt 
Smer og Ost, krever allerede en vis Udvikling, og frem- 
for Alt en hej Grad af Renlighed hos Befolkningen, og 
alene af denne Grund er det ikke fornemmelig i denne 
Retning, at vore Landbrugere behove at frygte fremtidig 
Konkurrence fra Ruslands Side; men iser synes den 
liden Sans for Kvegavl dog at maatte skrives paa den 
gresk-katholske Religions Regning, i det denne en lang 
Tid af Aaret forbyder sine Tilhengere Nydelsen af enhver 
Melkespise. Vi have blandt Andet hort dette fremheve 
meget sterkt af Professor Daa, naar han beskriver de 
Egne, han gjennemvandrede bag ved det protestantiske 
Finland, hvorledes de faa Beboere, han fandt i hine Egne, 
trods de umaadelige Arealers Rigdom paa Gres, dog 
nesten aldrig havde andre Husdyr end nogle faa Faar, 
som gav dem de Pelse, hvori de kledte sig; i Steden 
for at benytte Melk, sloge de deres smaa Bern ihjel ved 
overvejende at benytte salt Fisk til Neringsmiddel. Om 
end Kvegavlen i det Hele taget langt fra er udviklet, som 
den burde, har Opdret af Kreaturer dog ganske vist i 
andre Dele af det skovrige nordlige Rusland en ikke 
ringe Betydning. 

Komme vi lengere ned, have vi vel endnu, navnlig 
i det Vestlige, i Ostersoprovinserne og i Litaven, som 
ogsaa i det @Ostlige, meget betydelige Skove — de 
regnes endnu her i mange Guvernementer at indtage 
over det Halve af Arealet. Men dette store Belte, 
som strekker sig fra Ural over til de lave Egne ved | 
Smolensk, betegnes dog iser som Rugens og Herrens 
Belte. Der udfores baade Rug og Havre, ogsaa nogle 
Kvegavisprodukter; men det er dog iser den fortrinlige 





49 


Her, som ved Siden af Hamp i Osterseprovinsernes 
Udferselslister indtager en stedse vigtigere Plads. 
Komme vi atter lengere syd paa, treffe vi det be- 
romte Belte af «sort Jord», som fra Karpaterne af gaar over 
gjennem Landet, og som uden Gjedning synes i Stand 
til at frembringe en evig Rekke verdifulde Kornafgroder. 
Hjemme lever Befolkningen, navnlig hvor Kartoffel- 
dyrkningen endnu ikke er bleven almindelig, ogsaa her 
nesten udelukkende af Rug. Men til Udforsel dyrkes 
iser paa de sterre Ejendomme ikke lidt Hvede. Landet 
har Vanskelighed ved at faa sine Produkter frem, og den 
besverlige Afsetning anfores som en af Grundene til, at 
Godsejerne saa ofte sege at anvende Produkterne til 
Brendevin; saa kostbart er det at faa selv den verdi- 
fuldeste Kornsort transporteret bort, at det ofte berettes, 


hvorledes Hveden endnu paa sine Steder, og for langt 


hyppigere, nesten kun bruges til Fode for Fiskene i 
Dammene; hvor Floderne og nu Jernvejene aabne Af- 
setning, bliver det anderledes; den dyrkes da og sendes 
bort, selv om det kan tage et eller halvandet Aar at 
bringe den frem til Odessa, til Riga eller til en anden 
af de faa Havne. Men dens Verdi afhenger da ganske 
af Priserne iUdlandet; naar ellers Variationen i disse kun 
foreger eller formindsker Landmandens Udbytte, tager 
den her, hvor Forsendelsesomkostningerne udgjore en 
saa overvejende Del, dette ofte endogsaa helt bort; og 
dobbelt vanskeligt bliver det for Landmendene at benytte 
de gode Konjunkturer, hvor Forsendelsen tager saa lang 
Tid, og hvor tillige Handelen i det Indre af Landet ofte 
er saa overordentlig lidet udviklet. Det er de gamle 
tidligere polske Provinser Kijef, Volynien og fremfor 
Alt Podolien, men for ovrigt ogsaa Poltava, Ukrajna og 





46 


mange andre Distrikter helt over til Ural, der here til 
dette Belte, som endogsaa indtager det Nordligste af den 
store sydrussiske Steppe, som med Foje betegnes som 
Rigets Kornkammer. 

Trods Landets overordentlige Frugtbarhed, bliver der 
dog efter Sagens Natur kun sjzlden Spergsmaal om Dyrk- 
ning af kostbarere Produkter. Havedyrkning kjendes 
nesten ikke; kun dyrke Bonderne i de gamle polske Pro- 
vinser en Del Hvidlog til de jodiske Befolkninger i hine 
Egnes Steder. En mere intensiv Kultur har dog i disse 
samme Provinser i den sidste Menneskealder fundet en 
ejendommelig Udvikling. Det er Dyrkningen af Sukker- 
roer og den dertil herende Fabrikation. Sukkerroen lyk- 
kes fortrinlig her, hvor Jordens naturlige Frugtbarhed 
erstatter det vidt fremskredne Agerbrugs sterre God- 
ningsmasse, man har tilstrekkelig billig Arbejdskraft, og 
Skovene afgive fornodent Brendsel; og man har en ser- 
lig Grund til at drive paa denne Produktion, fordi man 
derved tilvejebringer et Produkt, der er i Stand til uden 
Vanskelighed at forsendes langt. Alligevel er det dog med 
meget forskjelligt Held, at de mange ny Fabrikker af 
denne Art drives af disse Landes Godsejere. Ofte synes 
deres Indretning at vere i hojeste Grad middelmaadig, 
eller selv hvor det er hensigtsmessigere nyere Maskiner, 
gaar den storste Del af Udbyttet til de Joder, der have 
forstrakt de letsindige Godsejere med de fornedne Midler 
til disse Anleg, og det er ganske karakteristisk at here, 
hvorledes det nesten overalt, hvor det gaar godt, er en 
Tysker eller Franskmand, der i det Mindste har Del i 
Ledelsen. Det viser sig her som overalt ellers, at Rus- 
serne i det Mindste endnu ikke udmerke sig ved Talent 


for Administration. 





47 


Gaa vi lengere ned fra de egentlige Kornegne, 
ere vi naaede til de uhyre Stepper, der indtage storste 
Delen af det sydlige Rusland. Disse Stepper ere i det 
Hele meget frugtbare; Underlaget er for en stor Del Kalk 
og Kridt, bedekket med et rigt Muldlag; selv en Strek- 
ning Granit er ikke uden Mulddekke, og endogsaa den lave, 
estligste Del, den gamle Havbund, som strekker sig fra det 
asovske Hav til nord for det kaspiske Hav, er i det Mindste 
for de saakaldte Dyndsteppers Vedkommende fra Naturens 
Haand frugtbare nok, og kun en Del af den saakaldte 
Saltsteppe maa anses for kun lidet egnet for Dyrkning. 
Det er ny Provinser, dette Sydrusland, som jo forst i den 
sidste Del af det forrige Aarhundrede blev udrevet af 
Tatarers og Tyrkers Hender — Besarabien blev jo end- 
ogsaa forst afstaaet 1812 — og det er til Dels som en 
Felge heraf, at saa megen Dyrkning er i hojeste Grad 
ny. Det Nordlige af Stepperne herer som sagt endnu 
med til hin Rigets fortrinligste Kornegn, «den sorte Jord», 
og selv lengere nede egner Landet sig i hojeste Grad 
til Dyrkning af Sed; kun Mangel paa Arbejdskraft legger 
Vanskeligheder i Vejen. Det rige Besarabien kan i det 
Hele vel neppe regnes med til dette sydrussiske Gres- 
land; men selvy det Qstlige, Saratof og Samara, som for 
kun et Par Menneskealdere siden var en hel Orken, be- 
skrives som snart det rigeste Kornland i Riget. I det 
Hele indtager dog Hveden og de andre Kornsorter i disse 
Egne kun en forholdsvis liden Del af Arealet. 

Serlig at fremheves fortjener ogsaa her Horrens 
Dyrkning. Det er meget karakteristisk at se, hvorledes 
de ekonomiske Vilkaar for denne Kultur kunne vere 
til Stede under helt forskjellige okonomiske Tilstande. 
Denne Plante krever megen Humus. Denne kan nu 





48 


enten bringes til Veje, hvor et vidt fremskredet Agerbrug 
fremskaffer og opsamler megen Godning; det er det, vi 
se i Belgien, hvor Linnedmanufakturerne benytte disse 
Betingelser til at fremkalde en ikke ubetydelig Hordyrkning. 
Men den samme Jordbundskraft kan tilvejebringes paa 


en helt anden Maade netop ved et meget intensivt Ager- 
brug; det er det, vi se i Rusland, hvor den store Over- 
flod paa Jord tillader at lade den ligge lenge hen til 
Hvile eller til Gresning, saaledes at den paa denne 
Maade bliver fortrinlig skikket til at frembringe saadanne 
Planter som Herren. Nu er det for evrigt atter i Rusland 
paa en meget forskjellig Maade eller rettere i et for- 
skjelligt Ojemed, at man dyrker den. I Ostersoprovinserne 
med deres Udfersel og hojere oppe i det midterste Rus- 
land, hvor der findes nogle Manufakturer i selve Landet, 
er det Plantens til Linned tjenlige Vev, man legger 
Vegten paa. Anderledes i de fleste Dele af det sydlige 
Rusland, hvor ogsaa den jomfruelige, aldrig for opbrudte 
Gresjord egner sig saa fortrinlig til at bere Hor. Her 
benytter man paa Grund af den vanskelige Transport og 
af Mange! paa Haandkraft i Landet selv slet ikke Plantens 
Stengel; man dyrker den alene for det oljeholdige Fros 
Skyld, som man enten presser selv, eller som man med 
sterre Lethed kan transportere bort selv i upresset Til- 
stand, fordi det efter sit Volumen og sin Vegt indeholder 
en forholdsvis sterre Verdi. Det er lignende skonomiske 
Forhold, som vi se ved saa mange andre af dette Lands 
Produktioner, som vi have set, da vi for fremhevede de 
Skovprodukter, det iser sender ud af Landet, som ved 
Udbyttet af Fiskerierne lader Artikler som Kaviar og 
Fiskelim spille en fremtredende Rolle, og som atter 
vise sig ved den animalske Produktion i disse Egne. 





49 


Overalt gjelder det at koncentrere Naturens Produkter i 
den mest sammentrengte til Forsendelse bedst skikkede 
Form. Det-er en Selvfolge, at paa disse menneskefattige, 
skovlese, men ofte med mandshojt Gres bedekkede 
Strekninger maa Kreaturerne i det Hele indtage den 
forste Plads. Hvor vigtigt Kveget nu end er, saa over- 
gaas det dog i Betydning af Faaret. Hertil er der mange 
Grunde. Foruden Huder og Horn ere baade Telle og 
animalsk Sebe Exempler paa saadanne animalske Pro- 
dukter, som kunne forsendes temmelig langt. Men iser er 
det dog Faarets Uld, som saaledes egner sig til at fores. 
Det torre Sydruslands vidtstrakte Gresgange have mange 
Slags Faar; vi treffe her de ejendommelige Faar med 
Fedthaler og Faar med de kleftede Haler og med de 
forunderlige Former af Horn. Men navnlig maa det dog 
fremheves, hvorledes man i den nyere Tid med Held 
her har indfort de finuldede spanske Faar. Der fore 
ligger her et merkeligt Exempel paa, hvad der kan ud- 
rettes ved et enkelt heldigt Forseg. Det var ved Slut- 
ningen af forrige Aarhundrede, at en fransk Emigrant, 
en Mr. Rouvier, som var flygtet bort fra Toulon, da 
Napoleon indtog denne Stad, og som efter at have op- 
holdt sig i nogen Tid i Spanien var kommen til Syd- 
rusland, faldt paa den Tanke, at der her kunde udrettes 
Noget ved at indfore Merinosfaar. Det lykkedes ham at 
faa Regeringen til at tilstaa sig et Laan, hvormed han 
udrustede et Skib, som han ladede med Korn til Mar- 
seille, og derfra sejlede han til Malaga. Her vilde man 
ikke tillade ham at faa de onskede Faar, og forst efter 
store Vanskeligheder fik han et Antal finuldede Vedere 
smuglede ombord. De indenlandske Faar egnede sig 


imidlertid ikke til at krydses med de indforte, og forst 
4 





50 


efter flere, forgjeves Forsog opnaaede han at fremskaffe 
det fornedne Antal Faar fra Sachsen. Hr. Rouvier havde 
ti Aar senere tilbagebetalt det Laan, han havde faaet af 
Regeringen, og skaffet sig selv Rigdom. Nu er Pro- 
duktionen af temmelig fin Uld en af de vigtigste For- 
retninger for de sydrussiske Godsejere, og en Konsulats- 
beretning fra Odessa omtaler, hvorledes alene en enkelt 
tysk Godsejer eller rettere Godsejerinde aarlig kan selge 
Uld for over en Million Rdl. i vore Penge. Foruden 
Hvede, Oljefrao og Uld er der ogsaa andre verdifulde 
Produkter i dette ny Rusland. De donske Kosakker, 
som ved deres militere Ordning hindres i et ordentligt 
Agerbrug, skulle iser leve af Kreaturer — de have blandt 
Andet ikke daarlige Heste — Fisk og Bier — Voxlys 
bruges meget i den gresk-katholske Ritus og here og- 
saa til Ruslands ejendommelige Udferselsgjenstande. Ikke 
blot paa Krims Sydkyst — hvis italienske Klima Kejseren 
og andre russiske Stormend anerkjende ved at have rejst 
en Rekke af pregtige Villaer — men ogsaa paa andre 
Steder i Sydrusland dyrkes af verdifuldere Planter, saaledes 
bl. A. Vinstokken; men Tilberedningen af Vinen er ikke 
god, og den haje Beskyttelse ved den hoje Told paa Ind- 
ferselen af Vin har paa ingen Maade veret i Stand til at 
lere Befolkningen en mere omhyggelig Fremgangsmaade. 
Der dyrkes ogsaa Tobak. Og imellem de forskjellige 
Rotationer i Agerbruget kan man finde saadanne Ting 
som Meloner. Majsen trives godt og udgjer endogsaa 
det almindelige Fodemiddel for den moldauiske Bonde 
i Besarabien. Morbertreet kan trives; men Silkeavlen 
er rigtig nok trods al Beskyttelse dog endnu yderst 
ringe. Sterst er den nede i Transkavkasien, hvor man 
tillige treffer Vexter som Oliventreet og Sukkerreret. 





51 

Men hvorledes maa man ikke ogsaa kunne finde Prover 
paa Alt i dette uhyre Rige, der strekker sig saa hojt 
mod Norden og saa langt ned i Syden. 

I det Hele maa Ruslands Agerbrug siges at staa 
meget lavt. Vi have fremhevet, at det ikke skyldes Jord- 
bunden, der endogsaa er fortrinlig skikket til at frem- 
bringe en hel Rekke af de vigtigste Produkter. Men 
man har ment, at det skulde komme afKlimatet. Det er 
jo sandt, at Klimatet her i det ostlige Evropa i Gjennem- 
snit er lidt koldere end i det vestlige; men det, der er 
af vesentlig Betydning, er jo dog ikke denne Forskjel, 
men den sterre Forskjel paa Sommer og Vinter, i det 
Hele Fastlandsklimatet. Nu‘ kan imidlertid denne store 
Forskjel mellem Sommer og Vinter ingenlunde betegnes 
som uheldig for Agerbrugets Udvikling. Den kolde og 
ofte lange Vinter nedvendiggjor gode Bygninger og navnlig 
Tilvejebringelsen af de nodvendige Fodermidler for at 
kunne holde Kreaturerne paa Stald. Ogsaa vanskeliggjer 
den ganske vist Arbejdets jevne Fordeling; der maa holdes 
betydelig Kraft for at kunne benytte de korte Perioder 
til Udearbejde, og der maa paa den anden Side serges 
for en hensigtsmessig Benyttelse saa vel af den menne- 
skelige Kraft som af Trakdyrene i den ovrige Del af 
Aaret, hvortil man dog har Skovene og de Hoved- og 
Bierhverv, der knytte sig til disse, de lange Transporter, 
der netop bedst finde Sted om Vinteren, og meget Andet. 
Paa den anden Side tillader netop den forholdsvis sterke 
Sommervarme Dyrkningen af de fleste Agerbrugsprodukter 
paa en Breddegrad, hvor der ellers ikke kunde vere Sporgs- 
maal derom, og er Klimatet paa Evropas Vestkyst end 
gunstigere for Dyrkningen af de gronne Afgroeder, saa 


er Fastlandsklimatet atter tjenligere for Kornsorterne og 
4* 





52 


andre Vexter, som skulle modnes. En Del af Rusland 
er i haj Grad udsat for Terke og er ganske vist, hvad Mis- 
vext angaar, langt fra saa heldig stillet som f. Ex. Danmark 
med dets merkelig varierende Klima. Men dels er der — 
i alt Fald naar man undtager enkelte Egne, der f. Eks. lide 
forferdelig af Greshopper og andre sewregne Ulykker — 
i denne Henseende neppe stor Forskjel mellem Rusland 
og andre evropeiske Lande, hvor Agerbruget dog staar 
forholdsvis hejt; dels vilde man i Rusland sikkert vere 
langt mere uafhengig af de klimatiske Forskjelligheder, 
naar Agerbruget og navnlig visse Dele af det vare mere 
udviklede. I det Hele maa vist nok Dyrkningen og dens 
lave Standpunkt vesentlig tilskrives Menneskene og den 
menneskelige Udvikling. 

Driftsmaaden for Kornegnene er gjennemgaaende 
endnu det Trevangssystem, vi saa godt kjende fra vor 
egen og de andre germaniske Nationers Fortid. I de 
Landsbyer, der ligge spredte i det Nordliges Urskove, 


paa Stepperne i det Sydlige, i Besarabien, i det Vestlige 


og i andre forholdsvis ny Egne i det Qstlige, er der 
ofte slet intet Sedskifte; man bryder op af den over- 
fledige Jord, som man bedst kan komme af Sted dermed. 
Og det er for saa vidt et Fremskridt, at man i den Del af 
Landet, der dog har eldre Kultur, skifter mellem Vinter- 
sed, Vaarsed og Hvile. Men det er dog nodvendig et 
hejst ufuldkomment System. Man har i Rotationen slet 
ikke Gres eller andre Foderurter, og selv om det er det 
Fordelagtigste at bevare de store Gresninger til Be- 
nyttelse for Kreaturerne om Sommeren, sely om man i 
Almindelighed endnu lenge vil vedblive kun at dyrke 
en mindre Del af Arealet og endnu lenge vil lade det 
Meste af det, man ikke dyrker, henligge som denne 





53 


maadelige Mellemting mellem Gresning og Skov, som 
man overalt treffer under mindre udviklede Forhold — 
saa klages der i alt Fald fra de mere udviklede Egne over, 
at det ikke i samme Grad er fordelagtigt at benytte det 
mindre gode, korte naturlige Gres paa de store med 
spredte Egetreer bevoxede Strekninger til Ho; saa lenge 
man havde Hoveriet, merkede man ikke, hvad det kostede 
at slaa og rive det; anderledes nu efter Livegenskabets 
Ophevelse, hvor man skal betale Arbejdet i Penge, og 
hvor man da derved lerer Vigtigheden af en bedre Drifts- 
maade. Paa de svagt befolkede Stepper er det maaske 
naturligt, at man anvender Halmen og Gedningen til 
Brendsel, og paa andre Dele af «den sorte Jord» har det 
maaske hidtil i alt Fald ikke veret nedvendigt at anvende 
nogen Omhu i denne Retning; men i Almindelighed synes 
det dog, som om man nu ogsaa maa lere det, man ikke 
for har kjendt, en regelmessig Godning af Jorden; man 
maa ikke mere nojes med at goede den Jord, der ligger 
nermest Herregaardene eller Landsbyerne. Regelmessig 
Anvendelse af Gedning, som ogsaa andre landokonomiske 
Fremskridt, er maaske uforenelig med det vidt drevne 
Landsbysystem, der lader saa stor en Del af Jorderne 
ligge langt borte fra Boligerne; men saa maa man for- 
andre dette System og tenke paa Udflytning. Som her 
i Midten af forrige Aarhundrede saaledes hoster man da 
ogsaa i Rusland i de fleste Dele af Landet kun nogle 
ganske faa Fold. Heller ikke Kreaturerne kunne under 
det herskende System, uden Fodervext og med daarlige 
felles Gresninger, vere gode. Hestene ere i Almindelig- 
hed smaa og svage, skjont man paa de store Stutterier, 
navnlig paa visse Steder i det Ostlige, treffer endogsaa 


fortrinlige Heste, ypperlige Travere og i andre Henseender 





54 


udmerkede Racer. Det staar i noje Sammenheng med 
hele Driftsmaaden, at Kveget dels langt fra overalt er 
til Stede i forholdsvis tilstrekkeligt Antal, dels i Beskaffen- 
hed lader saa umaadelig meget tilbage at onske. Her inde 
i disse Egne er det, at Kvegsygen herer hjemme som en 
idelig tilbagevendende Plage for Landet selvy og som en 
Fordervelse, der derfra af og til udbreder sig over det 
evrige Evropa. Der er neppe nogen Tvivl om, at den 
vesentlig skyldes det daarlige Foder og i det Hele den 
slette Behandling. Det er som sagt sandsynligt, at den 
greske Religion med dens Forbud mod Maelkespiser i 
den lange Fastetid bidrager til at formindske Sansen 
for Malkekveg, men selv det fornedne Antal Oxer til 
Arbejdsdyr siges ofte at mangle, og det anfores som en 
af Fordelene for Agerbruget ved de ny Jernbaner, at 
man ikke mere behover at have et saa umaadeligt Antal 
Oxer paa Vejene. Man har ofte gjort Forseg paa at 
indfore bedre Racer, og det har endogsaa udviklet sig 
til en hel Industri at sende Tyroler- og Schweizerkveg 
over til de russiske Godsejere; men Forsogene med de 
ny Racer skulle sjelden lykkes, fordi Behandlingen og 
de evrige Forhold ikke ere derefter. Det gaar som med 
Redskaberne og med Maskinerne. I Almindelighed er 
det de sletteste, meget simple, foreldede, tunge, klodsede 
Redskaber, der anvendes; der er god Anledning til at 
indfore baade bedre Redskaber og ny Maskiner. Nu 
berettes det, at de russiske Godsejere, som i den nyeste 
Tid have begyndt at se sig om i Evropa for at lere 
Agerbrug, fremfor alt have hjembragt Sansen for Ma- 
skiner. Vi omtalte forleden, hvorledes det var gaaet 
Khediven af Agypten, da han i rigtig Erkjendelse af, at 
det fremfor alt var Kraft til at bearbejde Nillandet, han 





aa 2.2 tn 


a —_—-= CED eS lCeM,l,hlUC/} tT] 


55 


manglede, paa en Gang i England kjobte 150 Damp- 
plove til omtrent tre Millioner Rdl. Dampplovene stod 
der, men Fellaherne forstod ikke at behandle dem, saa- 
ledes at de stode hen aldeles ubenyttede. Om end ikke 
i samme Maalestok, skal det imidlertid vere gaaet mange 
af de russiske Godsejere paa lignende Maade med deres 
ny Maskiner; de have ikke taget Befolkningens Mangel 
paa Evne til at behandle dem, Vanskeligheder ved at 
udfere Reparationer og andre lignende Forhold i tilberlig 
Betragtning. For ovrigt er der naturligvis i et Land 
som Rusland seregen Anledning til at indfore Forbedringer 
fra oven af. Vi have nevnt Franskmanden med Merinos- 
faarene i Sydrusland; Andre have i andre Egne gjort 
det Samme; og blandt Andet skal en af de bedre fin- 
uldede Racer skrive sig fra en Flok Faar, som Alexander 
sendte hjem fra Troppauerkongressen; den bedste Kveg- 
race i det nordlige Rusland skal nedstamme fra noget 
Kveg, som Peter den Store sendte hjem fra Holland, og 
i en anden Egn skulle de forbedrede Plove vere dan- 
nede efter et Monster, som den samme omsigtsfulde og 
energiske Fyrste indforte fra Belgien. Rusland er saa 
langt tilbage, at der endnu der er fuldeste Anledning til 
Forsog med Nyt, og til at disse Forseg foretages fra 
oven af. 

Allerede her, hvor vi tale om Agerbrugets rent 
okonomiske Tilstand, maa det vere mig tilladt med et 
Par Ord at fremheve Beskaffenheden af de Samfunds- 
klasser, vi her have med at gjore. Hovedmassen af Be- 
folkningen er en Almue, Bonder, der ikke kan settes 
ved Siden af vore Gaardejere eller Gaardfestere; maa- 
ske kan den sammenlignes med vore Bonder i Midten 
af forrige Aarhundrede fer Landboreformerne, men 





56 


maa nu snarere stilles ved Siden af vore Husmend 
eller smaa Parcellister. Selv nu, efter at Livegenskabet 
er ophevet, og Landsbyerne for en stor Del selv ere 
blevne Ejere af deres Jorder, kan deres Stilling dog paa 
ingen Maade betegnes anderledes. Ved Siden af Bonderne 
existerer der atter intet Andet end Godsejerne, som man 
atter paa ingen Maade maa sammenligne med vore Gods- 
ejere eller med vore storre Jordbrugere. Paa samme 
Maade som Godsejerne i det sydlige Evropa leve ogsaa 
Godsejerne i Rusland for en stor Del i Stederne, tid- 
ligere i Moskva, nu i Almindelighed i de sterre Guverne- 
mentsbyer, hvor de forbruge de Afgifter, de faa ind fra 
deres Landsbyer. Nu er det ganske vist meget ofte Til- 
feldet, at de for egen Regning drive en Del af deres 
Jorder; navnlig er dette vist nok nesten overalt det Al- 
mindelige i de gamle polske Provinser og i det Hele i 
de mere kornselgende Landsdele. Selv her have Ejerne 
imidlertid hidtil i Almindelighed ikke veret andet end 
Indkrevere af Bendernes Ydelser, kun at disse her be- 
stod i personligt Arbejde, enkelte Naturalydelser, men 
vesentlig Ydelse af Arbejde, alene personligt. eller med 
Forspand af Oxer eller Heste, i Steden for i Afgiften 
alene i Penge, den saakaldte Obrok. Det betegnes i 
Almindelighed som et Fremskridt, at Godsejerne i Steden 
for at leve af deres Undergivnes Ydelser selv indtage en 
Del af Jorden til Dyrkning. Her er det imidlertid den 
allersimpleste Form af denne ,,Selbjtverwaltung”, som 
Tyskerne kalde det. Meget ofte have disse russiske 
Godsejere slet ikke selv havt nogen som helst Kreaturer, 
Avisbygninger, Redskaber; deres Virksomhed har ofte 
kun bestaaet i, at de lode Bonderne drive en vis Del af 
Jorden, en Tredjedel eller et andet lignende Forhold, for 





57 


deres egen Regning, at de derefter lod dem bringe Hveden 
eller den anden Sed til deres Pakhus, samt endelig 
transportere den bort til Odessa, Riga eller et andet 
Salgssted. Selv have Godsejerne i Almindelighed heller 
ikke nogen Indsigt i Agerbruget. For have Familierne 
endogsaa for at bevare deres Adelskab veret nedsagede 
til ikke i flere Generationer at unddrage sig Statstjenesten, 
og endnu er det i alt Fald Skik og Brug, at de forst 
tjene nogle Aar som Officerer eller i anden Tjeneste og 
ferst senere trekke sig tilbage til deres Godser, efter at 
de saaledes ere udviklede til alt Andet end Landmend. 
Nu rejse de meget ofte udenlands — for var det dem 
endogsaa forbudt at rejse uden serlig Tilladelse — men 


sely om de i Udlandet gjore sig noget bekjendt med 
Agerbrug, blive de derfor dog i Almindelighed langt fra 
praktiske Mend. Bestyrelsen af Ejendommene overlades 


derfor, selv hvor Godsejerne bo paa deres Besiddelser, 
til Forvaltere, der i Almindelighed beskrives som udue- 
lige, uvidende og Snydere. Det har tidligere i de fleste 
Provinser kun veret tilladt..at bortforpagte til Adelige, 
og undertiden har Bortforpagtning endogsaa veret helt 
forbudt; men selv hvor Godserne bortforpagtedes, var 
det i Almindelighed ikke, for at Forpagteren skulde vere 
Landmand, men kun for at han, i Almindelighed en 
spekulerende Forretningsmand fra en af Byerne, i Penge- 
afgifter eller i Hoveri, ved Brendevinsbrending eller ved 
Brendevinshandel, undertiden ogsaa ved at hugge los 
paa Skovene, skulde se at presse saa meget som muligt 
ud af Godset. I Almindelighed har man med Rette 
kunnet betegne Ruslands Agerbrug, som det hidtil har 
veret, som udelukkende drevet af Landsbyer af en doven 
og ofte lastefuld Almue, der sely dreves til Arbejde af 





58 


Kronens Embedsmend eller af private adelige Godsejere 
og deres Hjelpere. 

Hvor megen Del den ejendommelige nationale rus- 
siske Udvikling har i Agerbrugets Tilstand, fremgaar 
blandt Andet ved den flygtigste Sammenligning med de 
andre Dele af Riget, der have en anden Udvikling, med 
de lutheranske, tysk og svensk dannede Osterseprovinser 
og Finland, som ogsaa med de ikke-russiske Befolkninger, 
der findes inden det egentlige Ruslands Grenser. Dette 
har man navnlig Lejlighed til i Sydrusland, hvor Katharina 
foruden Russere tillige indkaldte forskjellige andre Kolo- 
nistbefolkninger, Bulgarer, Greker og Tyrker. Grekerne 
have her som ellers vist sig som maadelige Agerdyrkere, 
men som dygtige Handelsmend. Derimod synes efter de 
fleste Beskrivelser flere af de tyske Kolonier — der kom 
herover paa samme Tid, som vor Regering kaldte phalziske 
Bonder op i Jylland, men som her fandt en taknemme- 
ligere Jordbund end Tyskerne hos os paa Hederne — at 
udmerke sig fremfor deres fleste russiske Naboer ved 
ordentlige Boliger, Treplantninger, velholdte Kreaturer 
og godt dyrkede Jorder. Meningerne ere delte om, hvor 
vidt navnlig Storrusserne efter deres ustadige, til Vandring 
tilbajelige nationale Karakter kunne siges at vere vel op- 
lagte til Agerbrug. I ethvert Tilfelde staa de endnu i 
denne Henseende tilbage for deres Naboer. 

En uhyre Vanskelighed for det russiske Agerbrugs 
Udvikling hidrorer ganske vist fra den mangelfulde Af- 
setning paa Grund af de store Afstande og paa Grund 
af Samferdselsmidlernes slette Tilstand. Deraf kommer 
det, at de vigtigste Produkter som sagt endnu i mange 
Egne nesten ere verdilose, og deraf kommer tillige Pro- 
dukternes for en fremskridende Produktion saa forderve- 





59 


lige umaadelige Svingning iPris. Det er ikke blot over- 
for Udlandet, at Forskjellighedene ere til Stede; ogsaa 
mellem de forskjellige russiske Guvernementer er der 
tit den allerstorste Forskjel, Mangel i det ene, Overflod 
i det andet. I mange Egne kunne Transporterne slet 
ikke ske uden i den Tid af Aaret, da Sneen dekker 
Jorden og giver Fore. De Veje, der findes, beskrives i 
Almindelighed som nesten fuldstendig ufarbare en stor 
Del af Aaret og navnlig i den Tid, da Frosten forlader 
Jorden; selv tre eller fire Par -af de taalmodige Oxer 
kunne da ofte vanskelig bevege Vognene fremad. 

Nu har man med Energi drevet paa Anleget af Jern- 
veje; disse gjore vel ikke den fulde Nytte, de vare i 
Stand til at gjore, — det er, fordi nogle af de vigtigste 
Linjer mere ere lagte efter militere end efter okonoimiske 
Ojemed, og fordi man her, som i Spanien og andre lidet 
udviklede Lande, mangler de Veje, der skulle bringe 
Ferdselen til Jernbanerne; men dog have de allerede gjort 
umaadelig megen Nytte, i det de ofte have givet Pro- 
dukterne Verdi, hvor de for slet ingen havde, og i det 
de i ethvert Tilfelde have gjort deres Forsendelse billi- 
gere, hurtigere og sikrere. Hidtil har det veret en af 
Handelsmendenes storste Klager fra Odessa og andre 
Hovedsteder for Udferselen, at de aldrig med Sikkerhed 
kunde regne, naar de fik Varerne frem; dels laa dette i 
de vanskelige Transportforhold, dels kom det af den al- 
mindelige Upaalidelighed, der altid er karakteristisk for en 
lav Udvikling; de kunde aldrig stole paa, at Godsejere og 
andre mindre Leveranderer holdt deres Kontrakter, navn- 
lig ikke med Hensyn til Levering i rette Tid, og de 
maatte tilmed lebe an paa, at betydelige Kvantiteter stadig 
bleve stjaalne undervejs. Jeg kan ikke glemme en Be- 





60 


retning, jeg forleden Aar horte af en fremragende Dansk, 
som havde besogt Riga. Han beskrev mig, hvorledes 


han havde set Havren ligge i store Dynger ved Havnen 
og paa Gaderne. Alle Pakhuse vare fulde, en hel Rekke 
af Jernbanevogne stode fulde af Havre ud ad Jernbanen; 
saa havde man ikke Andet at gjore end at tomme ud paa 
Stenbroen, indtil det lenge forventede Isbrud fandt Sted, 
og den Flaade af engelske Dampere, som skulde have 
Havren om Bord, kunde komme ind; det gjorde man da 
saaledes, at alle Rigas Hons og Spurve vare blevne mette 
og tykke. Det var den ny Jernbane, som saaledes plud- 
selig havde bragt al denne Sed frem, og endnu havde 
Jernbanen dog ikke naaet den «sorte Jord» med dens Rig- 
dom paa Hvede og andre Frembringelser. Jeg vilde 
neppe forstaa denne Beskrivelse, hvis jeg ikke fra andre 
Steder i det russiske Rige havde set nesten ganske til- 
svarende Beretninger. Men hvilket Billede paa russiske 
Tilstande er ikke dette! Hvilke Mangeler i Indretninger, 
i den hele Tilstand, og tillige hvilken uhyre naturlig 
frembringende Kraft! 





Om Sygeligheden mellem Arbejderne. 


Ved V. Falbe-Hansen. 


Sreckassemne ere den Form for Selvhjelpen, der har 
vundet bedst Indgang herhjemme; for 10 <Aar siden 
fandtes her med Undtagelse af de gamle Lavskasser saa 
godt som ingen Sygekasser, og for 2 Aar siden fandtes 
her over 500 saadanne Kasser, der i Sygdomstilfelde gav 
en, ofte betydelig, Hjelp til mellem 50 og 60,000 Med- 
lemmer. Alt, hvad der kan bidrage til en bedre Ordning 
af disse, Foreninger, turde derfor have Kray paa den storste 
Interesse. 

En Hovedvanskelighed, som Sygekasser have at 
kempe med, er Sporgsmaalet om Kontingentets Storrelse ; 
navnlig begaa mange af dem den Fejl at kreve samme 
Bidrag af alle Medlemmerne uden Hensyn til deres Alder, 
uagtet Sygeligheden i de hojere Aldersklasser er langt 
storre end i de lavere; for de Yngre er Kontingentet sat 
for hejt, og de afholdes derved fra at gaa ind i For- 
eningen, og for de A#ldre er Kontingentet sat for lavt, 
saa Kassen lider Tab ved dem og undertiden ikke ser sig 
i Stand til at opfylde sine Forpligtelser. 

Nedenstaaende Oplysninger om de Resultater, hvor- 
til de engelske Sygekasser ere komne med Hensyn til 
Sygeligheden i de forskjellige Aldersklasser, kunde muli- 
gen, foruden den Interesse, de have i og for sig, tjene 
til Vejledning for Sygekasserne her i Landet. 





62 


Det Antal Dage, en Arbejder i Gjennemsnit er syg 
om Aaret, er (Kolb: Handbuch der Statistik): 


For Arbejderen i en 
Ved almindeligt Ved let Ved svert 
Alder af Arbejde. Arbejde. Arbejde. 


fra 15 til 16 Aar 6'4Dage. 5 Dage. 7 Dage. 
16 - 21 — 63), — 6 — if 
21 - 26 — 67/4 — ¢ — 7/4 
26 - 31 — 7 — 6 T1/o 
3] 36 7 — 6 Tlie 
4l Pia 63/4 81/9 
46 83/5 7/9 10 
51 10/2 914 11'/s 
56 123/4 12 13%/4 
61 16'/4 14'/o 18/2 
- 66 231/ 20/4 265/4 
- 71 — 36 3314/2 385 /4 


I Gjennemsnit er en Arbejder i sin kraftige og ar- 
bejdsdygtige Alder fra det 15de til det 61de Aar i Alt 
syg i 14 Maaneder; i de 10 Aar fra det 61de til det 71de 
Aar i Alt i nesten 10 Maaneder, og i de neste 15 Aar 
er han i Gjennemsnit syg i de tre Aar, en Femtedel af 
hele sin Tid. 








Nogle ny Exportartikler. 


Ved V. Falbe-Hansen. 


Siaen 1864 er der herhjemme bleven arbejdet med 
megen Energi paa at udvikle vore materielle Hjelpe- 
kilder. Ikke alene vort Hovederhverv, Agerbruget, har 
veret i sund og kraftig Udvikling, men ogsaa vor Indu- 
stri har i flere Retninger taget et merkeligt Opsving. 

Industriens Opkomst efter Krigen skyldes ganske vist 
til Dels kun den Omstendighed, at Toldgrensens Flyt- 
ning fra Elben til Kongeaaen foregede den industrielle 
Beskyttelse ved at udelukke Konkurrencen fra Fabrikkerne 
i Slesvig og Holsten, og for saa vidt har Fremgangen 
veret usund, ja ligefrem skadelig, i det den har for- 
mindsket Statens Toldindtegt og draget Kapitalerne bort 
fra andre mere naturlige Anvendelser; dette gjelder saa- 
ledes om Sukkerraffinaderierne, Tobaksspinderierne, Bom- 
uldsspinderierne m. Fl.; men det er utvivisomt, at der 
ved Siden af den foregede Toldbeskyttelse ogsaa har veret 
andre Aarsager til Stede, at der navnlig ogsaa er blevet 
arbejdet med storre Dygtighed end tidligere; thi det er 
ikke alene de beskyttede Industrigrene, der have udviklet 
sig sterkt, det er ogsaa saadanne, der slet Intet have 
med Tolden at gjore, f. Ex. Melmeller og Slagterier, ja 
endogsaa saadanne, der, i Steden for at beskyttes, i hej 
Grad hemmes af Skattelovgivningen, f. Ex. Gjerproduk- 
tionen. 





64 


Et bedre Bevis end noget Andet paa den Dyg- 
tighed og Iherdighed, hvormed der bliver arbejdet her- 
hjemme, er det at se, hvorledes i de senere Aar den 
ene ny Exportgjenstand dukker frem ‘efter den anden, alt- 
sammen Smaaartikler, der tidligere bleve aldeles oversete, 
men som nu efterhaanden arbejdes op til en virkelig Be- 
tydning. Som saadanne Varer kan man foruden den allerede 
noget eldre Vare, Kirseberbrendevin (Herings Cherry 
cordial), der er en almindelig kjendt og yndet Liker i 
Nord- og Sydamerika, nevne @1, hvoraf der i det sidste 
Finansaar alene til Brasilien udfertes omtrent 300,000 
Potter; Carlsberger Porter og Ale ere snart, iser mellem 
Sefolk, lige saa vel kjendte som Bass’s og de andre store 
engelske Firmaers; endvidere Porcellen og Biskuit, hvoraf 
der afsettes en ikke. ubetydelig Mengde til England, men 
fremfor Alt Handsker, Gjer, Osters og Ag. 


Overskudsudforselen af Handsker udgjorde efter 
Statistisk Tabelverk i Finansaaret 
1865—66 .... 397 % til en Verdi af 4,963 Rdl. 
1866—67 .... 3,987 - —_ —_ 50,502 
1867—68 .... 3,719 - _ — 47,727 
1868—69 ... . 10,055 - _ — 130,715 
1869—70 .... 11,017 - 145,057 
1870—71 ... . 19,552 - _ 276,987 
1871—72 . . . . 27,325 - -- -—— 389,381 


Det er navnlig til England, at vore Handsker udfores, 
og det er her ikke saa meget deres Godhed, som deres 
Billighed, der har skaffet dem Indgang; thi medens en- 
gelske Handsker koste omtrent 2 Rdl. Parret, kunne vore 
selges for 1 Rdl. Hovedpladsen for Omsetningen af 
danske Handsker er Manchester, hvor to danske Huse 





65 


drive denne Forretning; de afsettes mest til Irland og 
de engelske Provinsbyer. I Begyndelsen lode vore Hand- 
skers Kvalitet ikke saa lidet tilbage at onske, og uagtet 
de stadig ere blevne bedre, klage dog endnu de engelske 
Detajlhandlere over, at de danske Handsker ikke ere til- 
strekkelig godt garvede, og at de navnlig ikke ere sor- 
terede med tilberlig Strenghed. 

Saa vidt os bekjendt var Faaborg det forste Sted, hvor 
Gjerproduktionen blev dreven i sterre Stil, men den 
udbredtes hurtig til flere andre Provinsbyer, og nu ikke 
alene forsyner Landet sig sely med denne Artikel, men 
der udfores endog et Overskud, der Aar for Aar er voxet i 
meget betydelig Grad. Denne sterke Udvikling er saa meget 
merkeligere, som vor Skattelovgivning i hej Grad hem- 
mer denne Produktion. Gjertilvirkningen drives nemlig 
i Forening med Brendevinsbrending, og da Brendevins- 
afgiften opkreves efter Meskekarrets Rumfang, uden 


Hensyn til om Mesken anvendes til Brendevin alene 


eller ogsaa til Gjer, kommer Gjeren til at svare Afgift 
lig med Brendevinen, uden dog som denne at faa Af- 
giften godtgjort ved Udferselen. Denne Ubillighed vil dog 
blive ophevet, naar den ny Fremgangsmaade at opkreve 
Brendevinsafgiften efter Udbyttet i Steden for efter Me- 
skekarrets Rumfang, som vi haabe, i en ner Fremtid 
bliver indfort her i Landet; det er utvivisomt, at Gjer- 
produktionen da vil tage et endnu sterkere Opsving end 
tidligere, og at dette allerede hidtil, trods det ubillige Paa- 
leg, ikke har veret ringe, vise nedenstaaende Talstorrelser. 


Overskudsudfoerselen af Gjer var i Finansaaret 
1865—66 .... 16,756 @ til en Verdi af 3,491 Rdl. 
1866—67 .... 86,283 - —_ — 17,976 — 


2 





1867—68 ... 305,585 & til en Verdi af 63,664 Rdl. 
1868—69 ... 196,596 es ee 
1869—70 ... 507,054 — 105,636 — 
1870—71 ... 714,632 nit ABBA 
1871-72 . . . 1,035,201 vr 1 290 


Indforselen af Avg til England er umaadelig stor; der 
indferes nu omtrent 11/2 Mill. Stkr. om Dagen, og den 
er i en stadig og sterk Tilvext. Det har hidtil nesten 
udelukkende veret Frankrig, der har forsynet England 
med denne Vare, og derved tjent Millioner om Aaret; 
men med den Udvikling, Dampskibsfarten har taget, er 
der nu aldeles Intet til Hinder for, at vi tage Del i denne 
Handel; Priserne i England ere hoje, og vi kunne afsette 
et nesten ubegrenset Kvantum der.*) A gproduktionen 
her iLandet er endnu forholdsvis langt tilbage; men det 


sidste Aars Erfaringer synes at vise, at man har begyndt 
at faa Ojnene op for Betydningen af denne Industri. 


Overskudsudforselen af Aig var nemlig i Finansaaret 
1865—66 .. 32,847 Snese til en Verdi af 11,861 Rdl. 
1866—67 .. 68,318 — — a 24,848 — 
1867—68 .. 28,516 - - 12,228 -— 
1868—69 .. 24,566 — -— 10,620 — 
1869—70 .. 29,775 — — 11,941 — 
1870—71 .. 29,738 —- —- 12,391 — 
1871—72 . . 382,127 — a — 134,926 -—- 


Den Produktionsgren, hvor der for Tiden er mest 
at udrette, er vistnok Fiskeriet; hvad Kapital og Dyg- 


*)Anm. En Rekke Forseg, der nylig ere anstillede i Amerika, 
have vist, at Indgnidning med Herfrgolje er det bedste Middel 
til at bevare Ag. 





67 


tighed her ere i Stand til at udrette, vise vore Osters- 
fiskerier. 


Overskudsudforselen af Osters var i Finansaaret 
1865—66 ... 2,733 & til en Verdi af 228 Rdl. 
1866—67 . . . + 38,485 a — + 3,207 — 
1867—68 ... 43,179 - — —- 3,598 — 
1868—69 ... 758,632 - _ — 63,219 ~-- 
1869-—70 . . . 1,178,063 - —- _ 98,172 -- 
1870—71 .. . 1,017,249 - _ — 127,156 -- 
1871—72 . . . 1,697,980 - _ — 282,996 — 


I Alt have disse fire Smaaartikler, der for faa Aar 
siden kun indbragte omtrent 20,000 Rdl., saaledes i det 
sidste Finansaar givet Landet et Overskud af over 1 
Million Rdl. 





Fem Aars Statshusholdning. 
1867—72. 


Af Prof. Will. Scharling. 


Hyert Aar sker der gjerne ved forste Behandling af 
Finansloven Forseg paa at give en Oversigt over vor 
finansielle Status, ikke blot i Ojeblikket, men saaledes, 
som den resulterer af den nermest forudgaaede Tid, i 
det Ojemedet navnlig er det, at vise, om vi ere i Stand 
til at dekke vore Udgifter med de lebende Indtegter 
eller have veret nedsagede til at bruge af Statsformuen 
for at vedligeholde Balancen imellem Indtegt og Udgift. 
Disse Opgjorelser ere imidlertid ikke sjelden Gjenstand 
for Modsigelser, og Tilstanden kan endog stundom frem- | 
stilles fra temmelig modsatte Synspunkter. Hovedgrunden 
dertil er naturligvis den, at det kan omtvistes, hvad der 
skal henregnes til ordinere, lobende Udgifter, samt at det, 
for saa vidt Aktiver ere forbrugte i et eller andet Ojemed, 
f. Fx. til Bygning af Jernbaner, kan vere Gjenstand for 
Strid, om disse i Verdi kunne siges at svare til det for- 
brugte Belob af Aktiver. 

Naar vi nu her forsege at fremstille Resultatet af de 
sidste fem Aars Statshusholdning, forudskikke vi den Be- 
merkning, at denne Opgjorelse fremfor Alt er foretagen 
objektivt uden al forudfattet Mening og uden det ringeste 
Onske om at fremstille Tilstanden enten som god eller 





69 


som utilfredsstillende. Derhos sege vi at opgjore navnlig 
de omtvistelige Punkter paa en saadan Maade, at Enhver 
let kan bedomme, om han anser den skete Opgjorelse 
for rigtig eller ej. Endelig bemerkes det, at vi ikke ved 
Betegnelsen «ordinere Indtegter» ville tilkjendegive Noget 
om, hvor vidt den paagjeldende Indtegt ogsaa for Frem- 
tiden ter paaregnes at ville indgaa med det anforte, gjen- 


nemsnitlige Belob; Betegnelsen angiver kun, at det er 
Indtegtskilder af en blivende Natur. I Hovedsagen tor de 
derhos vel nok antages ogsaa fremtidig at ville give det 
anferte Gjennemsnitsbeleb. 


Vi komme altsaa forst til 


I. Ordinere Indtegter. 


Disse have i Finansaarene 1867—72 i Gjennemsnit 
givet felgende Belob: 
Ral. 

1. OverskudafDomeneindtegterne 617,834. 
2. Renter af Statsaktiverne (inklu- 

sive Jernbanerne) 2,798,739. 
3.a. Direkte Skatter*) (exklusive Ind- 

komstskat) 4,024,999. 
b.Den til Nationalbanken af- 

givne Del afGammelskatten 324,768. 
4, Indirekte Afgifter 10,013,564. 
5, Overskud af Post- og Tele- 

grafvesen ... 128,186. 
6. Overskud af Klasselotteriet.. 198,978. 
7.a. De feroiske Intrader 


*) Efter Fradrag af Bankens Andel i Gammelskatten. 





Ral. 
7.b.*) De islandske Intrader.... 41,587. 
8. Overskud af de vestindiske Oer 30,579.**) 
9. Adskillige Indtegter 528,380.***) 


tilsammen 18,726,432 Rdl. 
eller med andre Ord: det samlede Indtegtsbelob paa 
disse Poster har i de 5 Finansaar i Alt (naar de ved 
Gjennemsnittene bortfaldende Rigsdalere og Skillinger 
medregnes) udgjort 93,632,179 Rdl. 
Til dette Belob maa nu for det omhandlede Femaar 
legges folgende: 


Il. Extraordinere Indtegter. 

1. Overordentlig Skat (Indkomstskat) er opkrevet i 
Finansaarene 1867—69 og 1870—72 med i Alt et 
Nettobelob af 3,931,580 Rdl. 

2. Af Statsaktiverne er forbrugt i Alt 17,201,851 — 

3. Ved Udstedelsen af Obligationer 
og Kreditbeviser er-indkommet 8,331,414 — 


yen tilsammen 29,464,845 Rdl. 
saa at den samlede Indtegt i disse fem Finansaar har 
veret 123,097,024 Rdl., hvilket ved en ligelig Gjennem- 
snitsfordeling gjor ca. 24,619,400 Rdl. pr. Aar. 


*) Disse ere vel nu bortfaldne, men maa dog for den Tid, de ind- 
kom, opfores som ordinere Indtegter, saa meget mere, som 
Udgiften ogsaa er formindsket, om end ikke med et tilsvarende 
Belob. Indtegterne opherte den iste April 1871; her ere de 
opferte med "/s; af det samlede Belob for de fire foregaaende 
Finansaar. 

**) Afgiften har veret eftergivet i to Aar; det anferte Belob er 1/s 
af Afgifterne for 3 Aar. 

***) Heri er ikke medregnet de under denne Post opferte, ved Ud- 
stedelsen af Obligationer eller Kreditbeviser vundne, Indtegter. 





71 


Hvad Udgifterne angaar, da ville vi her ikke for- 
dybe os iy hvad der paa enkelte Ministeriers — og serlig 
Krigs- og Marineministeriets — Kontoer ber betegnes som 
ordentlige eller overordentlige Udgifter; thi denne Ad- 
skillelse angiver kun, at de paagjeldende Udgiftsbelob ere 
mere eller mindre regelmessige. Men de saakaldte over- 
ordentlige Udgifter ere saa langt fra overordentlige, at de 
tvert imod regelmessig gjenfindes paa hvert Aars Budget, 
kun med temmelig vexlende Belob. Tager man altsaa 
Gjennemsnittet af et flere Aars Tidsrum, ville disse Sving- 
ninger i Belobene omtrent udjevne hinanden, og det 
samlede Belob kan derfor omtrent betragtes som det 
Ordinere for et saadant lengere Tidsrum. Fester man 
derfor Blikket paa et femaarigt Tidsrum, maa disse Ud- 
gifter lige saa fuldt henfores til Periodens lebende Ud- 
gifter, som alle de andre. 

Ved extraordinere Udgifter forstaa vi her da kun 
saadanne, der ere anvendte til Indkjob af virkelige Ak- 
tiver, d. e. renteberende Ejendomsgjenstande, eller til 
Formindskelse af Gjelden. Thi det, som det interesserer 
os at faa at vide ved Betragtning af de sidste fem Aars 
Statsregnskaber, er, om vi have ;veret i Stand til at holde 
en saadan Balance imellem Indtegt og Udgift, at vi ikke 
have behevet at formindske vor Formue eller gjore Gjeld 
for at fyldestgjore de Fordringer, den egentlige Statshus- 
holdning krever. 

Da Jernbanerne almindelig opfattes og paa Stats- 
regnskaberne opferes som Statsaktiver, have vi ogsaa 
her betragtet dem paa denne Maade og derfor serlig 
opfert alle de til Jernbaneanleg virkelig medgaaede Sum- 
mer (— derimod ikke det til Toldgodtgjorelse til de 
sjellandske Jernbaner, til Kontrol med disse og de alt i 





72 


Drift verende Statsbaner m. v. medgaaede Belob*) —) 

uagtet vi ganske.vist ikke indse, hvorfor man saa ikke 

lige saa godt kunde henregne ny Telegrafanleg, Havnean- 

leg, Vejanleg o. lign. til Erhvervelse af Formuegjenstande. 
I. De ordinewre Udgifter have da i Femaaret 

1867—72 i aarligt Gjennemsnit udgjort folgende Belob: 

1. Civillisten 500,000 Rd. 

Apanager 203,842 
Rigsdagen 171,096 
Statsraadet 


.Statsgjeldens Forren'tning m. 
Omkostninger 5,097,237 


. Resten af Statens Gjeld til National- 
72,950 


Pensionsvesenet 1,961,250 — 
Udenrigsministeriet 172,395 


Indenrigsministeriet (exklus. 
Udgifter til Jernbaneanleg)... . 762,031 


Justitsministeriet 1,077,457 
Kirkeministeriet 355,538 
Krigsministeriet 4,082,390 
Marineministeriet 1,774,091 


Finansministeriet 448,717 


Andre og saakaldte overor- 
dentlige Udgifter (efter Fra- 
drag af Jernbaneudgifter) 1,209,240 —**) 


aly tilsammen 17,944,803 Rdl. 


*) Paa Grund af Posteringen i Statsregnskabet har det veret ned- 
vendigt at medtage Toldgodtgjorelsen og andre Erstatninger ved 
Esbjerg Havneanleg; men selve Udgifterne til Anleget ere ikke 
medregnede. Derimod ere de blot for Jernbanernes Skyld udforte 
Broanleg m. v. ved Havnene medregnede til «Jernbaneanleg». 

**) At disse Udgifter, naar et lengere Tidsrum tages under Et, 
snarere maa kaldes ordentlige (i alt Fald det ordinere Gjennem- 
snit) end overordentlige, fremgaar deraf, at Minimum har veret 
753,833 Rdl., Maximum 1,791,614 Rdl. 








73 


hvorefter det samlede Udgiftsbelob paa disse Poster i 
de fem Aar har udgjort i Alt (nojagtigt) 89,724,017 Rdl., 
saa at altsaa de ordinere Indtegter have oversteget dette 
Belob med 3,908,162 Rdl. eller gjennemsnitlig med ca. 
781,632 Rdl. om Aaret. 

II. Som overordentlige Udgifter, d. v. s. Ud- 
gifter, der ere medgaaede til Afdrag paa Statsgjeld og 
Bygning af Jernbaner, bliver dernest at opfore: 
1.a.Afdrag paa Statsgjelden ca. . . 14,980,888 Rdl. 

b.Afdrag paa Gjelden til Natio- 
nalbanken 1,275,300 — 





16,256,188 Rd. 
2. Afdrag og Renter paa Gjelden 


til Enkekassen 1,088,382 — 
3. Udgifter til Jernbaneanleg i Jyl- 
land og Fyn 12,615,234 — 


i Alt 29,959,804 Ral. 


Nu maa det ganske vist gjores gjeldende, at den 
under 2 opferte Sum kun til Dels er en virkelig Afbe- 
taling af Gjeld, og at det ikke er let at sige, hvor meget 
der af dette Belob skal anses for simpel Rentebetaling. 
Under alle Omstendigheder ber en Del deraf betragtes 
som Afdrag paa simpel Gjezld, og det vil saaledes ses, 
at der ikke mangler meget i, at der er bleven anvendt 
til Afdrag paa Statsgjelden netop lige saa meget, som 
der er forbrugt af Aktiverne. Merforbruget af Aktiverne 
gjenfindes derhos, som strax skal vises, i Kassebehold- 
ningen. 

Henforer man nu imidlertid af det nevnte Belob den 
hele Million — 9: det Femdobbelte af den hele Udgift 
til Enkekassen i det sidste Finansaar — som Rentebe- 





74 


taling til de ordentlige Udgifter, vil man dog endnu stedse 
faa et Overskud fra de ordentlige Indtegter af i Alt 
2,908,162 Rdl., der altsaa tilligemed den overordentlige 
Skats 3,931,580 Rdl. — tilsammen altsaa 6,839,742 Rdl. — 
ere blevne anvendte til Jernbaneanleg. Da de i Fem- 
uaret 1867—72 anlagte Jernbaner i Folge det Oven- 
staaende have kostet 12,615,234 Rdl., vil man se, at det 
til disses Anleg kun har veret nodvendigt at udstede 
Obligationer og Kreditbeviser til et samlet Belob af 
12,615,234 Rdl. 
~~ 6,839,742 — 


eller 5,775,492, Rdl. 

Drages dette Belob fra de i Femaaret udstedte Obli- 
gationer og Kreditbeviser (8,331,414 Rdl.) udkommer 
2,555,922 Rdl., og legges dertil det Belob af 857,281 
Rdl., hvormed efter det Ovenstaaende Afdragene paa Ak- 
tiverne overstige Afdraget paa Statsgjelden, faas 3,413,203 
Rdl., hvilket udgjor netop det Belob, hvormed Kassebe- 
holdningen er bleven foreget i det her omhandlede Femaar, 
i det den d. Iste April 1866 udgjorde 4,960,460 Rdl., d. 
3ite Marts 1872 derimod 8,373,663 Rdl. Til bedre Over- 


sigt hidsette vi felgende Opgjerelse: 
Rdl. 
Af Statsaktiverne er forbrugt 17,201,851. 


Paa Statsgjelden er afdraget 16,344,570. 


Det overskydende Belob, der 7 
findes i Kassebeholdningen, 
udgjor 857,281. 


De ordinere Indtegter have 


93,632,179. 


De ordinere Udgifter (inkl. 
1 Mill. til Enkekassen) . . . . 90,724,017. 


Altsaa Overskud ——————__ 2,908, 162. 





75 


Rdl. 


Transport 2,908,162. 
Den overordentlige Skat har 
indbragt 3,931,580. 
Ved udstedte Obligationer 
og Kreditbeviser er ind- 
kommet 8,331,414. 
Deraf er henlagt til Kassebe- 
holdningen 2,555,922. 
altsaa forbrugt ———————__ 5,775,492. 


tilsammen 12,615,234. 
hvilket er det Belob, der er bleven anvendt til Jernbane- 
anleg. 


Ved Femaarets Begyndelse var 40,7 Mil Jernbane i 
Drift, ved dets Slutning derimod 80,4 Mil; det er altsaa 
paa det Nermeste netop Halvdelen af det jysk-fynske 


Jernbanenet, der er bleven anlagt i dette Femaar (nem- 
lig Strekningerne Fredericia-Aarhus 14,6 Mil, Randers- 
Aalborg 10,8 Mil, Vendsysselbanen 10,9 Mil og Silkeborg- 
banen 4,0 Mil). Da den hele indtil Udgangen af Finans- 
aaret 1871—72 anvendte Sum til Jernbaneanleg er 26,06 
Mill. Rdl., vil det ligeledes ses, at det i Femaaret 1867— 
72 udgivne Belob paa det Nermeste udgjor Halvdelen heraf. 

Vil man nu altsaa vide, om vor Formuestilstand er 
ringere eller bedre end for 5 Aarsiden, beror Besvarelsen 
heraf vesentlig paa den Verdi, man vil tillegge de i Fem- 
aaret byggede 40 Mil Jernbane. Er man af den Formening, 
at Jernbanerne ber betragtes som et Statsaktiv, vil dettes 
Verdi ligefrem bero paa den Renteindtegt, Jernbanerne 
give, og for at der skal vere Balance, maa altsaa det 
halve Overskud af det jysk-fynske Jernbanenet svare 
til Forrentningen af omtrent 5 Mill. Rdl.s Obligationer 





76 


eller m. a. O.: det halve Jernbanenet maa give et Over- 
skud af 200,000 Rdl., for at der ikke skal vere Tibage- 
gang i det her omhandlede Femaar. Indbringe Jern- 
banerne mere, have vi ombyttet de 5 Mill. Rdl. af 
Reservefonden med et mere verdifuldt Aktiv. 

Nu maa det imidlertid bemerkes, at den her op- 
stillede Beregning over vor Status er den mindst gun- 
stige, der kan opstilles. Vi have nemlig paa den ene 
Side kun regnet de reelle Afdrag paa Statsgjelden, men 
ikke taget i Betragtning, at den nominelle Statsgjeld er 
bleven formindsket mere end med dette Belob. Paa den 
anden Side have vi ganske vist ogsaa kun regnet de ud- 
stedte Obligationer til det Belob, som de ere afhendede 
til, i Steden for til det, hvorpaa de lyde; men til Gjen- 
gjeld have vi til Afdrag paa Aktiverne ogsaa henregnet 


de Belob, der ere indkomne ved Salg af Aktiver, der hid- 


til ingen Renter have givet. 

Opgjere vi da Regningen umiddelbart efter Statsregn- 
skaberne, finde vi, at Statsgjeldens Nominalbe- 
loeb var — inklus. Gjelden til Nationalbanken — d. 
iste April 1867 133,401,121 Rdl. 
Heraf er imidlertid i 1869—70 bleven 

afskrevet imod lige Afgang paa Ak- 
tiverne et Belob af 9,999,808 — 





123,401,313 Rdl. 
Statsgjeldens Nominalbelob var — inklus. 
Gjelden til Nationalbanken — d. 31te 
Marts 1872 116,176,880 — 





Altsaa er den trods Udstedelsen af ny 
Obligationer bleven virkelig formind- 
sket med 7,224,433 Rdl. 





17 


Aktivernes Kapitalbelob udgjorde d. 
Iste April 1867 68,998,124 Rdl. 

Heraf er imidlertid senere afskrevet 

mod lige Afgang paa Statsgjelden 
(jfr. foran) 9,999,808 — 





Rest . . 58,998,316 Rd. 
Aktivernes Kapitalbelob udgjorde d. 3ite 
Marts 1872 46,286,911 — 





Altsaa er af Aktiverne forbrugt 12,711,405 Rdl. 
Sammenregnes nuFormindskelsen af Stats- 
7,224,433 Rdl. 
med Foregelsen af Kasse- 
beholdningen 3,413,203 — 





og fradrages dette Belob med 10,637,636 -- 





udkommer til Rest . . 2,073,769 Rdl. 


Lades altsaa Afdragene paa Gjelden til Enkekassen 
helt ude af Betragtning, udkommer dog kun denne Sum 
af lidt over 2 Mill. Rdl. som det Belob, hvormed vor 
Formuestatus er bleven forringet; lige over for denne 
Forringelse staar da Anleget af ca. 40 Mile Jernbane, 
der har kostet 12,615,234 Rdl. 

Sluttelig skal endnu kun bemerkes, at, for saa vidt 
der sperges, om det Gjennemsnitsbelob, hvormed de 
ordinere Indtegter i det Foregaaende ere opforte, 
nemlig omtrent 18,726,000 Rdl., ogsaa for Fremtiden tor 
paaregnes som ordinert Integtsbelob, da er der al Grund 
til at tro dette. Opferer man nemlig det Minimum, som 
enhver af disse Indtegtsposter har givet i dette Femaar 
— hvorved altsaa bl. A. de islandske Intrader og det vest- 
indiske Overskud bortfalde —, bliver Summen af alle disse 





78 


Minimumsbeleb ca. 17,644,000 Rdl.; tager man derimod 
Maximumsbelobet af hver Indtegtspost, bliver det til- 
sammen ca. 20,553,000 Rdl. Sely om man _ udelukker 
Island og Vestindien af dette Belob, udkommer dog 
20,427,000 Rdl. Serlig bemerkes det derhos, at henved 
‘ Mill. Rdl. af Forskjellen imellem Gjennemsnitsbelobet 
og Minimalbelobet hidrerer fra Klasselotteriet, der i Frem- 
tiden tor regnes at give en temmelig stadig Indtegt af 
ca. 300,000 Rdl., medens Overskuddet i 1869—70 paa 
Grund af Lotteriets da stedfindende Omdannelse sank til 
det blandt Minimumsummerne opforte Belob af henved 
61,000 Rdl. Derhos maa det med Hensyn til de ordi- 
nere Udgiftsposter bemerkes, at Renter og Omkost- 
ninger ved Statsgjelden, der i 1868—69 opfortes med ca. 
5,653,000 Rdl. og siden have veret stadig aftagende, for 
Finansaaret 1873-—-74 ere sunkne til 4,632,000 Rdl.; at 


paa samme Maade Udgifterne til Pensionsvesenet i 1867— 
68 vare 2,081,000 Rdl., og senere stadig ere sunkne, 
indtil de nu for 1873—74 opfores med kun 1,746,000 
Rdl. Alene paa disse to Poster er saaledes Udgiften for 
1873-74 opfort med ca. 680,000 Rdl. mindre, end den 
i Gjennemsnit har udgjort i det forlobne Femaar. 





Smaa Meddelelser. 


Englands Handel i Aaret 1871. 


I Aaret 1871 har Englands Handel naaet et Omfang, som 
ingen Sinde tidligere. Verdien af de Vexler og Cheques (Bank- 
anvisninger), som bleve betalte igjennem Clearinghouse (det 
Sted i London, hvor Udsendinge fra de forskjellige londonske 
Banker daglig medes for at udvexle deres gjensidige Fordringer 
paa hinanden), beleb sig omtrent til 5000 Mill. £, d. v. s. en 
Forsgelse af 13 pCt. siden Aaret 1870. 
Med Hensyn til Indferselen af de vigtigere Varer stiller 

Forholdet sig saaledes: 

Af Bomuld indfertes for. . . . 55°/4 Mill. £. 

- Korn og andre Bredstoffer . 42 - 

- Sukker og Mallas. °) - 


Slagtekveg og Skinker . 
Raasilke 


Spirituosa 
Ugarvede Huder 





80 


Den samlede Verdi af Indferselen udgjorde i det nevnte 
Aar 3264/5 Mill. £, og den blevy ved Udfersel kun formind- 
sket med 4/5 eller 4/6. 

Af den indferte Bomuld (15%/s Centner) kom 5 Mill. Cntr. 
fra de forenede Fristater i Nordamerika, 4 Mill. Cntr. fra In- 
dien og 14/o Mill. Cntr. fra Agypten. Af Ulden (3191/9 Mill. 
Pd.) kom 183 Mill. Pd. fra Avstralien og 32 Mill. Pd. fra Syd- 
afrika (Kaplandet), Resten fordeler sig imellem forskjellige Lande. 
Bygningstommeret indfertes fra britisk Nordamerika. Af de 
ugarvede Huder (11/4 Mill. Cntr.) kom over 1/g fra Indien. Det 
fortjener serlig at fremheves, at der blev indfert Manufaktur- 
varer til et Belob af 14/ Mill. £, iser fra Tyskland. 

Med Hensyn til Udferselen stiller Forholdet sig paa fol- 
gende Maade: 

Verdien af de udferte Varer belob sig til 222% Mill. £; 
til de oversgiske Besiddelser udfertes kun for 5115 Mill. £ eller 
omtrent 23 pCt. Af disse Besiddelser har Indien selvfelgelig 
faaet den sterste Verdi (20%/5 Mill. £), dernest Avstralien (10 


Mill. £) og britisk Nordamerika (8'/s Mill. £). Herefler falge 
de svrige Kolonier med Belgb af 3 Mill. £ og derunder. Langt 
betydeligere har Udferselen til fremmede Lande veret, og iblandt 
dem savnes overhovedet intet handelsdrivende Land. 


Til de forenede Fristater i 
Nordamerika_udfortes . . - 34%%q Mill. 
Tyskland _~ are i oo 
Frankrig — ee en 
Holland -. » 140 — 
Egypten - ee, 
Tyrkiet eer | 
Kina +... 
Rusland oa Oh 
Brasilien i oa ca 

- Belgien oes Ce 

- Italien — ,s+e Se 


Til intet andet Land er indfert for et sterre Beleob end 
4 Mill. £, til Ostrig kun for 15/5 Mill. £. 





81 


Det vil heraf ses, at de nordamerikanske Fristater danne 
det vigtigste Afsetningsmarked for England; efter dem felger 
Tyskland, som endog faar Varer til et storre Belob end Indien, 
og i Virkeligheden faar det endnu for en sterre Verdi end op- 
givel, thi en stor Del af de Varer, der fra England udfores til 
Holland, sendes fra detle Land til Rhinprovinserne. 

Tysklands Indfersel kan saaledes nesten maale sig med 
Nordamerikas, men det maa dog merkes, at en stor Del af 
de til Tyskland indferte Varer igjen udferes til Ostrig og Rusland. 

Blandt de vigtigste Udferselsgjenstande skulle vi fremheve 
uldne og halyuldne Fabrikater; af disse udfertes for 27%/10 
Mill. £, og hertil kommer endnu ferdige Kledninger til en 
Verdi af 6 Mill. £. Af Jern og Staal udfertes for 26 Mill. £ 
af Stenkul for 64/4 Mill. £ og af Vaaben og Ammunition for 
2%5 Mill. £. 

Ind- og Udfgrselen af exdelt Metal har stillet sig 
saaledes: Af Guld indfortes 215/s Mill. £ og af Selv 16%/o Mill. £; 
den samlede Indfgrsel af begge Metaller udgjorde altsaa 381/4 
Mill, £. Af Guld udfortes 20%j10 Mill. £, og af Soelv 134/16 
Mill. £, altsaa i det Hele udfortes af begge Metaller 33°/4 Mill. £. 
Nesten en tredje Del (8%/o Mill. £ i Guild og 340 Mill. £ i 
Selv) af hele Udferselen gik til Tyskland, men paa den anden 
Side blev der fra Tyskland udfert til England og Irland af Guld 
noget over 4/o Mill. £ og af Selv 14/5 Mill. £. Fra Frankrig 
udfertes til England af Guld 3/10 Mill. £ (mere end ellers) og 
af Selv noget over 1 Mill. £ (noget mindre end ellers). England 
udferte derimod til Frankrig kun 15/5 Mill. £ i Guld og 1/4 
Mill. £ i Selv. I det Hele viser Storbrilanniens Guldindforsel 
for 1871 et Overskud af 4°/5 Mill. £ over Udforselen. 

Som nevnt oven for udgjorde Indforselens Verdi 3264/5 
Mill. £ og Udforselens 222%/o Mill. £. Indforselen overstiger 
herefter i betydelig Grad Udferselen, og dette Forhold gjentager 
sig hvert Aar til Skrek for de mange ukyndige Beltragtere. 
Grunden til dette tilsyneladende ugunstige Forhold skriver sig 
ligefrem fra, at man opgjer Verdien af Ind- og Udferselen 
efter Toldlisterne; men dette er aldeles galt; thi paa Listerne 
glemmer man at opfere en hel Del Verdier; ved Udforsel af 

6 





82 


Varer angiver man saaledes den Verdi, Varen har paa Udfor- 
selsstedet; man medtager altsaa ikke Kjobmandens, Skipperens, 
Rederens, Meglerens og Assurandgrens Virksomhed og Udleg, 
derimod medlages disse Omkostninger ved Varernes Indforsel, 
i det de saa ikke blive opferte med den Verdi, de have paa 
Udforselsstedet, men med Verdien paa Indfoerselsstedet; frem- 
deles er man i Almindellghed mere interesseret i at sette Ind- 
ferselen nejagtigere end Udferselen, da der jo i Regelen kun 
svares Told af hin. Listerne angive end videre i Regelen og- 
saa Ofte de saakaldte officielle Verdier, d. v. s. tidligere fast- 
satte Verdier, der ikke stemme med de virkelige, hvilket iser 
gjelder for Danmarks Vedkommende. Endelig skulle vi frem- 
heve, at Skibe og Mandskab, der beserge Fragtfart, ligesom 
ogsaa alle de Varer og Tjenester, der selges til Rejsende (af 
Vigtighed iser i Schweiz), virke som Udfersel. Norge betaler 
saaledes en ikke ringe Del af sin Indfersel ved Vexler, der 
representere de norske Rederes Fortjeneste. 


Handelen med Petroleum har en overordentlig Betyd- 
ning for de forenede Stater i Nordamerika; Petroleum danner 
tillige med Bomuld, Tobak og Guld Unionens vigtigste Udfor- 
selsgjenstande. Petroleum, der nu ogsaa i stor Mengde faas 
fra Galizien og Kavkasuslandene, har vundet en fuldstendig 
Sejr over Oljen, og store Strekninger, der tidligere vare be- 
saaede med Raps, kunne nu anvendes til Korndyrkning. I Felge 
engelske Konsulatsberetninger for Aare 1871 udgjorde Udferselen 
fra Nordamerika, der iser foregaar fra Philadelphia : 


11861 .. 1,500,000 Gallons (1 Gallon = 
1862 . . 10,887,701 — 4%/0 d. Polter). 
1863 .. 28,250,721 — 

1864 .. 31,872,972 _ 
1865 .. 29,805,523 — 
1866 .. 67,430,451 
1867 .. 67,052,020 
1868 . . 99,281,750 





83 


1869 . . 102,745.604 Gallons. 
1870 . . 141,208,155 — 
1 10 Aar er allsaa udfert 580,034,897 — 


Guldbevegelserne i indeverende Aar. 1 Anledning af, 
at der iblandt de mange Udtalelser om Grundene til de tryk- 
kede Forhold paa Pengemarkedet oftere er fremkommen den, at 
Vanskelighederne i England for en Del skulde hidrere derfra, at 
der i den senere Tid kun er kommen ringe Beleb af edle Me- 
taller, navnlig af Guld, fra Nordamerika, oplyser et tysk Blad Fol- 
gende: Det er ganske vist Tilfeeldet, at Amerika i de sidste Maaneder 
ingen sterre Summer har sendt til England; men dette er hvert 
Aar Tilfeldet paa denne Aarstid, naar nemlig Amerika begynder at 
exportere sin Bomuld efter Hosten. Betragter man derimod 
hele Aaret, saa viser det sig, at der fra 1ste Januar til 26de 
Oktober d. A. fra New York er bleven udfert 62 Mill. Dollars 
i edle Metaller, nemlig 41 Mill. i Guld og 21 Mill. i Selv, 
medens der i samme Tidsrum 1871 kun blev udfort 57%/4 Mill., 
hvoraf tilmed kun 342%/g Mill. i Guld, i det 23%'/o Mill. var i 
Solv. { det Hele taget har New York kun i et tidligere Aar, 
nemlig 1868, sendt mere Guld til England end i inde- 
verende Aar. 

Et andet Faktum, som er af Interesse, er det, at Penge- 
knapheden i England ingenlunde, som man almindelig har 
ment, hidrerer fra de store Guldforsendelser til Tyskland, men 
derimod derfra, at Indfoerselen fra andre Lande end Nordamerika 
har veret ringere end ellers. Englands Udforsel af Guld har 
i indeverende Aar oversteget Indforselen med ca. 3,21 Mill. £, 
uagtet Tilferselerne fra Nordamerika have veret ca. 800,000 £ 
sterre end i 1871. Det er nemlig Frankrig, Tyskland, Av- 
stralien, Brilisk Amerika, Mejico og Sydamerika, hvorfra Til- 
ferselerne ere komne mindre rigelig end ellers. Derimod har 
Udferselen af Guild til Tyskland i 1872 kun udgjorl 6,24 
Mill. £ imod 8,06 Mill. £ i 1871. MHvad der endelig fortjener 
serlig Opmerksomhed, er det interessante Faktum, at Frankrig, 
saa Jangt fra at udfere sin Guldbeholdning for dermed at be- 
tale Milliarderne til Tyskland, tvert imod indlil 30te Septbr. 

6* 





84 


d. A. har indfert 150 Mill. Franes i #dle Metaller mere, 
end det har udfort. 


Frankrigs Handel har som bekjendt i indeverende Aar 
naaet et Omfang som ingen Sinde for. I de ferste 9 
Maaneder belob nemlig Indforselen sig til en Verdi af 
2,594 Mill. Francs eller 338 Mill. mere end i det sidste 
Fredsaar, 1869, medens Udforselen beleb sig til en Verdi 
af 2,669 Mill. Francs, eller 417 Mill. Frances mere end j 
1869. Den samlede Omsztning har saaledes i 9 Maaneder 
naaet over 5 Milliarder. 


Jernbanemerker af lignende Art som Postfrimerker skulle 
med det Ferste kunne ventes indforte paa de sydtyske Jern- 
baner, saaledes at der i Steden for Billetter selges Maerker, 
der hver gjelde for en Mils Kjorsel. Man kan da kjore i 
hvilken Retning man vil, og udgiver blot saa mange Merker, 
som man kjorer Mile. 


Suez-Kanalen, I Aaret 1871 belob den samlede Indtegt 
af Suez-Kanalen sig til 13,002,284 Fr.; i Aaret 1870 var 
Indiegten 6,387,204 Fr. Merindtegten i 1871 var saaledes 
6,615,079 Fr. I det Hele gik i 1871 765 Skibe igjennem 
Kanalen, i 1870 486, altsaa i 1871 279 flere end i 1870. 


Pengemarkedet. 


Kjobenhavn d. 1. December 1872. 
De udenlandske Borser have i den forlobne Maaned bibeholdt 
den vakiende Karakter, som i saa lang Tid har veret frem- 
herskende. Ferst gav Berlin og senere London Anledning til 
afvexlende Baisse og Hausse, og det ringeste Solglimt var til- 
strekkeligt lil at fremkalde en Mengde Aktieforetagender, lige fra 
Oprettelsen af Banker til de mest almindelige Handels- og 





85 


Fabrikforretninger, som en uhildet Betragter sikkert vilde anse 
for langt bedre egnede for Enkeltmands private Entreprise. 
Utallige Projekter ligge fix og ferdige hos de respektive Grund- 
leggere for i det forste belejlige Ojeblik at kundgjere deres 
Existens, og man maa indremme, at de saa godt som alle faa 
en venlig Modtagelse. Publikum griber med Begjerlighed efter 
den Lykke at blive Aktioner i Foretagender, hvortil det i Al- 
mindelighed mangler alt paalideligt Kjendskab, Dog maa man 
ikke tro, at alle disse ny Selskaber virkelig absorbere de 
Kapitaler, de udvise, thi i saa Fald vilde en permanent Penge- 
ned nesten vere uundgaaelig. En Art meget bekvemme Mellem- 
mend, der benyttes ti] at «placere» de forskjellige Effekter, ere 
de fra det forrige saa bankrige Aar bekjendte Meglerbanker, 
der arbejde saare fredelig mellem Bankerne og Berserne. Rigtig 
nok stikke disse deres Kapitaler fast i alle mulige Slags Verdi- 
papirer, men de tjene godt derved; den eneste Risiko, de 
lobe, er en Pengekrise, og en saadan frygter man for Oje- 
blikket, i alt Fald .i Tyskland, for lidt, til at man skulde anse 
det nedvendigt at indrette sine Forretninger derefter. De 
sidste Berelninger fra London, Berlin og Wien lyde meget 
gunslige, og man venler ingensteds mere en Forhgjelse af Dis- 
kontoen. ILondon, hvor man sikkert antog, at den vilde stige 
til 8 pCt., have Forholdene ved sterke Guldtilferseler ganske 
forandret sig, og der er snarere Udsigt til en hurtig Nedgang 
i Renten*). Karakteristisk er det i ovrigt at lese engelske 
Pengeberetninger, hvori meget rigtig bemerkes, at det ser ud, 
som om England merkede Krigens Felger langt mere end 
Frankrig selvy. Thi medens der nu i lang Tid har veret Penge- 
knaphed i England, har der ikke veret Tale derom i Frankrig. 
Imidlertid kan dette jo dog i Lengden ikke undgaa en 
Forringelse i sine Valuta. Rigtig nok har dette Land paa det 
finansielle Gebet presteret det Ulroligste, men med Hensyn 
til Betalingen af de Milliarder, der allerede ere erlagte, og af 


*) Bank of Englands Diskonio, som i Begyndelsen af Maaneden var 
6 pCt., hevedes den 9de til 7 pCt., men nedsattes den 28de til 
6 pct. 





86 


dem, som endnu skulle udredes, maa der skjelnes mellem de 
Midler, hvoraf det har betjent sig. Disse ere tre Slags, Guld 
og Selv, Papirpenge og Vexler. Af de til Oktober afbetalte 
8000 Millioner udgjer den sidstnevnte Klasse mere end to 
Tredjedele, en stor Del af disse ere Tratter fra de Banker, der 
yde Forskud til den franske Regering, mange bero paa per- 
sonlig Kredit, eller med andre Ord paa Vexelrytteri, og dette 
Maskineri vil komme til at gaa i lang Tid, inden den virke- 
lige Dekning kan bringes til Veje. At de normale Forhold 
trykkes herunder, er en Selvfelge, og den nevnte Omstendig- 
hed er vist nok lige saa meget, om ikke mere end Guldlilferselen 
fra London til Berlin Skyld i de usikre Pengeforhold, der nu 
i lang Tid have veret betegnende for de sterre Berser. 

Vor Bers har havt en meget fast Karakter i den sidste 
Maaned, og Diskontoen, som ultimo Oktober hevedes til 4%/ 
a 5 pCt., neppe paa Grund af Pengeknaphed, men snarere 
foranlediget ved Forhgjelsen paa de fleste evropeziske Pladser, 
er endnu den samme. En ugunstig Beretning fra Udlandet 
har en enkelt Dag kunnet trykke Kurserne '/, a& 4/o Point, 
men nesten alle Effekter have holdt sig uforandrede. 4 pCt. 
kongelige Obligationer varierede i Maanedens Leb mellem 90%/ 
og 9141/4. Valutakurserne have i den sidste Tid varieret be- 
tydelig, og dette skyldes, blandt andre Aarsager, Forandringerne 
i Selvets Verdi. At denne dalede saa betydelig, hidrerte fra, 
al man nu i Tyskland er gaaet over til Guldfod og i Skandi- 
navien belaver sig derpaa. Riglig nok have endnu Holland, 
Rusland, @strig og nogle flere Stater Selvfod, men Selvet 
vil ikke lengere i Evropa kunne benyttes i Arbitragens Tje- 
neste, og vil eflerhaanden gaa over til at blive en almindelig 
Handelsvare. Det noteredes i Maanedens Begyndelse i London 
591316, faldt derefler gradvis, indtil det den 19de stod 59%. 
Paa dette Punkt holdt det sig nogle Dage men steg derefler 
sterkt og noteredes den 30te 5974. Ifelge det hamburgske Senats 
Beslutning gaar man nu ogsaa der over til Guldfod, saaledes 
at alle Forpligtelser, der forfalde efler den 15de Februar 1873, 
reguleres efter Forholdet 150 Rigsmark for hver 100 Mark 
Banko, medens alle tidligere Forpligtelser betales ved Til- 





87 


skrivning i Mark Banko. Frygten for, at Selvet skulde ved- 
blive at dale, foraarsagede i Hamburg en overordentlig Opgang 
i Guldvexler, og Akcepter, forfaldne inden 15de Februar, 
vare i nogen Tid meget vanskelige at anbringe. Derved be- 
virkedes atter den store Afstand mellem vor Ment og den 
hamburgske, der imidlertid nu igjen er opadgaaende. I Lighed 
med alle andre Berser er der nu ogsaa her forskjellig Kurs 
for og efter 15de Februar, hvilken sidste endogsaa her hevede 
sig 1/o Point. I Maanedens Leb bevegede Sterling- og Banko- 
Kurserne sig saaledes: 

Sterling. Banco. 

1 Novbr. k. S. Rd.9. 48. k. S. 198%. 

3 Md. — 8.88 - Diskto. 44/4 a 4%/o %,. 

k. Ss. — 9. 3 - k. S. 198%). 

3 Md. — 8. - Diskto. 41/4 & 4%/o %,. 

k.S. — 9% 5 - k. S. 1984/. 

3 Md. ‘ Diskto. 44/4 & 45/4 %, 

xs: 7 k. S. 198%. 

3 Md. 89 Diskto. 44 a 5 %. 

k. S. 8 k. S. - 198. 

3 Md. 90 Diskto. 44/2 a 5 %. 

KS: 8 ki'Ss “Teo. 

3 Md. 90 Diskto. 4/4 4 5%. 

k. 'S. us k. S. 198%. 

3 Md. 89 Diskto. 45/4 & 51/4 %. 

k. 'S. 7 k. S. 1984/4. 

3 Md. 89 Diskto. 43/4 & 54/4 %. 

k. S. 6 k. S. 1984). 

3 Md. 89 Diskto. 4°/5 & 54/4 %. 


PODODOHO MDM 


Af Aktieforetagender, som i den senere Tid have set 
Dagens Lys, skulle vi nevne: 

«Det kjobenhavnske Byggeselskab», som har det Formaal, 
atl udfere sterre Byggeforetagender i Hovedstaden navnlig 
paa det ny Terren, sum aabnes mellem Volden og Sgerne. 
Ferst vil man imidlertid begynde med det Foretagende, hvorom 
der er opnaaet Overenskomst mellem Murmester Wienberg og 











88 


Kjebenhavns Kommunalbestyrelse, Omdannelsen af Peder Madsens 
Gang, og denne Plan vil blive udvidet derhen, at der brydes 
en Gade fra Kongens Nytorv ind til den ny Peder Madsens 
Gang, parallel med @stergade. Hoétel d’Angleterre, som man 
har sikret sig, skal forandres til et mere tidssvarende Hotel. 
Aktiekapitalen skal kunne udvides til 5 Mill. Rdl., men fore- 
lebig emitieres kun 1 Mill. Hele dette Belob, hvorpaa Halv- 
delen betales strax, tegnedes privat. 

«De danske Cikoriefabrikker», hvis Formaal er Tilvirkning 
af Cikorie og andre Kaffesurrogater samt Fremme af Dyrkning 
af Cikorierodder heriLandet. Kapitalen er sat til 550,000 Rdl. 
Selskabet er dannet af en Del tidligere isolerede Fabrikker, her 
og i Provinserne, der nu ere forenede under ovennevnte 
Firma. Indbyderne, de tidligere Ejere, have overtaget Aktier 
til Belob 287,000 Rdl. Indtil videre henlegges 87,000 Rdl., 
som svarende til Prioritetsgjealden, og Restbelobet, 176,000 Rdl., 
er under Haanden blevet tegnet. 

Et Aktieselskab har dannet sig for at anlegge og drive 
en Papirfabrik paa Ejendommen Maglemelle ved Nestved. Kapi- 
talen er 500,000 Rdl., hvoraf 400,000 tegnedes under Haanden, 
og Resten ved Fremleggelse i Landmandsbanken og Industri- 
banken. — Desuden skulle vi nevne Hegnede Teglverk, som 
er gaaet over til et Aklieselskab med en Kapital af 160,000 Rdl. 

Endnu bemerkes, at Aalborg Diskonto-, Laane- og Spare- 
bank har foreget sin Aktiekapital med 324,800 Rdl. Aktierne 
fremlagdes hos d’Herrer D. B. Adler & Co., og Tegnerne erholdt 
11 pCt. af det tegnede Belob. — Det fortjener al nevnes, at 
Aalborg den iste Novbr. aabnede sin ny Bers, hvor For- 
retningerne have veret ret livlige. 


Nationalekonomisk Forening. 


Tirsdagen d. 12te November var et sterre Antal af mest yngre 
Nationalokonomer samlede i Fru Vincents Lokale for at fort- 
sette lidligere begyndte Forhandlinger om Dannelsen af en 


















89 































ens nationalokonomisk Forening. Efter at man havde spist til 
des Aften sammen, aabnede Professor Frederiksen paa Ind- 
ens bydernes Vegne (Prof. Will. Scharling, Fuldm. Falbe Hansen, 
nan Kand. polit. Vilh. Arntzen og Prof. Frederiksen) Forhandlingerne 
tel. ved at meddele et Telegram fra Prof. Greve G. K. Ham- 
re- milton i Lund, hvori han beklagede ved Stormens Afbrydelse 
lv - af Dampskibsfarten at vere forhindret i at vere til Stede ved 
Forhandlingerne. Han gav derpaa Ordet til Prof. Scharling, 
ing som motiverede, hvorfor Indbyderne efler Samraad med andre 
ing af Deltagerne havde troet at burde foreslaa Dannelsen af en 
idl. mindre nermest videnskabelig Forening. Man skulde komme 
her sammen ordentligvis en Gang om Maaneden, spise til Aften 
nte sammen og derefter diskutere et eller andet skonomisk eller socialt 
lier Sporgsmaal. Kun Folk, der paa en eller anden Maade havde 
dl., beskjefliget sig med Nationalskonomi, skulde optages. 
il., Frederiksen fremhevede, at Tanken om en stor For- 
ening for den skonomiske Reform ingenlunde var opgiven; det 
ive var noget helt Forskjelligt fra den mindre Forening, der imid- 
pi- lertid vilde kunne vere en Stette for den sterre prakliske For- 
Pn, ening. Han opleste derefler Indbydernes Udkast til Love, der 
Ti- efter nogen Forhandling om flere enkelte Punkler vedtoges i 
om folgende Form : 
“ $1 
ne Den nationalekonomiske Forenings Formaal er at samles 
ldt for at forhandle nationalekonomiske Spergsmaal. 
at § 2. 


Foreningen afholder mindst et Mede i hver af Maanederne 
September til April, begge inklusive. Diskussionerne og Med- 
delelserne paa Moderne kunne efter Bestyrelsens Beslutning 
refereres i nationalekonomisk Tidsskrift. 


§ 3. 
Ny Medlemmer foreslaas enten af Bestyrelsen eller af ti 
re Medlemmer. Hvis det forlanges, sker Optagelsen efter skriftlig 


Afstemning saaledes, at der til Optagelse kreves to Tredjedele 
af de tilstedeverende Stemmer. 











90 


§ 4. 
Kontingentet er 2 Rdl, aarlig. 


§ 5. 

Den hgjeste Myndighed i Selskabets Anliggender er hos 
Generalforsamlingen, som vedtager og forandrer Foreningens 
Love, samt velger Bestyrelsen. Den ordentlige Generalforsam- 
ling afholdes en Gang aarlig i Oktober Maaned. Foruden Be- 
styrelsen kunne femten Medlemmer kreve Sammenkaldelse af 
en overordentlig Generalforsamling. 


§ 6. 

Bestyrelsen bestaar af fem Medlemmer. Den velger af 
sin Midte en Formand og en Sekreter, der lillige er Kasserer. 
Den leder Foreningens Anliggender og aflegger Regnskab til 
Generalforsamlingen. Den velges for et Aar. 

Det bestemtes tillige, at Moderne ordentligvis skulde af- 
holdes den ferste Torsdag i hver Maaned, 


Frederiksen foreslog paa Indbydernes Vegne Konfe- 
rensraad David som #resmedlem. Dette vedtoges en- 
stemmig. Af eldre Okonomer havde man endnu kun indbudt 
Departementschef Benzon-Buchwald, der paa flere Maader 
var knyttet til de Yngres Kreds, Man foreslog nu ogsaa at 
indbyde Grossererne Adler, Thune, Gron og Melchior, 
Etatsraaderne Moritz og Martin Levy, Prof. Steen og 
Dr. Krebs i Odense, hvilket ligeledes vedloges. 

Efter at det efter nogen Forhandling var bestemt, at 
Valget paa Bestyrelsen skulde feregaa samme Aflen, valgtes 
hertil Frederiksen, Scharling og Falbe Hansen hver 
med 23, Arntzen med 21 og Statsrevisor Marius Gad 
med 10 Stemmer. Derefter havyde Redaktor Topsge 8 og Benzon- 
Buchwald 6 Stemmer. 

Da det var foreslaaet at begynde Diskussionerne med al 
forhandle Kathedersocialismens Forhold til Manche- 
sterpartiet, anmodede Frederiksen Kand. polit. Ring om at 
indlede dette Spergsmaal; han vidste, at han ikke havde for- 
beredt sig derpaa, men at han interesserede sig for Amnet. 

























91 


Ring var ikke tilfredsstillet ved Manchesterparticts Ler- 
domme. Gjennemferte i Praxis fremkaldte de Forhold, der 
vare imod den naturlige menneskelige Folelse. Theorien stran- 
der paa det virkelige Liv. Manchesterskolens selviske Principer 
fremkalde Misstemning hos den arbejdende Befolkning, og de 
virkelige, forhaandenverende Misligheder give Socialisterne og 
Kommunisterne Styrke. Arbejderne ere ikke ligestillede med 
Kapilalen; denne har en betydelig naturlig Overvegt. 
Eisenachermendene ere omvendt svage i de praktiske 
Forslag, ved hvilke de raade til at afhjelpe Mangelerne; de 
henvise til Staten; men derved pege de i Retning af Absolu- 
tisme. De have et ethisk Ideal for Staten; men ifolge Ethiken 
ber Menneskene ikke tvinges. Indroammes maa det imidlertid, 
at Sammensted mellem Selvinteresse og Ethik finder Sted, 
til Exempel i Slavehandelen, der under visse Forhold «betaler 
sig». Den samme Kollision findes i andre Forhold. 
Frederiksen vilde, da ingen Andre begjerede Ordet, 
ikke undlade at udtale den Opfattelse, han havde uden at 
kjende Forhandlingerne i Eisenach af Andet end de danske 
Blades Referater. Det var aabenbart en praktisk Retning, der 
var Spergsmaal om. Theoretisk var han ganske enig med 
dem i, at Selvinteresse. og Konkurrence ikke alene vare lil- 
strekkelige; det havde han for sit Vedkommende segt at vise 
i sin lille Bog om samme Amne; men som praklisk Retning 
kunde han ikke andet end holde med Manchestermendene. 
De anbefale de Frihedsreformer, vi iser trengte til, og mod- 
satle sig ikke de forstandige Foranstallninger ti] Arbejdernes 
Tarv. Hore ikke Mend som Stuart Mill, Polter og andre 
engelske Radikale med til Mancheslermendene; de ere Med- 
lemmer af Cobdenklubben. Vore fortraffelige franske Okonomer 
ere noget abstrakte i deres Frihedssetninger, men i den Praxis, 
der er Trang til i Frankrig, have de vesentlig Ret. Hvad vil nu i 
Modsetning til dem Eisenachermendene? Schmollers Udlalelse var 
til Dels fortreffelig; men hvilke vare de praktiske Foranstaltninger, 
hvorved han i Modseztning til Manchestermendene vilde omforme 
Verden? Saa vidt Taleren erindrede, vare Arbejderforeningerne et af 
de vigligste Hjzlpemidler, der anbefaledes; men hvor var deres 
















92 


og andre lignende Reformers gjennemgribende Betydning? De 
kunne vere udmerkede, men det var taabeligt at kunne tro, 
at de kunne erstatte Middelstanden med dens Generation efter 
Generation udviklede Dyder, Sparsommelighed, Omsigt og 
Driftighed. At henvise til disse og andre lignende smaa 
Hjzlpemidler var en taabelig Slutning paa store Premisser. 
Engel tog sterkere fat, men var saa nesten lige saa gal som 
Socialisterne. Exempelvis nevnede. han hans Udtalelse om 
Byggeselskaberne, der aagrede med Grundene i Berlin. Det 
var, som man i sin Tid gav Kornhandlerne Skylden for Dyr- 
tiden, i Steden for at de ved deres Opkjob bedre fordelte det 
Tilstedeverende mellem Forbrugerne. Han paaviste de andre 
faktiske Aarsager til Vaaningsneden i Berlin. Han fatlede ikke, 
al Forstanderen for Preussens Statistik kunde tale som Engel. 
Kathedersocialismen skulde vere en «national» tysk Retning 
i Modsetning til den vesterlandske Frihandelslere. Det var 
den ogsaa; thi det store Antal af tyske Forfattere havde 
aldrig ret villet gaa ind paa Fried. Til disse henregnede han 
ikke de store Mestere som Rau og Hermann; ogsaa Schaffle, 
som dog gav Socialisterne saa Meget, havde ganske vist tillige 
fuld Sans for Friheden. Naar der henvistes til det Ethiske, 
var han ofte tilbgjelig til at slutte sig til Stuart Mills Setnjng: 
«Jeg bestrider enhver indbildt Retferdigheds Theori, der ikke 
er grundet paa Nytten». Det ethiske Formaal benytledes af 
mange tyske Forfaltere til at anbefale, hvad der hverken 
fulgte af sund Sans eller af Indsigt i Sagens virkelige Sam- 
menheng. Naar han udtalte sig imod Kathedersocialismen, 
saa var det ikke, fordi han ikke indremmede, at der var Ind- 
skrenkninger at gjore i Friheden med Hensyn til Kommuni- 
kationsmidler, Assurancevesen m. m. Heller ikke vilde han 
dermed benegte, at der var visse Ting at lere af Socia- 
listernes Angreb; det var saaledes Tilfeldet med deres Angreb 
paa vor nuverende religigse Ordning vg paa Kvindens Stilling, 
og paa vor nuverende Skatleordning. Han vilde imidlertid 
nedig se en videnskabelig Retning indfert hos os, som dels 
forekom ham impotent og upraklisk, dels skadelig, fordi 
nogle af vore vigtigste Reformer, Handelens Frihed, Jordens 
















93 


fri Benyttelse m. m. A., dog skulde gaa i Retning af Fri- 
hed. 

Ring: Frederiksen var enig med ham i Theorien, ikke i 
Praxis, dette var en Modsigelse. Det gaar med Middelstanden 
som med de andre Stender, der have havt deres Berettigelse, 
men som senere gaa under. Dens Medlemmer ere nu alle 
blevne Kapitalister ved deres Sparsommelighed, men ere derved 
komne til at staa i Modsetning til dem, der Intet have. Hvor- 
for blev Misforngjelsen sterre og sterre? Trods al den megen 
Hensigtsmessighed var Resullatet ikke heldigt. Sagen var, 
at der var noget Andet end det Rationelle. Vi have ogsaa et 
Blodselement i Bevegelse. 

Oljemoller, Kand. polit. Alfred Olsen segte den nermere 
Forklaring til] Arbejdernes Misfornojelse i Oplysningen, der nu 
var trengt ned til Samfundsklasser, der for slet ikke havde 
taget Del i den almindelige Bevegelse. 

Dr. Heffding: Frederiksen havde sluttet sig til Mills 
Setning om Nytten. Mill mener imidlertid dermed Nytten i 


Betydning af den alsidige, humane Tilfredsstillelse af hele 
Samfundets Tarv, for hvilket de Enkeltes Interesser maa bgje 
sig. Det er om Nytten i denne Forstand, man maa tale, naar 
man vil stille Ethik sammen med Nytten. Men saa folger der 
af denne Setning netop det Modsatte af, hvad Frederiksen 
mente. 


Gad: Der adskilles ikke nok, hvad der skal Jegges under 
Statens, og hvad under Okonomiens Omraade. Eisenacher- 
setningerne vare dels trivielle, dels Sammenblanding af Statens 
Opgave med det fri Samfunds. Ganske vist fastholdes ofte 
den fri Konkurrence for ensidig; den existerer ofte ikke engang 
i Praxis. Men Angrebene paa den vare ikke nuget Nyt, men 
de fer kjendte Bevegelser, der vare en naturlig Folge af Kampen 
for Menneskerettigheder m. m. 

Frederiksen fremhevede imod Hoffding, at han havde 
tali om Nytlten i samme Betydning som Stuart Mill. 

Topsge: Adam Smith var deduktiv, Kathedersocialisterne 
gik derimod induktivt til Verks. Arbejdslennen stliger ikke i 











94 


samme Forhold som Kapitalen. Dette er et Faktum. Det Ny 
er kun i sin Begyndelse. 

Kand. polit. Suenson frembevede over for Olsen, hvorledes 
de lavere Klasser nelop manglede Oplysning. 

Frederiksen mente, al Olsen havde Ret i al fremheve den 
begyndende Oplysning som Aarsag til Bevegelsen, Suenson sely- 
felgelig i atter at fremheve den bedre Oplysning som Hjzlpemiddel 
derimod. Han var ikke tilbojelig til at gaa med Kathedersocia- 
listerne, fordi han netop fandt deres Retning upraktisk, doktriner 
og ikke i Sandhed induktiv. Han hevdede Middelstanden som 
Berer af al Udvikling. De Aristokratier, der ikke mere ar- 
bejdede, bleve fordervede. De lavere Klasser kunde kun heve 
sig ved at blive Dele af Middelstanden. Naar Folk i Nord- 
amerika havde det bedre end andensteds, var det fremfor alt, 
fordi i de fleste Stater der nesten Alt var Middelstand. 

Olsen henviste med Hensyn til Arbejdernes Udvikling til, 
hvorledes «suffrage universel» benyttedes af enhver herskende 
Regering. Bondevennerne hos os vare altid mere selvy- 
stendige. 

Suenson fremhevede atter Vigtigheden af bedre Op 
lysning. 

Ring: Hjemmets Forhold hindre Undervisningen; derfor 
nytter det ikke at pege paa Oplysning; de materielle Betin- 
gelser mangle. Disse to Forhold gaa Haand i Haand og be- 
tinge hinanden. En bedre Fordeling er nedvendig. 

Hoeffding: Frederiksen kan ikke akceptere Nytten i Mills 
Betydning, thi den Nytte, den skonomiske Ordning er grundet 
paa, er noget Andet, Tilfredsstillelse af Menneskenes Onsker. 
Man tager det allfor lel) med her at anbefale «Naturordenen». 
Hvor er her Naturen? Staten har jo, som Frederiksen selv har 
udtalt, allerede kunstig grebet ind. 

Frederiksen hayde aldrig forsvaret den ubetingede Kon- 
kurrence, men netop paavist, hvorledes ogsaa dette abstrakte 
Princip var meningslest. Han segte altid at se i det Enkelte, 
hvad der var hensigtsmessigst for det almene Vel. Han troede, 
at i det Hele netop ogsaa de andre saakaldte Manchestermend 
lige saa vel som Stuart Mill vare tilbgjelige ti] at gaa frem paa 





















95 


denne Maade i Modsetning til saa mange tyske Forfatteres 
Fraser og Systemer. 

Gad udlalte sig imod Rings Setning, at de Fattiges Bern 
ikke kunde komme i Skolen. Naar man krever en anden 
Fordeling, burde man dog sige, hvilken, og hvorledes den 
skulde gjennemferes. Hvorledes vilde man nu ogsaa have 
Skolen ordnet? Den rette gkonomiske Interesse mangler hos 
den store Mengde. Man stifter for tidlig Hgteskab og mangler 
Okonomi; iser gjelder dette Manden. 

Ring: Det var for sildigt nu i Aften at gaa ind paa 
Befolkningsspergsmaalet. Han vilde kun fremheve, at der her 
var Andet end Forstandssiden; Drifter og Lidenskaber vare 
reale Faktorer, som D’Hrr. Theoretikere let oversaa. 

Gad spurgte alter, hvorledes Formaalet skulde naas ved 
en anden Fordeling. 

Ring mente dog, at det allid var bedre, at man vidste, 
at Faren var til Stede. 

Frederiksen forstod ikke, at man vilde kunne afgjore 
Noget efler Andet end efter Fornuften alene. En Fremmed 
havde forleden sagt til ham: «I Danske hade Tyskerne, og I 
ere dog sely Tyskere». Der var Noget i det; men han vilde 
dog nedig have, at den skonomiske Retning hos os nermest 
skulde slutte sig til den tyske. 

Hoeffding fandt Frederiksens Ytring om Fornuftens Herre- 
demme hegeliansk; man kunde dog ikke negle, at der i Vir- 
keligheden ogsaa gjorde sig andre Krefter geldende. Et er, 
hvad der skal vere, et Andet, hvad der er. 

Da Tiden var langt fremrykket, sluttede Frederiksen 
Forhandlingerne. Han havyde tenkt at foreslaa som Forhandlings- 
emne nesle Gang: «Hvilke skonomiske Reformer staa nermest 
paa Dagsordenen hos os»? Arntzen foreslog «Kathedersocia- 
lismens og Manchesterpartiets forskjellige Mening om Arbejds- 
lonnens Bestemmelse», hvilket vedtoges. 

Neste Mede blev afholdt d. 5te December; Referat heraf 
vil komme i neste Hefle af Tidsskriftet. 

Det felgende Mede vil blive afholdt Torsdag d. 9de Januar 
1873. 
















96 


Bibliografi. 


I. Tyskland (November). 





Bossart, A., Zur Reform d. Systems der direkten Steuern in 
Preussen und Deutschland. 

Dannenberg, J. F. H., Das deutsche Handwerk u. die sociale 
Frage. 

Diihring, Dr. E., Cursus der National- u. Socialékonomie ein- 
schliesslich der Hauptpunkte der Finanzpolitik 

Goltz, Prof. Dr. Thdr., Nie Verhandlungen der Berliner Con- 
ferenz landlicher Arbeitgeber. Hrsg. im Auftrage d. ge- 
schaftsfihr. Ausschusses. 

Maurus, Dr. Heinr., Ub. die Freiheit in der Volkswirthschaft. 

Perrot, F., Die Anvendung. d Penny-Porto-Systems auf den 
Eisenbahntarif u. das Packet-Porto. 

Raiffeisen, F. W., Die Darlehnskassen-Vereine, in Verbindg 
m. Consum - Verkaufs - Gant- Genossenschaften, als Mittel zur 
Abhilfe der Noth der landl. Bevélkerung, sowie auch der 
stadt. Arbeiler. Zweile verm. und verb. Ausg. 

Roesler, Prof. Dr. Herm., Ub. die geschichtliche Entwickelung 
der volkswirthschaftlichen Ideen der neueren Zeit. Oeffentlicher 
Vortrag. 

Schulze-Delitzsch, Jahresbericht f. 1871 wtb. die auf 
Selbsthilfe gegriindeten deutschen Erwerbs- u. Wirhtschafts- 
genossenschaften. 


Il. Frankrig (Oktober). 


Bonnal, Edmond, L’Economie politique au XVI siécle. Sully, 
économiste. 
Raspail, F. V., Réformes sociales. 


















sin- 


on- 
ge- 


aft. 
den 


zur 


der 


ung 
her 


auf 
fis- 


lly, 








Det russiske Socialdemokrati. 


Ved George V. Manicus. 


Beton de tyske Socialdemokrater, efter hvad de paa- 
staa, «helst ad fredelig Vej» ville sege at omdanne Sam- 
fundet og at naa den socialistiske «Folkestat», i hvilken 
de se det Ideal af en Samfundsbygning, der gjor det 
muligt for Arbejderbefolkningen at komme til sin Ret og 
nermest gjennem Produktionsassociationen blive i Stand til 
at naa en bedre okonomisk Stilling; medens de fleste 
tyske, socialdemokratiske Fraktioner erklere ikke at ville 
gribe ind i de bestaaende Ejendomsforhold, men kun at 
ville arbejde hen til, at Fremtidens, den endnu ikke exi- 
sterende Ejendom bliver individuel, paa Arbejde grundet 
Ejendom, er der andre Hovedformer af den moderne 
Socialisme, hvis Tilhengere og Ferere tro at maatte gaa 
et Skridt videre, i det de ikke mere have noget Haab om 
at kunne opbygge den socialistiske Stat uden ved at gribe 
mere eller mindre ind i de bestaaende Ejendomsforhold, 
samt ved at gaa hensynslost frem ved gunstig Lejlighed 
og ikke sky Vold, fortvivlet Kamp og fuldstendig Kuld- 
kastelse af de bestaaende Samfundsforhold. Lasalleanernes 
«Folkestat», om den blevy gjennemfort, afgiver i deres 
Qjne, iser saa lenge den kom til at staa isoleret og ud- 
sat for at kastes over Ende af Nabostater, i hvilke den 
gamle sociale Orden endnu herskede, ikke nogen til- 
strekkelig Borgen for Socialismens Fremgang og ved- 


‘ 











98 


varende Sejr, lige saa lidt som for Ophoret af den lange 
Rekke af Krige, der ere blevne forte og idelig endnu 
fores i Evropa for Interesser, der efter deres Mening 
for sterste Delen have veret Arbejderbefolkningen aldeles 
uvedkommende, men alligevel krevet Hundredtusender af 
Mennesker hoerende til denne Klasse, samt slugt Kapi- 
taler, der, anvendte i Arbejderbefolkningens Interesse, 
vilde have kunnet afhjelpe en stor Del af den sociale 
Nod, der stedse tiltager i Evropa. 

Det er iser den russliske Socialisme og den 
internationale Arbejderforening («Internationale»), 
hvis Program gaar i denne Retning. De vedroerende 
socialistiske Systemer ere derhos dem, der ere mest fil- 
trede sammen med kommunistiske -Tilsetninger, nationale 
Bagtanker og rent politisk-revolutionere Formaal. Den 
sidste voldsomme socialistiske Explosion, der fra Marts 
til Juni 1871 rystede Frankrig nesten lige saa sterkt som 
den tyske Invasion, var ner beslegtet med og blev stettet 
af disse Retninger. Den frembed derhos en endnu storre 
Blanding af Beveggrunde, Systemer og Formaal. Med 
Hensyn til disse socialistiske Systemer er et fuldstendigt 
Indblik for saa vidt vanskeligt, som de egentlige Ledere 
i Regelen have holdt sig tilbage og vogtet sig for fuld- 
stendig at afslore de af dem lagte Planer samt for at 
indvie alt for Mange i dem. Der er derhos, navniig i 
den senere Tid, idelig blevet offentliggjort Erkleringer, 
til Dels under Eds Tilbud, der betegne mange af de Akt- 
stykker, Proklamationer og Skrivelser, som efter almindelig 
Mening vare udgaaede fra Lederne af Internationale, og 
som vare vel egnede til at kaste et skarpt Lys over disses 
Forbindelse med Kommunisterne i Paris samt over de 
Formaal, der ud over det bekjendte Program tilsigtedes, 





























99 


for uegte. Med Hensyn til den russiske Socialisme og 
dens Udvikling for Tiden maa Fremstillingen, selv afset 
fra de sproglige Vanskeligheder, allerede af den Grund 
blive mindre fuldstendig, at navnlig den ungrussiske 
Sekts Virksomhed i Rusland vesentlig sker igjennem 
hemmelige Selskaber, og at de Processer, der idelig 
ere blevne forte mod Medlemmer af disse eller mod Del- 
tagere i socialistiske Sammensvergelser, ikke have veret 
offentlige. Den sidste Proces Netschajew, der begyndte 
i Juli 1871 ved Domstolene i Petersburg, og i hvilken 87 
Personer vare indviklede, dannede kun til Dels en Und- 
tagelse herfra. 

Det er ejendommelige Forhold, der i Rusland 
have skaffet de socialistiske Ideer en gunstig Jord- 
bund og vigtige Stettepunkter. Associationen, som man 
har betegnet som en af Socialismens Grundformer, har 
vel ingensteds i Verden i Aarhundreder veret udbredt 
i sine primitive Former i den Udstrekning som i Rus- 
land. Overalt hvor Russere i lengere Afstand fra Hjem- 
met treffe sammen paa en Arbejdsplads, danne de strax 
en Association, der vesentlig gaar ud paa felles Bord, 
Arbejde og Soveplads. En af Arbejderne bliver valgt til 
at ordne disse Anliggender, at indkassere Lennen, at be- 
tale for det, der i Fellesskab er forbrugt eller benyttet, 
at aflegge Regnskab og at udbetale Resten. 

.1 Landboforholdene, saaledes som de den Dag i Dag 
fremtrede, er der et andet vesentligt Stottepunkt for so- 
cialistiske Ideers Udbredelse og for deres nemmere Opfat- 
telse af Mengden. Der existerer nemlig saa godt som 
overalt i Landet den saakaldte: «Kommunernes Felles- 
ejendomsret», der er ejendommelig for Rusland, i det 


den allerede for Aarhundreder siden i det Vesentlige 
1* 








100 


er forsvunden fra andre evropziske Stater og kun i be- 
slegtet Form forekommer hos nogle sydslaviske Stammer. 
Det enkelte Individs Selvstyrelse er udelukket. Markerne 
ere Sognets Ejendom. Hver Mand har lige Andel i Ar- 
bejdet og Udbyttet, Skovene, Jagten, Fiskeriet og Gres- 
gangene. Agerlandet og Engene blive fordelte mellem 
Sognets Medlemmer eller bortloddede. Ved Dedsfald 
falder Lodden tilbage til Menigheden. Dette System har 
fundet Anvendelse lige saa vel hos Kosakkerne, der have 
deres Land som fri Ejendom, som hos Benderne paa Do- 
menerne, der have Jorden i Arvefeste, og i de livegne 
Kommuner. Det er voxet saaledes sammen med Folkebe- 
vidstheden, og Russerne omfatte det i den Grad med For- 
kjerlighed , at ikke alene den kejserlige Regering ved at 
gjennemfere den dybt indgribende Lov om Livegenskabets 
Opher ikke vovede at opheve denne Kommunernes 
Fellesejendomsret, men at ogsaa de russiske Socialister 
for de andre evropeiske Staters Vedkommende i Anta- 
gelsen af dette System ojne Fremtidens lyksaliggjorende 
ekonomiske Reform for hele Verdensdelen. De have 
herved vesentlig for Oje, at dette System i det Mindste 
har befriet Ruslands Landkommuner for et lignende, talrigt 
Proletariat som det, Evropas fleste Stater have at opvise, 
og antage, at Produktionsassociationen, gjennemfort af 
Byernes Arbejderbefolkning, vil fuldstendiggjore Systemet 
og fremkalde ekonomiske Monstertilstande i Kejserriget. 
Et tredje vesentligt Stettepunkt for Udbredelsen af 
Socialismen i Rusland er det sterke sociale og po- 
litiske Tryk, der endnu til Trods for adskillige vigtige 
Reformer, svarende til Tidsaandens og Nabolandenes ud- 
viklede Standpunkt, hviler paa det russiske Samfund, og 
under hvilket iser Landets intelligente Proletariat, dets 































101 


liberale Fraktioner og Universiteterne vaande sig. Landet 
har derhos lenge veret opfyldt med hemmelige Selskaber, 
i hvilke kommunistiske Leresetninger i deres mest negne 
og vilde Former, Had til de privilegerede Klasser, til Ty- 
skerne og det formentlig tysksindede Kejserhus ere blevne 
prekede. Man kan under disse Forhold ikke undres over, 
at de socialistiske Formers Mellemled, som andre Lande 
fremviste, her ere blevne oversprungne, og at Socialis- 
men i Rusland optreder paa en radikal Maade, sterkt 
blandet med nationale Formaal. 

Der viser sig for Tiden tvende Hovedretninger i den 
russiske Socialisme, nemlig den, der folges af Slavofilerne, 
og den, som efterstrebes af den ungrussiske Sekt. Begge 
Partier have modtaget vigtige Elementer af de panslavi- 
stiske Fraktioner, hvis Forere sammenkaldte den slaviske 
Kongres i Prag den Iste Juli 1848, men som i den 
nyeste Tid til Dels have oplost sig eller antaget et mere 
omfattende Program end en politisk Forening af alle sla- 
viske Stammer med Rusland. 

Slavofilerne, hvis Forer er den begavede Miljutin, 
have efter den sidste polske Opstand forenet sig med for- 
skjellige demokratiske Fraktioner for at stifte et stort Natio- 
nalparti. De holde midlertidig paa den nuverende abso- 
lute Regering og Kejserhuset, hvorimod den ungrussiske 
Sekt, der vesentlig er stiftet ved Alexander Herzens 
utrettelige Virksomhed og store Indflydelse paa den rus- 
siske Ungdom, har stillet sig fjendtlig lige over for disse. 
Desuden existerer der en vesentlig Forskjel imellem disse 
politiske Partier ved den Stilling, de indtage lige over for 
Polen samt lige over for den vestevropeiske Kultur, lige- 
som de Midler, ved hvilke de tro at kunne gjennemfore 
den socialistiske Reform, ere afvigende fra hinanden. 















102 


Slavofilernes Program gaar i det Vesentlige ud 
paa Felgende: Den slaviske Stamme har den Mission at 
bryde de Lenker, hvori Vestens Folk have smeddet de 
lavere Klasser, samt at lose det sociale Spergsmaal ved 
Hjelp af det gammelrussiske Princip, der optreder med 
Hensyn til Ejendomsforholdene i Landsognene. Dette er 
den slaviske Stammes historiske Opgave, den Retstitel, 
der giver den en naturlig Adkomst til Herredommet over 
den evropxiske Verden. Ved Hjelp af Gjennemforelsen 
af Kommunernes Fellesejendomsret har Rusland brudt 
de Lenker, hvori den polske Adel havde smeddet Bonderne 
og Arbejderne i Polens, Litavens og Ukrajnas Landsogne. 
Ledet af dette Princip har det en lignende Opgave at 
lose i de ovrige Provinser af Rusland, der ere organi- 
serede paa Basis af den vestevropeiske Kultur, samt 
derefter at gaa frem over Grenserne mod Ve- 
sten. Indtil dette store Maal er naaet, ber de oevrige 
Reformer, vedrorende det indre, forfatningsmessige Statsliv, 
skydes til Side. Leren om det lige Krav, Alle have til 
Jordejendommen, og om Noedvendigheden af at forvandle 
al personlig Ejendom til Kommunens Ejendom, er den 
Fane, under hvilken den slavisk-russiske Stamme er kaldet 
til at sejre over det vestlige Evropa, som maa undertvinges. 
«Den politiske Opstand», hedder det i en af Proklama- 
tionerne, «har efter mangfoldige bureaukratiske Experi- 
menter inden for Grenserne af vort Statsliy forst bragt 
os til Besindelse og fort os tilbage til den Opgave, For- 
synet har anvist os. Med Kommunens Ejendomsret have 
vi overalt at lose det Bundne. Med Polen have vi begyndt, 
og vi ville ikke hvile, forend denne Ordning af Ejendomsfor- 
holdene er gjennemfort i hele Riget indtil dens sidste Konse- 
kvens. Absolutismen er den Statsform, der er 

















103 




























ud bedst egnet til at gjennemfore det agrariske 
| at Fellesskab. En Retsstat vilde binde Henderne paa os og 
de genere os i Angrebet paa de privilegerede og aristokratiske 
ved Samfundsklasser. Forst naar dette gamle Samfund 
ned er slaaet sonder og sammen, kunne vi benytte hine 
er strenge Retsformer, der i Tyskland, og iser i Preussen, 
tel, bleve anvendte og misbrugte for at boje de lavere Klasser 
ver ind under Jorddrotternes og Kapitalisternes Aag. Folk 
sen som Schulze-Delitsch 0.s.v. ere de farligste Fjender af det 
udt moderne Samfund, fordi de benytte Liberalismens Former 
ne til at undertvinge de arvelose og fattige Klasser til Fordel 
ne. for de Velhavende og Rige. Lassalle derimod er den 
at eneste betydelige Fremtoning, Vestevropa har 
ni- at opvise i de sidste Aartier. Fellesejendomsretten 
mt i vore Landkommuner, der giver Enhver, der vil trede 
e- ind i en af disse, Andel i Jordejendommen, er Opfyldelsen 
ige af det Maal, denne store Mand og hans Forgengere have 
iv, strebt efter. Have vi gjennemfort dette System i Rus- 
til land, saa ville vi ved dets Hjezlp underkaste os 
lle Jordkredsen. Alle Proletarer og ubemidlede Personer 
en i Evropa ere vore naturlige Allierede.» 
let Den ungrussiske Sekt er kaldt til Live af Alex- 
S, ander Herzen (fodt 1812 i Moskva, ded 1870 i Genéve), en 
a- Mand, der i sin Ungdom herte til det russiske Universi- 
i- tetsparti, som nermest sluttede sig, til Hegelianerne og 
gt de franske Kommunister. Paa Grund af sin offentlige 
r- Optreden i liberal Retning, blev Herzen, der i Begyn- 
ve delsen af Trediverne var bleven Embedsmand, gjentagne 
It, Gange forflyttet til fjerntliggende Steder og behandlet som 
r- en i politisk Henseende mistenkelig Person, der var saa 
2- meget mere farlig, som han ansaas for en serdeles be- 
gavet, kundskabsrig og aandrig Embedsmand med vidt- 















104 


strakte Forbindelser. Kjed af den Bevogtning, han holdtes 
under, gik han i 1846 til Udlandet, stiftede Bekjendtskab 
med Forerne for de demokratiske Partier i Tyskland og 
Frankrig, drog 1849 tilGenéve, hvor han begyndte at ud- 
give et periodisk Tidsskrift, «Polarstjernen», og en Rekke 
Verker (deriblandt: «Fra den anden Verden», «De re- 
volutionere Ideers Historie i Rusland»), i hvilke han ned- 
lagde. sine socialistiske Ideer. 1 Aaret 1857 begyndte et 
af ham i London udgivet Maanedsskrift, «Kolokol» (Klok- 
ken), at vekke den storste Opsigt i hele Rusland. Det 
indeholdt Artikler, beregnede paa at udbrede Herzens 
socialistiske System, samt et stort Antal Korrespondancer 
fra alle Egne af Kejserriget, i hvilke ikke alene den rus- 
siske Embedsstands Bestikkelsessystem, Adelens skanda- 
lose Historier og Hofintrigerne bleve skaansellost af- 
slerede, men ogsaa Statshemmeligheder af en saadan 
Beskaffenhed aabenbarede, at Meddelelserne kun kunde 
hidrere fra meget hojtstaaende Personer, ja endog i en- 
kelte Tilfeelde tilskreves selve Medlemmer af Kejserhuset. 
Til Trods for de strenge Forbud, der udstedtes mod 
Tidsskriftet, indsmugledes det dog i Hundredtusender 
af Exemplarer, vakte umaadelig Opsigt og gjorde sterk 
Propaganda for den ungrussiske, socialistiske Sekt. Aaret 
inden «Kolokols» Redaktor afgik ved Deden (1870), offent- 
liggjordes der tvende Breve med hans Navns Underskrift, 
i hvilke en mere moderat Opfattelse af Forholdene gjorde 
sig gjeldende, i det Ungrusserne ligefrem opfordredes 
til ikke at folge enkelte af de Raad, han tidligere havde 
givet. Disse Breve, om hvis Mgthed der senere er rejst 
en Strid, have i alt Fald veret uden Indflydelse. Efter 
Herzens Ded standsedes Udgivelsen af «Kolokol» en Tid 
lang, indtil det i April Maaned 1871 kom i Henderne paa 













Les 


er 


es 











105 


en russisk Flygtning, der var en af den Afdedes ivrigste 
Tilhengere, men endnu mere radikal end Herzen. Denne 
Mand var Bakunin. Fedt i Guvernementet Tver, tjente 
han i sin Ungdom som Fendrik v2d det russiske Garde- 
artilleri, forlod imidlertid snart Tjenesten og rejste til 
Tyskland, hvor han iser i Revolutionstiden 1848 kom i 
Berering med alle fremragende Revolutionere i Vest- 
evropa. Bakunin deltog i Opstandene i Prag og Dresden, 
demtes i Sachsen til at blive skudt, i Ostrig til at blive 
hengt, og iRusland, til hvis Regering han efter de derom 
gjorte Reklamationer var bleven udleveret, til at hensidde 
i Fengsel paa Livstid. Benaadet ved sin Onkels, General 
Muraviefs, Forbon i Aaret 1856, rejste han atter til Ud- 
landet, sluttede sig til det internationale Arbejderselskab 
som Leder af en seregen russisk Sektion, deiiog i og 
ledede sammen med Cluseret den socialistiske Opstand i 
Lyon i Foraaret 1871 og drog efter dennes mindre hel- 
dige Udfald tilbage til Schweiz, for i Genéve at fort- 
sette Udgivelsen af «Kolokol». I Internationale vidste 
Bakunin snart at skaffe sig en ikke ringe Indflydelse 
og kom ved at stotte det foderalistiske Parti i en 
fjendtlig Stilling til det centralistiske Partis Forer, Karl 
Marx. Der er blevet antydet, at Sidstnevnte for 
nylig gjorde sin Indflydelse gjeldende for at bestemme 
Generalraadet til at velge Haag til Modested for den Ste 
internationale Arbejderkongres, vesentlig fordi det derved 
i hej Grad vanskeliggjordes for Bakunin, der ikke tor 
passere fransk eller tysk Gebet, at bivaane Moderne. 
Kolokols Udgiver medte heller ikke personlig, men skal 
dog ved sin Indflydelse vesentlig have bidraget til Spreng- 
ningen af Internationale, som gik for sig paa Kongressen 
i Haag, (2—9de Septbr. f. A.). Faa Dage efter at denne 








106 


Kongres havde oplost sig, samledes det foderalistiske 
Parti — hvis Hovedrepresentanter, Bakunin og Schwei- 
zeren Guillaume, vare blevne udstedte af Internationale 
efter Centralisternes Beslutning — i St. Imier (Kanton 
Bern) for at drefte Midlerne til at oprette en ny fodera- 
listisk Internationale, bestemt til at gjennemfore Bakunins 
Ideer om en fuldkommen Nivellering af alle sociale For- 
skjelligheder. Forhandlingerne i St. Imier varede i 2 
Dage og endte med Vedtagelsen af en Rekke Resolu- 
tioner, der omtrent svare til det neden for (S. 109—11) 
udviklede System. Vi tilfoje endnu, at det ny Forbund 
fik Navn af «Venskabs- og Gjensidighedsforbundet» (pacte 
d’amitié et solidarité). 

Alexander Herzen og hans Tilhengere, der danne 
den ungrussiske, socialistiske Sekt, opstille et Program, 
der i det Vesentlige gaar ud paa Felgende: De filosofiske 
Systemer, efter hvilke man i dette Aarhundrede har segt 
at organisere Staterne for at afhjezlpe den sociale Nod 
og lade Arbejderbefolkningen komme til sin berettigede 
Stilling, have efter deres Mening vist sig at vere fuld- 
stendig uholdbare. Det nytter ikke, sige de, at forandre 
Regeringssystemer, saa lenge Samfundet ikke giver Slip 
paa sine foreldede Forestillinger og Institutioner. Det er 
Samfundet, der maa reorganiseres ved Hjezlp af Nutidens 
socialistiske Ideer og okonomiske Leresetninger, for der- 
ved at naa det forenskede Maal: Undertrykkelse af 
Individets Ret til Fordel for Samfundets, Mono- 
polernes og Proletariatets Ophor, Gjennem- 
forelsen af de russiske Landsognes Fellesejen- 
domsret og en Kjede af foderative Republikker 
i hele Evropa. Med Hensyn til disse hedder det 
ien af Herzens Udtalelser: «Den germanisk-romanske 
















Qo — «a 








107 










ske 
jei- 


Verden og dens Samfundsorden ere indviede og bestemte 
til Undergang. Denne Verdens Blod er raaddent og stag- 



































ale nerer. Det er paa Tide, at den gaar al Kjodets Vej og 
ton overlader Herredommet til en kraftigere, mere ungdoms- 
ra- frisk Folkemasse, den slaviske, for at den kan forynge 
ins Evropa, sdelegge den mellem- og vestevropziske 
or- Dannelse og danne et veldigt, socialdemokratisk Rige, 
i 2 hvis naturlige Hovedstad Wien ber vere.» Medens Her- 
lu- zen altid med en vis beregnet Forsigtighed udtalte sig 
11) om det nuverende russiske Fyrstehus, forer Bakunin i 
ind saa Henseende et fuldstendig hensynslost Sprog. I en 
cte Proklamation, han efter Herzens Dod (1870) udstedte til 

de «unge Brodre i Rusland», hedder det bl. A.: «Den 
ne herskende Adel har ranet Landet fra det rus- 
im, siske Folk og holdt dette indtil vore Dage i skjendig 
ske Underkuelse. Tidligere var Forholdet et andet. Markerne 
ogt tilherte de Personer, der dyrkede dem. Vore Forfedre 
vod kjendte hverken Adel eller Prester, hverken Kjobmend 
ede eller Skatteopkrevere. De vare fri og lykkelige. Men 
ld- fra hinsides Havet kom der fremmede Fyrster og i deres 
dre Folge Adelsmend,.Embedsmend og Skatteopkrevere. De 
slip underkuede vort Folk, borttog vore Marker og levede af 
er Frugterne af vort Arbejde. Efter at de havde underkastet 
ens sig vort Folk, byggede de, Erobrerne, Byer, fra hvilke 
er- de endnu undertrykke os. Dem have vi at takke for de 
af strenge Love og de trykkende Afgifter, der styrte os i 
O- den yderste Elendighed, medens de sely meske sig med 
m - vort Bred og leve herlig og i Glede. Deres Byer ere 
n- saa sterkt befestede, at vi ikke kunne foretage noget 
er andet Angreb paa dem end ved at sette den rode 
det Hane paa Tagene.» Der folger nu en Fortegnelse 


over Tsarernes despotiske Handlinger, ved hvilke Fol- 








108 


ket, efter Bakunin, er blevet nedverdiget indtil under 
Kveget. Det hedder derpaa: «Der indtraf i vor Historie 
et Tidspunkt, da vi turde nere det Haab, at Kejserfa- 
milien vilde udde. Til al Ulykke indkaldte Adelen en 
lille Fyrste fra Tyskland, der er bleven Stamfader til en 
hel Rekke af Tyranner. Den tyske Fyrstefamilie har for- 
meret sig i den Grad, at Poperne neppe ere i Stand til 
i Kirkerne at optelle alle Navnene paa dens Medlemmer. 
Denne Familie, og i endnu hojere Grad dens Hoffolk, 
fortere Alt. Vi ere Tossehoveder, thi Tyskerne 
regere over Os og soge kun at fylde deres Lom- 
mer. Vor Tsar og vore Storfyrster ere uduelige til at 
regere. De synes bedre om at drive omkring paa Hoved- 
gaderne, hvor de glede sig over de Hurraraab, med hvilke 
de modtages. Der bliver kun Et tilbage for at frelse 
Samfundet og for at kunne gjennemfore de gamle Stats- 
og Samfundsforholds socialistiske Omdannelse: nemlig 
at kvele dem som Hunde uden Naade og Barm- 
hjertighed. Byerne maa odelegges og raseres 
i Bund og Grund. Da vi mangle Artilleri og Kavalleri, 
saa bliver kun et Middel tilbage, nemlig Ild og Brand. 
Have vi forst lagt de Mure i Aske, bag hvilke de skjule 
sig, saa ville de blive et Bytte for Sulten. For os og 
Flertallet af de polske Patrioter existerer der 
kun en felles Folelse, et felles Maal: Had mod 
det Alt opslugende Rusland, og dettes Kuldkastelse. Vi 
Russere ere imidlertid adskilte ved en dyb Kloft fra de 
polske Patrioter, thi vi ville Oplosningen af alt Statsliv, 
men de ville opbygge den polske Stat igjen. Som om 
ikke alt Statsliv, om dette end er nok saa demokratisk 
og liberalt, hviler med Centnertyngde paa Folkelivet. De 
polske Dromme ere skadelige, thi de lade sig neppe 








nder 
torie 
rfa- 
| en 
1 en 
for- 
d til 
mer. 
folk, 
rne 


1 at 
yed- 
“ilke 
else 
ats- 
lig 


res 
eri, 
nd. 
jule 

0g 
ler 


nod 








109 


virkeliggjore. De polske Politikere fordomme ved deres 
forhadte Dromme deres eget Folk til ny Odeleggelse, og 
skulde det nogen Sinde lykkes dem ved fremmed Hjelp 
at opbygge den polske Stat igjen paa Adelsprivilegiernes, 
den personlige og arvelige Ejendoms Grundlag, saa ville 
de for saa vidt blive vore Fjender, som de vilde blive 
deres eget Folks Undertrykkere. Vi ville da erklere dem 
Krig i Navnet af den almindelige, nationale Frihed og de 
lavere Folkeklassers Livsudvikling. Det vilde i det Mindste 
vere onskeligt, om vi Russere kunde enes med Polak- 
kerne i den forste Akt af den forestaaende gammelslaviske 
Tragedie til felles Handling. Dette vilde ikke danne 
nogen Hindring for at skilles under de tre andre Akter 
for endelig i Slutningsakten at gjenfinde hinanden som 
Bredre i den socialistiske Republik.» 

Vi have allerede bemerket, at Bakunin sluttede sig 
til den internationale Arbejderforening, og dette skete 
med en Erklering, i hvilken han udtalte sig nermere om 
de Samfundsreformer, han holdt for nedvendige for fuld- 
stendig at gjennemfore Erhvervs- og Forbrugsassociationen, 
saa vel som Klassernes og Individernes Ligestil- 
lelse. Erkleringen, der er affattet i Navnet af det 
socialistiske Demokratis internationale Alliance, og ikke 
bererer den russiske Socialismes seregne Formaal, lyder 
saaledes: 

1) Alliancen erklerer sig for atheistisk; den 
vil afskaffe enhver Kultus, sette Videnska- 
ben i Troens og den menneskelige Retfer- 
dighed i den guddommeliges Sted. 

2) Fremfor Alt vil den gjennemfore den poli- 

tiske, 9akonomiske og sociale Ligestillelse af 
Klasserne og Individerne af begge Kjon, der 












































3) 


4) 


5) 


110 


skal begynde med Arverettens Ophevelse, 
for at fremtidig Enhvers Nydelse kan staa i 
ligefremt Forhold til hans Produktion, og 
for at Grundejendommen og Arbejdsredska- 
berne — i det de i Overensstemmelse med 
Brisseler Arbejderkongressens Resolution, 
ligesom enhver anden Kapital, blive hele 
Samfundets Kollektivejendom — kunne blive 
benyttede af de Arbejdende, det vil sige af 
Industri- og Agerbrugsassociationerne. 
Den forlanger for alle Born af begge Kjon, 
lige fra deres Fodsel af, Lighed i Midlerne til 
deres Udvikling, det vil sige til deres Livs- 
ophold, Opdragelse, Undervisning paa alle 
Videnskabens, Industriens og Kunstens Trin, 
og den er overbevist om, at denne Lighed, 
der forelobig kun bliver hidfort i skonomisk 
og social Henseende, sluttelig ogsaa mere 
og mere vil tilvejebringe Indivdernes storre 
naturlige Lighed, i det den bortskerer alle 
kunstige Uligheder, der ere den historiske 
Frugt af en lige saa falsk som uretferdig, 
social Organisation. 

Som Fjende af enhver Slags Despotisme, 
ikke anerkjendende nogen anden politisk 
Form end den republikanske og forkastende 
ubetinget enhver reaktioner Alliance, holder 
den sig tillige fjernt fra enhver politisk Ak- 
tion, der ikke har Arbejdernes Triumf over 
Kapitalen til ligefremt og umiddelbart For- 
maal. 

Den anerkjender, at alle nu bestaaende po- 



































111 


litiske og Avtoritetsstater, i det de mere og 
mere indskrenke sig til de simple, admini- 
strative Funktioner ved den offentlige Tje- 
nestes forskjellige Grene i de vedrorende 
Lande, maa gaa opi denuniverselle Kreds af 
de fri Industri- og Agerbrugsassociationer. 
6) Da det sociale Sporgsmaal kun kan finde 
sin virkelige og for bestandig afgjorende 

Losning paa Grundlag af den internationale 

eller universelle Solidaritet af alle Sten- 

ders Arbejdere, forkaster Alliancen en- 
hver Politik, der hviler paa den saakaldte 

Patriotisme eller paa Folkenes gjensidige 

Skinsyge. e 

7) Alliancen vil den universelle Association 
af alle lokale Associationer med Friheden 
som Bindemiddel. 

Bakunin og hans Venner vare tidligere Medlemmer 
af Freds- og Frihedsligaen, der holder for, at det 
sociale Sporgsmaal vesentlig vil blive lost, naar det ev- 
ropeiske Statssamfund bliver omdannet til en Konfodera- 
tion af Republikker under Navn af «de forenede Stater i 
Evropa», i Lighed med de forenede Stater i Nordamerika. 
Ligaens Medlemmer tro, at en evig Fred vilde begynde, 
og Friheden i Virkeligheden komme til at blomstre, naar 
denne Omdannelse var fuldbyrdet. Den har stiftet et 
eget Organ, som under Navnet: «De forenede Stater i 
Evropa» udkommer i Bern, og har afholdt en Rekke 
Kongresser, der have udmerket sig ved stejende For- 
handlinger og vist, at der hersker den storste Ufor- 
dragelighed mellem de talrige Medlemmer, der dels ere, 
dels ville vere Filantroper, Humanister, Fredsvenner, Re- 
















112 





publikanere og Socialister. I denne Liga fremsatte Ba- 
kunin, da den afholdt sin Kongres for nogle Aar siden i 
Bern, sit Egalisationssystem for at opnaa Resolutioner 
til Fordel for dette. Majoriteten af Medlemmerne vilde 
imidlertid Intet vide af dette System, og dets Ophavs- 
mand fandt sig derfor foranlediget til at udtrede af Li- 
gaen, hvis Program af ham betegnedes som utilstrekkeligt. 
I November 1871 fandt Liebknecht sig foranlediget til at 
afslaa Freds- og Frihedsligaens Indbydelse om Tilslut- 
ning, i det han paa den Bebel-Liebknechtske Fraktions 
Vegne betegnede Ligaens Program paa en lignende Maade 
som Bakunin. 

Der er i de sidste Aartier ikke hengaaet et Aar, 
uden at der har fundet Undersogelser og Domfeldelser 
Sted mod Deltagere i hemmelige Selskaber i Rusland, 
der dels tilsigtede en Kuldkastelse af Samfundsforhol- 
dene, dels den bestaaende Regerings Fordrivelse. Mange 
Personer, deriblandt ikke faa Officerer, ere blevne de- 
porterede til Sibirien, eller ere bukkede under for de 
haarde legemlige Straffe, de ere blevne idemte. Pro- 
cesserne mod disse Personer, af hvilke Mange, saa vidt 
man har kunnet erfare, have staaet i Forbindelse med 
Alexander Herzen og Bakunin, ere indtil den allerseneste 
Tid blevne forte hemmelig. I Juli Maaned 1871 fortes 
imidlertid Processen mod Netschajew til Dels offentlig, 
og der blev samtidig nedsat en Kommission, der skulde 
undersoge Aarsagerne til de talrige Ildsvaader, der iser 
fandt Sted i Moskva, og som Regeringen antog vare 
blevne paasatte af det socialistiske Parti, der iser i Rus- 
lands gamle Hovedstad er sterkt udbredt. Denne Kom- 
mission, der holdt en lang Rekke af Moder under Gene- 
ralguvernorens Forsede, fik imidlertid kun konstateret, at 












as teks OZ hCUlhlté«COD] 


a tn ie 








Ba- 
n i 
ner 
Ide 
vs- 
Li- 
igt. 

at 
ut- 
ns 
ide 


ar, 
ser 


ol- 
ge 
le- 
de 


idt 








113 


flere af Ildebrandene vare stiftede af fire Drenge i en 
Alder af 12 til 14 Aar, der paastode, at de vare blevne over- 
talte og forledede dertil ved smaa Pengegaver af Per- 
soner, der vare dem ubekjendte, samt at der existerede 
en systematisk Brandstiftelsesplan i Varsjav, hvis Op- 
havsmend skjulte sig bag simple Arbejdere og Born. 
Processen mod Netschajew blevy rettet mod Personer, der, 
bosatte i forskjellige Dele af det russiske Rige, vare Del- 
tagere i en Sammensvergelse, der havde til Formaal at 
styrte den bestaaende Regering. Antallet af de Anklagede 
belob sig til 87, af hvilke de 63 holdtes i Fengsel. Der 
blev optaget stenografiske Beretninger ved Forhererne, 
der for storste Delen offentliggjordes iJournalerne. Op- 
dagelsen af Sammensvergelsen foranledigedes ved de Ex- 
cesser, der forefaldt i Februar og Marts Maaned 1869 
blandt Studenterne ved det mediko-kirurgiske Akademi 
og ved det teknologiske Institut, samt ved det af den 
forhenverende Lerer ved den sergejewske Sogneskole i 
St. Petersburg, Sergei Netschajew, paa en af Tilhorerne 
i det Petrowskiske Akademi, Iwan Iwanow, udforte Mord. 
Ved Undersogelserne over dette Mord kom det for Dagen, 
at de Personer, der sammen med Netschajew hayde ud- 
fort Forbrydelsen, vare Medlemmer af en Revolutions- 
komite, der herte til den ungrussiske Sekt og i Moskva 
dannede en Underafdeling af den internationale Revolu- 
tionskomite i Genéve, til hvis Ledere Bakunin antages at 
here. Af Deltagerne i den af Netschajew organiserede 
Sammensvergelse arresteredes 33 i selve Moskva, men 
det viste sig ved fortsatte Undersegelser, at den hemme- 
lige Forenings Virksomhed udstrakte sig til mange andre 
Byer, og at Personer, der herte til samme, gjentagne 
Gange havde foretaget Rejser til St. Petersburg. De fleste 
8 










114 


Deltagere af Sammensvergelsen bleve domte til Deporta- 
tion, Hovedmendene til Strafarbejde i Bjergverkerne ved 
Uralbjergene. I Oktober f. A. blev endelig Netschajew 
selv udleveret af Forbundsraadet i Genéve til de russiske 
Myndigheder og i Lenker transporteret til St. Petersburg, 
hvor han strax blev hensat under sterk Bevogtning i 
Citadellet. De schweizerske Blade, og iser den bekjendte 
Forfatter Carl Vogt, forsvarede dette tilsyneladende Brud 
paa Asylretten ved, at Netschajew ikke var udleveret som 
politisk Forbryder, men som simpel Morder. 














- = @ 








Ti Minutters Vejledning i at have Konto i 
en Bank. 


Efter James William Gilbart, Direktor for London og West- 
minster Bank. 


Ved Joseph Michaelsen. 


1. En Bankier er en Mand, som modtager andre 
Folks Penge for at opbevare dem sikkert og tilbage- 
levere dem paaForlangende, og i det Ojemed har aabent 
Lokale med Kommiser, Bogholdere og Boger. 

2. Naar et Interessentskab af denne Art kun be- 
staar af faa Deltagere, kaldes det en Bankierforretning, 
med hvilket Navn man ogsaa betegner den Forretning, 
der drives af en enkelt Mand; bestaar det derimod ‘af 
flere hundrede Deltagere, kaldes det en Bank. 

3. En Bankierforretning bestyres sedvanligvis af en 
eller flere af Deltagerne, og alle Deltagerne benevnes 
Bankierer. En Bank bestyres af en eller flere Direktorer. 

4. Bankens Forretning bestaar lige som Bankierernes 
i at modtage andre Folks Penge og levere dem tilbage 
paa Forlangende eller efter en forud truffen Overens- 
komst. Naar nu Nogen indsetter Penge i en af disse 
Banker, siges han at have aabnet en Konto i Banken, 
og naar han har aabnet en saadan Konto og vedbliver 
at indsette og udtage Penge, siges han at have en loe- 


bende Konto eller at have en Kontokurant. 


8* 














116 


do. I Skotland har saa at sige Enhver Konto i en 
Bank. Den store Kjebmand har Konto paa Grund af 
den store Lettelse, der herved ydes ham i Ledelsen af 
hans Forretninger; den rige Mand, som ikke driver 
Handel, har Konto for at faa Rente af sine Indskud, og han 
holder sine Penge i Banken, indtil han finder Lejlighed 
til at anbringe dem andensteds til en bedre Rente. Folk 
af Mellemklassen have Konto paa Grund af den dermed 
forbundne Bekvemmelighed, og fordi de kunne faa deres 
Vexler diskonterede og maaske Laan ved at stille tvende 
Kavtionister, hvilket kaldes Kassekredit. De _ fattigere 
Klasser indsette deres Sparepenge i Banken paa Grund 
af den dermed forbundne Sikkerhed, og fordi de faa Rente 
af de Belob, som indsettes. 

6. Andensteds er den Skik at have Konto i en 
Bank paa ingen Maade saa almindelig som i Skotland. 
De londonske Banker f. Ex., vare tidligere kun Banker 
for de Rige, og Bankiererne forlange, at Enhver, der 
aabner en Konto, altid skal have en passende Sum i 
Saldo; naar dette Minimum er naaet, kan han ikke tage 
mere ud af Banken. 

Af denne Grund have Folk af Mellemklassen hidtil 
slet ikke kunnet nyde Godt af denne Institution, og de 
fattigere Klasser indsewtte deres Penge i Sparekasserne, 
hvor de faa Rente, som de hidtil ikke have kunnet faa af 
den londonske Bankier. 

7. De saakaldte joint-stock-banks forlange dog ikke 
nogen stor Saldo eller Saldo i det Hele, naar man be- 
taler en lille Sum aarlig i Gebyr. Denne Sums Sterrelse 
fastsettes, naar Kontoen aabnes. Af denne Grund ere 
Folk med mindre Indtegter og Folk, som anvende hele 























117 


deres Kapital i deres Forretning, ogsaa i Stand til at 
have Konto i en Bank. 

8. Den forste offentlige eller joint-stock-bank, der 
oprettedes i London, var London og Westminster Bank, 
med en Mengde Afdelinger trindt om i Byen, og Op- 
rettelsen af denne Bank bley snart efterfulgt af flere. 
Men til Trods for det skotske Banksystems Indforelse i 
London, er det dog langt fra saa almindeligt her som i 
Skotland at have Konto i en Bank. Jeg skal sege at 
angive Grundene hertil. 

9. Jeg har alt bemerket, at under det gamle Sy- 
stem herte de, der vare udelukkede fra de Lettelser, som 
ere forbundne med Bankvesenet, hovedsagelig til Mellem- 
klassen. Disse Folk kunne deles i to Klasser: de, som 
drive Handel, og de, som ikke ernere sig herved. Jeg 
henvender mig forst til hine. 

10. Nu sperger jeg: Hvorfor have I ikke Konto i 
en Bank? I svare mig, at Eders Forretning er gaaet 
godt uden det. Saa lenge der ingen Banker var, som 
vilde aabne en Konto med Eder, maatte I naturligvis 
drive Eders Forretning uden det. Men efter at dette er 
blevet Tilfeldet, mene I fremdeles at kunne komme ud 
af det uden at have en Konto. Ja naturligvis kunne I det. 
Men Sporgsmaalet er ikke, hvorvidt I muligvis kunne 
komme ud af det uden det, men hvorvidt I ikke kunde 
komme bedre ud af det, naar I havde Konto. I svare, at dette 
vilde vere at spilde Bankens Tid. Det vedkommer den og 
ikke Eder. Det Sporgsmaal, som I skulle afgjore, er ikke, 
hvor vidt det at have en Konto vilde vere til Nytte for 
Banken, men hvor vidt det vilde vere til Nytte for Eder. 
Jeg skal fremheve nogle af Fordelene for Eder. 

11. For det Ferste ville Eders Penge blive opbe- 








118 


varede paa et sikkert Sted. I have nu 50 eller 100 Rdl. 
eller maaske 200 Rdl., som 1 gjemme i Eders eget Hus; I 
tage dem op i Eders Soveverelse om Natten, og naar | 
gaa ud om Sendagen, ere Eders Tanker hjemme hos 
Pengene. Men Pengeskuffen kan blive bestjaalen af Eders 
Tjenestefolk, Eders Hus kan blive hjemsogt af Tyve, eller 
der kan udbryde Ild i Eders Ejendom, og Pengene gaa 
tabte. Og undgaal Tab, undgaa | dog ikke Bekymringen 
og Aingstelsen. Naar I have lidt flere Penge end sed- 
vanlig, ere | i Frygt og Angst for, at en eller anden 
ulykkelig Hendelse skal indtreffe. Alle disse Ulemper 
ville 1 undgaa ved at have en Konto i en Bank. 

12. Banken vil ikke blot passe paa Eders Penge, 
men paa enhver som helst anden Ting, som I| overgive 
til dens Omsorg. I kunne faa en lille Tineske med 
Eders Navn paa, og i denne Aske kunne I nedlegge 
Eders Testamente, Lejekontrakter, Assurancepolicer, kort 
alle Papirer, eller andre Dokumenter, med Hensyn til 
hvilke der udfordres serlig Omhu. I kunne sende 
denne Aske til Eders Bank, som vil passe paa den for 
Eder, og I kunne faa den tilbage naar som helst og lige 
saa ofte, I onske. Hvis Eders Ejendele ere forsikrede, 
er det selvfolgelig urigtigt at gjemme Policen hjemme; 
thi hvis Huset brender, vil Policen ogsaa brende, og 
hvor er da Legitimationen for Eders Kray paa Assurance- 
kompagniet. 

13. En anden Fordel er Tidsbesparelsen. Naar | 
indkassere. Penge, ville 1 sende dem alle under Et til 
Banken, og naar | udbetale Penge, ville 1 udstede Anvis- 
ninger paa denne. Nu tager det at udferdige en An- 
visning meget mindre Tid end at udtelle Pengene, som 
I skulle betale, og maaske sende Bud ud for at faa vex- 












it 
( 


















119 


lede. I have Vexler, som skulle presenteres til Betaling, 
og | kunne afgive disse til Eders Bank, som vil presen- 
tere dem i Eders Sted. Og naar | akceptere Vexler, 
ville | kunne gjore dem betalbare ved Eders Bank. |! 
alle disse Tilfelde spares der Tid, og desuden ville Eders 
Vexler, ved at gjores betalbare ved en Bank, blive ansete 
for mere solide. 

14. En anden Fordel ved at have Konto i en Bank 
er den, at Banken vil fore Eders Regnskab for Eder. | 
kjende Betydningen af et godt Bogholderi, og det forer 
Banken for Eder. Hvis der indlober en Fejl iEders egne 
Boger, ville Bankens Boger ofte kunne lede til Opdagelsen 
af Fejlen. Hvis I have udbetalt en Pengesum, og Ved- 
kommende negter at have modtaget den, kunne I hen- 
vise til Banken og producere Eders Anvisning, der er 
lige saa god som en Kvittering. Ved Hjelp af Bankens 
Boger kunne I forfelge Eders Ind- og Udbetalinger efter 
Aars Forlob, og derfor kunne Regnskaber, med Hensyn 
til hvike man er i Tvivl, med Lethed blive opgjorte og 
godkjendte, og Fejl, hidrerende fra Forglemmelse eller 
Uagtsomhed, hurtig blive berigtigede. 

15. Jeg kunde nevne adskillige andre Grunde, hvor- 
for | burde have Konto i en Bank. Men hvad jeg har 
sagt, vil vere tilstrekkeligt til at bevege Eder til at gjore 
et Forsog; og naar I en Gang have aabnet en saadan 
Konto, ville I finde saa megen Bekvemmelighed derved, 
at I ikke ville forlange yderligere Grunde for at vedblive. 
Hvis det ikke skulde svare til Eders Forventninger, kunne 
I, naar som helst det maatte behage Eder, afslutte Eders 
Konto. 

16. Har Du bestemt Dig for at aabne en Konto 
bliver den neste Ting at 


i en Bank afgjere, med 
’ 8) ) 














120 





hvilken Bank Du vil indlade Dig. 
maa jeg overlade det til Dig selv at treffe dit eget Valg. 


Med Hensyn _hertil 


Alle offentlige Banker udgive Prospekter, som indeholde 
Fortegnelse over deres Direktorer, Belobet af den indbe- 
talte Kapital, Navnene paa Bestyrerne af Filialerne og 
deres Forretningsregeler. Du kan faa enhver Banks Statu- 
ter og Reglementer, sammenligne dem og velge den bed- 
ste. Men, hvis Du ikke har andre Grunde, vil jeg raade 
Dig til at aabne din Konto i den Bank eller Filial af en 
Bank, som er din egen Forretningsplads nermest. Du vil 
ofte komme til at gaa eller til at sende Bud til Banken, og 
hvis den ligger langt borte, vil megen Tid gaa tabt, og 
Du vil Tid efter anden fole Dig fristet til hellere at op- 
give nogle af Fordelene ved at have Konto, end at sende 
Bud i saa stor en Afstand. Lad derfor din Bank vere 
din Nabo. Husk, at Tid er Penge. 

17. Der er ingen Vanskelighed ved at aabne en 
Konto. Du treder ind i Banken og sperger efter Direk- 
teren. Forklar ham, hvad Du onsker at gjere. Han vil 
give Dig enhver Underretning, Du behever, og Du mod- 
tager uden Betaling en lille Afregningsbog, kaldet en 
Foliobog, og en Anvisningsbog. Jeg raader Dig at gjemme 
disse Boger under Laas og Lukke. 

18. Du trenger pu ikke mere til videre Raad af 
mig, da din Bank vil give Dig den nojagtigste Underret- 
ning med Hensyn til Maaden at fore dit Regnskab paa. 
Ikke desto mindre kan jeg berore et Par Punkter til din 
egen Vejledning: Stol ikke aldeles paa din Banks Folio- 
bog, men for selv Regnskab. Debiter din Bank for alle 
de Belob, som Du indbetaler i Banken, og krediter den 
for alle de Anvisninger, som Du udferdiger, til den Tid, 
Du udsteder dem. Send hyppig din Foliobog hen for at 
































121 





blive opgjort i Banken, og sammenhold den altid, naar 
den kommer tilbage, med dit eget Regnskab. Dette vil 


til 


de berigtige enhver Fejl i Foliobogen. Desuden ere nogle 
e- af dine Anvisninger maaske ikke presenterede til Betaling 
og fer adskillige Dage efter, at de ere udstedte, og naar Du 
u- saa i Mellemtiden opgjer Balancen med Banken, vil det 
d- se ud, som Du har en storre rede Beholdning, end Du 
de virkelig har, og dette kan lede til ubehagelige Fejltagelser. 
en 19. Naar Du indsetter Penge i Banken, saa angiv 
vil altid det samlede Belob af hele din indestaaende Kapital 
og og dit Navn fuldt ud. Kassereren vil da strax se, om 
og dit Belob stemmer. Dette vil spare Tid og forhindre 
p- Fejltagelser. 

de 20. Ver altid aaben og ligefrem mod din Bank. 
re Giv Dig ikke ud for rigere, end Du er. Lad ikke Banken 


diskontere nogen Vexel, med Hensyn til hvilken det er rime- 


en ligt, at den ikke punktlig vil blive betalt, naar den er for- 
k- falden; og skulde en Vexel ikke blive betalt og gaa tilbage 
vil til Dig, saa betal den strax sely. Forsog ikke paa at 
d- overskride din Konto, d. v. s. udsted ikke Anvisninger 
en paa din Bank for flere Penge, end Du har i dens Verge, 
ne uden farst at erhverve dens Samtykke; og hvis Du giver 





noget Lofte, ver da sikker paa, at det nojagtig vil blive 


af holdt. Hvis Du svigter en Gang, vil Banken tove, forend 
t= den fester Lid til Dig igjen. 

a. 21. Skulde Du blive misfornajet med Noget som 
in helst, der vedrorer din Konto, da henvend din Klage til 
0- Direktoren selv og ikke til Kontorbetjentene. Lad alle 
lle dine Meddelelser finde Sted personlig hellere end skrift- 
en lig. Men trek ikke Samtalen for lenge ud. Gjor ingen 


Bemerkninger om Vejret eller om Dagens Nyheder. Gaa 
strax over til de Forretninger, for hvis Skyld Du er kom- 


122 








men, og naar de ere afgjorte, saa gaa. Dette sparer 
Bankens Tid og giver den et gunstigt Indtryk af din 
Karakter som Forretningsmand. 

22. Hvis Du er i Kompagni med Nogen, skulde 
Du, foruden at aabne en Konto i din Bank i dit Firmas 
Navn, tillige aabne en privat Konto for Dig sely, for at 
dine personlige Afferer kunne blive holdt adskilte fra 
Firmaets. Eller hvis Du sidder i en udstrakt Forretning 
og har en stor Familie, er det raadeligt, at Du aabner 
en serlig Konto i din Bank i din Hustrus Navn, for at 
dine Forretningsudtellinger og dine Husholdningsudgifter 
ikke skulle blive blandede sammen paa den samme Konto. 
Dette er en god Maade til at forvisse Dig om det noj- 
agtige Belob af dine Husholdningsudgifter. 

23. Hvis Du er ansat som Bestyrer af et Gods eller 
oppeberer Afgifter for en offentlig Institution eller et Vel- 
gjorenhedsselskab, ber Du aabne en serlig Konto i din Bank 
for disse Forretninger og ikke blande andre Folks Penge 
med dine egne. Dette vil forhindre Fejltagelser og For- 
virring i dine Regnskaber. Disse serlige Konti kunne 
holdes endnu mere afsondrede ved at aabnes i en anden 
Bank eller ved en anden Filial af den samme Bank. 

24. Jeg vender mig nu til alle dem af Mellem- 
Klassen, som ikke drive Handel. Du er maaske Prest 
eller Lege eller Embedsmand, eller Du lever af dine 
Rentepenge, men hvad Du end er, saa gaar jeg ud fra, 
at Du ikke lever over dine Evner. Hvis saa er, behover 
jeg ikke at spilde et Ord paa Dig om at have Konto i 
en Bank, thi saa er Du nermere ved en Konto hos Fat- 
tigvesenet eller Arbejdshuset. 

24. Adskillige af de Grunde, jeg har anfort over for 
Handelsmanden, ville ogsaa passe for Dig; men der er 


















mh 


Co _-= o_O 


_—= sys — oo. 


Co Ff: a Fs = a. 


B 














123 







en Grund, som taler med meget storre Styrke: Nedven- 
digheden af et noejagtigt Regnskab. Da Du ikke er For- 

retningsmand, vil jeg ikke raade Dig til at holde Regn- 
ulde skab over dine Indtegter og Udgifter. Jeg ved, at Du 






































mas ikke gjor det alligevel. Begynder Du ogsaa paa det, vil 
> at Du dog blive tret for Aarets Udleb og kaste Bogen til 
fra Side. Men hvis Du har Konto i en Bank, vil den fore 
ling dine Regnskaber for Dig, og dens Boger ville vise Dig, 
ner hvorledes dine Sager staa. Alle de Penge, Du indkas- 
Pat serer, maa Du sende til Banken, og alle dine Udbetalinger 
fter maa finde Sted ved Anvisninger paa Banken. Hvis Du 
ito. behover Lommepenge, saa trek en Anvisning paa 50 eller 
10- 100 Rdl, men udbetal under ingen Omstendigheder noget 
Belob uden igjennem din Bank. Din Bog vil blive op- 
ller gjort hvert Halvaar. Du vil da se det samlede Belob af 
el- dine Indtegter i Lobet af Halvaaret, og dine forskjellige 
unk Udgifter til Slagteren, Bageren, Skredderen o. s. v., da 
ge Naynene, paa hvilke Anvisningerne ere udstedte, ville vise 
or- Dig, i hvilken Anledning de ere udstedte, og Du ber 
ne skrive disse Navne med en tydelig Haandskrift, for at 
en Kontoristerne kunne indfere dem rigtig i Bogerne. Naar 
Du nu gjennemser din Bog en Gang hvert Halvaar paa 
n- denne Maade, vil Du sandsynligvis finde Lejlighed til 
2st at indfere en eller anden nyttig Reform i dine Udgifter. 
he Og er Du for lad til at gjore dette, saa giv din Hustru 
‘a, Bogen, hun gjer det nok. 
er 26. Jeg vender mig nu til en anden Klasse af Folk. 
i Maaske er Du Kontorist eller Pakhusforvalter eller Kom- 
t- mis eller Tyende, kort, dine Forhold give ikke Anledning 
til at have nogen lebende Konto i en Bank. Men Du 
or har faaet lidt Penge, som Du kunde onske at anbringe 


sikkert og at trekke Renter af. Nu vel, saa hor efter: 








124 


27. Hvis Summen skulde vere under 10 Rdl., eller 
omtrent 10 Rdl., og det ikke er rimeligt, at Du snart faar 
Brug for den, saa set den i Sparekassen, som vil for- 
rente Pengene efter Forholdet af 1 Sk. daglig af hvert 
100 Rdi. Og det treffer sig nu saa heldigt, at Bankerne 
have begyndt at indfore Sparekasseafdelinger, i hvilke 
Du til enhver Tid kan indsette og udtage dine Penge. 
Henvend Dig derfor til en saadan Sparekasseafdeling. 

28. Bankerne ere aabne hver Segnedag saa at sige 
hele Dagen; de ville modtage Pengeindskud til saa at 
sige ethvert Belob, og Renter ville blive tilstaaede fra 
den Dag, de ere indsatte, indtil den Dag, de udtages; 
og hvis Belobet er under 1000 Rdl., udfordres der ingen 
Opsigelse. For alle Belob, der indsettes paa Rente, 
give Bankerne Dig en Kontrabog og en Anvisningsbog, 
gjennem hvilken Du kan trekke paa dine Sparepenge, 
ganske som om Du havde Konto i Banken. 

29. Naar Du gaar til Banken for at indsette paa 
Rente enhver som helst Sum under 1000 Rdl., behover 
Du ikke at sporge efter Direktoren. Giv dine Penge til 
en eller anden Kontorbetjent, som Du ser staa inden for 
Disken, og bed om en Kontrabog og en Anvisningsbog. 

30. Storrelsen af den Rente, der tilstaas af de 
Penge, Du deponerer i Banken, vil afhenge af Pengenes 
Verdi i Ojeblikket, det vil sige, af den Maade, paa hvilken 
Banken kan anbringe dem igjen. Thi de Penge, som 
Du laaner Banken, udlaaner den til Andre. En Del af 
den Rente, den modtager af Andre, giver den til Dig. 
En Del beholder den for sig selvy, det vil sige for sine 
Aktionerer, der have sammenskudt Bankens Driftskapital. 
Jo sterre Rente den faar af Andre, des mere vil den 





Aar 


fra 


naa 
ver 


ig. 
ine 
tal. 





125 


give Dig. Jo mindre den faar, des mindre vil den 
give . Dig. 

31. Du vil forbavses ved at finde, hvorledes Onsket 
om at indsette Penge i en Bank vil faa Magt over Dig. 
Da Du havde Pengene i Lommen, var Du formelig be- 
gjerlig efter at finde Anledning til at give dem ud. Naar 
Du har sat Dem i Banken, vil Du vere begjerlig efter 
at finde Anledning til ikke at give dem ud. Vanen er 
den anden Natur, og jo flere Penge Du setter ind i 
Banken, des flere Penge vil Du onske at kunne sette 
ind. Du vil vedblive med at samle og samle, indtil Du 
vil have samlet en Sum, ved Hjelp af hvilken Du vil 
kunne rykke op paa et hejere Trin i Samfundet. 











Kathedersocialismen. 


Af Aleksis Petersen. 


F | Aaret 1867—68 var jeg,» forteller Dr. Lujo Brentano, 
«Medlem af det med det kgl. statistiske Bureau i Berlin 
forbundne Seminarium. Ved Kursusets Ende opfordrede 
Bureauets Direktor, Hr. Gehejmeraad Engel, mig til at 
ledsage sig paa en Studierejse i de engelske Fabrikdi- 
strikter. Med Glede modtog jeg dette Tilbud, der skulde 
gjore mig det muligt ved personlig Betragtning at danne 
mig et konkret Billede af de derverende Arbejderforhold . . . 
Alle Slags Arbejderforeninger og i Serdeleshed de en- 
gelske Trades-Unions bleve nu Hovedgjenstand for mine 
Studier .. . Jeg begyndte dette Studium snarere med 
tviviende og mistroiske end med gunstige Folelser. Jeg 
havde nys gjennemgaaet en streng Skole i theoretisk 
Nationalokonomi, —- og hvem bliver ikke a priori begej- 
stret for en Lere, der, uden al videre Ulejlighed, ved de 
losladte (entfesselten) individuelle Interessers blotte laissez 
faire (Waltenlassen), loser, som ved en Tryllemekanisme, 
alle det okonomiske og sociale Liys Vanskeligheder til 
almindelig Tilfredshed!» Ved en alvorlig Betragtning af 
de engelske Arbejderforhold kom han imidlertid bort fra 
denne Opfattelse; han opdagede nu Nationalokonomiens 
Mangelfuldhed, han saa, at denne Videnskab i de engelske 
Arbejderforeninger vilde finde sin «nothwendige Erganz- 
ung», og at de nevnte Foreninger give os «Arbejder- 


spergsmaalets Lesning ! » 








Sk 
Tal 
ake 
tys. 
sti 


for 


ege 














Saaledes opstod da — hvis man tor tro et tysk Blad 
— den i den senere Tid saa meget omtalte Katheder- 
socialisme! 

Ved en mindre overfladisk Betragtning vil man maaske 
dog komme til det Resultat, at Grunden til denne ny 
Retning i den okonomiske Videnskab maa soges dybere 
end i D’Hrr. Engels og Brentanos Rejse til England. De 
kathedersocialistiske Lerdomme ere ingenlunde opstaaede 
saa pludselig; de have tvert imod udviklet sig ganske 
jevnt og naturlig, og det, der skriver sig fra i Gaar, er 
nok vesentlig kun Navnet «Kathedersocialisme». 

Medens den «Individualismus», hvortil Adam Smith 
i 1776 ved sit epokegjorende Verk havde lagt Grunden, 
efterhaanden i England og Frankrig udviklede sig til den 
bekjendte «Manchestertheori», fandtes der stadig i 
Tyskland et anseligt Parti, der ikke kunde bekvemme sig 
til at slutte sig til den nevnte Theori. Manchesterskolen 
havde ganske vist ogsaa i Tyskland talrige Tilhengere; 
men ved Siden af disse fandtes der en «historisk 
Skole», der under Roschers og Knies’s Anforsel med 
Talent bestred Manchestermendenes Paastand, at de 
ekonomiske Love ere evig uforanderlige Naturlove. Den 
tyske «historiske Skole» har bekempet den rent ab- 
strakte Nationalokonomi, og den har i det Hele 
forkyndt saa kathedersocialistiske Lerdomme, at det vist 
med god Grund kan siges, at den har beredt Vejen for 
vore Dages «Kathedersocialisme>. 

Kathedersocialismen holdt sig i lang Tid saa temme- 
lig skjult i lerde Verker, hvorom det store Publikum kun 
bekymrede sig lidet; for dette existerede den derfor 
egentlig slet ikke. Men for et Aars Tid siden begyndte 
Kathedersocialisterne at gribe Sagen dnderledes an: ved 








128 





populere Foredrag, ved Flyveskrifter, ved Avisartikler 
segte de at vekke Publikums Interesse, og det kan ikke 
negtes, at de vare heldige i deres Bestrebelser. | Tysk- 
land have de nu et temmelig sikkert Fodfeste; i England 
have de ligeledes fundet Indpas, og hvad os Danske an- 
gaar, saa synes det, at man her ingenlunde er utilbejelig 
til at modtage deres Lerdomme. 

Det er dog navnlig i Tyskland, at Kampen for og 
imod Kathedersocialismen var og er hidsig. Selve Sporgs- 
maalets brendende Natur og de Kempendes undertiden 
vel store Iver har revet hele Publikum med sig, og der 
er vist nu ikke et eneste anset Blad i Tyskland, som 
ikke har udtalt sig om Sagen. Pressen var i Begyndelsen 
ikke rigtig vel stemt mod den ny Lere; men senere er 
den kommen til en anden Erkjendelse, og med Undtagelse 
af de socialdemokratiske og nogle nationalliberale Blade 
er hele den tyske Presse nu kathedersocialistisk. Bour- 
geoisiet har, som man ser, ikke Frygt for denne Slags 
«Socialisme» ! 

Det ansete Blad Augsb. Allgem. Zeitung var et af 
de Blade, der forst, til de eldre Nationalokonomers 
Harme, sluttede sig til den ny Retning. I nogle Artikler 
i April 1872 erklerede det, at en «Krisis» var udbrudt i 
den tyske Nationalokonomi. «Et betydeligt Antal af Na- 
tionalokonomiens yngre Representanter ved de_ tyske 
Universiteter har aabent sagt sig los fra Manchester- 
vesenet. Denne Fremtoning har saa meget mere at be- 
tyde, som Nogle af disse, f. Ex. A. Wagener, tidligere 
vare stramme Tilhengere af den forladte Lere, medens 
Andre, som Roesler og Schmoller, i det Mindste sterkt 
heldede til den, og kun en tredje Gruppe, Schonberg, 
Held, Scheel, Cohn, Brentano, allerede fra Begyndelsen 









tal 


tiv 
list 








)e- 








129 


af havde brudt med den tidligere Retning.» Ogsaa Hi- 
storikere, som Oncken og H. v. Sybel, sluttede sig til 
den «ny Retning i det sociale Spergsmaal», og den ka- 
thedersocialistiske Kongres, der i Oktober traadte sammen 
i Eisenach, kunde derfor frembyde Skuet af en lerd For- 
samling af statsekonomiske, juridiske og historiske Pro- 
fessorer. 

Men er det tyske Storborgerskab saaledes i Ferd 
med at blive kathedersocialistisk, saa have til Gjengjeld 
Kathedersocialisternes Forsog paa at vinde eller i alt Fald 
forsone de virkelige Socialister lidt et fuldstendigt Neder- 
lag. Der vedtoges saaledes af en socialdemokratisk Ar- 
bejderforsamling i Berlin d. 13de Oktober folgende Re- 
solution: «Den Kjendsgjerning, at Eisenacherkongressen, 
hvor den socialokonomiske Videnskab var talrig repre- 
senteret, aabent har indrommet, at et brendende socialt 
Spergsmaal existerer, der kun kan loses ved Lovgivningen 
og Statens Indgriben, er et Bevis for, at den af Ferd. 
Lasalle til Live kaldte socialdemokratiske Bevegelse ikke 
mere kan ties ihjel, men allerede er bleven en almindelig 
uimodstaaelig Overbevisning. Derimod staar Kongressens 
Beslutninger i fuld Modsigelse med de udtalte Principer, 
og de afvige kun lidet fra Manchesterpartiets 
Ideer. Dette beviser den Paastand, at Normalarbejds- 
dagen skulde vere en Indskrenkning af Friheden, og den 
Anskuelse, at der ved Hjelp af Arbejdskamre (Einigungs- 
amter) skulde kunne tilvejebringes Harmoni mellem Kapi- 
tal og Arbejde. Forsamlingen erklerer derfor Kongres- 
sens Verk for et afmegtigt Forseg paa ved Pallia- 
tivmidler at holde Arbejderbevegelsen tilbage fra Socia- 
lismen. » 


Vi skulle i det Folgende undersoge, om Katheder- 
9 












130 


socialisterne og Manchestermendene virkelig ere hip som 
hap, som Socialdemokraterne mene; men forinden skulle 
vi dog tillade os at gjere en lille Bemerkning om de 
Benevnelser, vi ville bruge. 

De «realistiske Nationalokonomer», som de selv kalde 
sig, ere af Modstanderne (navnlig Hr. H. B. Oppenheim) 
vexelvis blevne betegnede som «socialistiske Beofler», 
«Sukkervandssocialister» og «Kathedersocialister». 
Dette sidste Navn, der just ikke anses som et Heders- 
navn, synes at have vundet Borgerret, og vi ville derfor 
betjene os af det, uagtet der er afvigende Meninger om, 
hvor vidt det er treffende. — Til Gjengjeld betegne vi 
de cabstrakte Nationalokonomer» som «Manchester- 
mend»; thi det gaar aldeles ikke an ligefrem at be- 
tegne dem som «Frihandelsmend», da denne Betegnelse 
med samme Ret kan anvendes paa saa godt som alle 
Kathedersocialister, og da Navnet Manchestermend er 
tilstrekkelig bekjendt, er det vel tilladeligt at benytte 
sig af det, uagtet det ogsaa af dem, der bere det, anses 
for en mindre smagfuld Betegnelse. Det, det kommer 
an paa, er i ethvert Tilfelde ikke Navnet, men Sagen, og 
vi gaa nu derfor over til Fremstillingen heraf. 


Det virkelige Kjernepunkt i Striden mellem Man- 
chestermend og Kathedersocialister er Spergsmaalet om, 
«hvilken Methode, der ber anvendes ved nationaloko- 
nomiske Undersegelser, i det det ene Parti betragter 
Deduktionen ud af visse almindelige Premisser for til- 
strekkelig til at finde almindelige, «mathematisk fast- 
staaende» Sandheder, hvormed da alle Detajlspergsmaal 
lade sig afgjere, hvorimod Modpartiet forlanger en sam- 













Saé 
ind 
nol 
Ha 
gyl 
det 
he 














131 


vittighedsfuld Betragtning af de konkrete Kjendsgjerninger 
i Nutid og Fortid som Udgangspunkt for Forskningen. 
Fra dette Udgangspunkt kommer man da til Setninger, 
der kun have en mindre Rekkeevne; man kommer til en 
«relative Sandhed, men til mindre ensidige Resultater. 
Det ene Parti seger evig gyldige Naturlove for det oko- 
nomiske Liv; det andet Oplysning om de konkrete Frem- 
toningers Sammenheng i bestemte historiske Tider og en 
Rettesnor for, hvorledes der bor forholdes i den nermeste 
Fremtid.» Naar altsaa et bestemt Spoergsmaal, lad os 
sige Arbejdersporgsmaalet, skal bedommes, saa gaa Ka- 
thedersocialisterne ikke, som Manchestermendene, ud fra 
et eaprioristisk Princip, men de undersoge i hvert enkelt 
Tilfelde.» «Er dette,» sporger Ad. Held, hos hvem disse 
Citater ere laante; «er dette Principloshed, eller er det 
ikke snarere et simpelt, men ensidigt Princips Aflosning 
af et vanskeligere, men sikrere?» En anden Katheder- 
socialist (L. Brentano) udbryder: «Trette af spidsfindige 
Begrebsudviklinger lenges vi efter en exakt Gjennem- 
forskning af et konkret Materiale; og tilforladelige Kjends- 
gjerninger, hvoraf vi kunne inducere almindelige Setninger, 
ere os, selv ubearbejdede, ofte kjwrere end de aandrigste 
Deduktioner ud af vilkaarlige, almindelige Principer.» 

Vi skulle vel vogte os for at indlade os paa et 
saa lerd Spergsmaal som det, om der ber gives den 
induktive eller den deduktive Methode Fortrinnet i oko- 
nomiske Undersegelser. Men naar der med saa megen 
Haan tales om de cabstrakte Nationalokonomers» «evig 
gyldige Naturlove», saa maa der dog sperges: hvad er 
det for Love, hvis «evige Gyldighed» Nationalokonomerne 
hevde? 

Hos de konsekvente Manchestermend, der, om man 
9* 









132 


vil, have reduceret den politiske Okonomi til en Verdi- 
lere, findes der ganske vist en «evig gyldig Naturlov», — 
Verdiloven. De have, ved at betragte, hvad der gaar 
for sig i det virkelige Liv, aldrig set Andet end, at en 
Vares Verdi falder, naar Udbudet af den foreges, og Alt 
for evrigt bliver uforandret, hvorimod Verdien stiger, naar 
Eftersporgselen forsterkes, og Alt for evrigt bliver uforan- 
dret. Saavel ad Resonneringens Vej som ved at betragte 
Kjendsgjerningerne ere de da komne til det Resultat, at 
Verdien altid og under alle Forhold bestemmes af For- 
holdet mellem Udbud og Efterspergsel. Verdien er det 
ledende Princip i hele det okonomiske Liv, og naar Ka- 
thedersocialisterne bestride Verdilovens Gyldighed, saa 
skylde de os Oplysning om, hvorledes da hgle det oko- 
nomiske Maskineri holdes i Orden. 

Men lad os forlade et saa videnskabeligt Spergsmaal, 
hvis tilfredsstillende Besvarelse den indskrenkede Plads i 
et Tidsskrift dog vanskeliggjer, og lad os vende os til Sa- 
gens mere praktiske Side, der utvivisomt er af sterre al- 
mindelig Interesse. Altsaa: hvorledes stille Kathe- 
dersocialisterne sig til Arbejdersporgsmaalet? 

Ferst indremme de da det sociale Sporgsmaals 
Existens, og dette er allerede meget; thi af et meg- 
tigt Parti, Fabrikant- og Arbejdsherrepartiet, benegtes 
dette jo, som bekjendt. 

«Et socialt Spergsmaal,» siger Dr. Brentano, «er til 
Stede, saa ofte hele Samfundet eller en Samfundsklasse 
kommer i det Tilfelde, at den ikke mere er i Stand til 
at tilfredsstille sine tidligere Fornedenheder, eller saa ofte 
der i Samfundet eller i en enkelt Klasse opstaar ny For- 
nedenheder, som endnu ikke kunne tilfredsstilles.» Men 
nu er det dog vel hevet over enhver Tvivl, at Arbejder- 





















al, 
3 | 
a- 
al- 
e- 
t? 
ils 


O— 
fo) 


tes 








133 


utilfredsstillede Fornedenheder! 
Arbejderspergsmaalets Existens kan altsaa ikke negtes. 


klassen har saadanne 


Dog ikke nok hermed: dette Spergsmaal bliver med hver 
Dag mere faretruende; thi medens der i de besiddende 
Klasser for hver Dag optaarnes sterre og storre Rig- 
domme, er Forbedringen af den besiddelseslose Arbejder- 
klasses Kaar yderlig problematisk. Naturligvis leve Ar- 
bejderne nu under ganske anderiedes gode Forhold end 
for et Par Aarhundreder siden; men der synes efter «den 
store Industris» Indferelse at vere indtraadt om ikke en 
Tilbagegang, saa dog i alt Fald heller ikke nogen Frem- 
gang i deres Kaar. I ethvert Tilfelde er det aldeles 
utvivisomt, at Forbedringen af Arbejdernes Kaar paa ingen 
Maade kan siges at have holdt Skridt med de Forbedringer, 
som forskjellige andre Klasser have opnaaet. De uhyre Rig- 
domme, hvis Produktion «den store Industri» har bevirket, 
—hvor ere de da blevne af? Statistikken svarer: de ere 
saa godt som udelukkende komne de besiddende Klasser 
tilGode. Saaledes bliver da nodvendigvis Kloften mellem 
de Besiddende og de Besiddelseslose bestandig storre. 
«Vi se,» erklerede Professor Schmoller i den Tale, hvor- 
med han aabnede Eisenacherkongressen, «vi se Arbej- 
derne trede i en stedse skarpere Modsetning til de be- 
siddende og dannede Klasser, og det synes os, at det 
ikke er Modsetningen i den skonomiske Stilling, der er 
farligst, men Kloften i Civilisation, Dannelse, Anskuelser 
og Idealer. Af Historien erindre vi os, at al hojere Kul- 
tur, saaledes Grekernes, Romernes og andre Folks, er 
gaaet til Grunde formedelst lignende Modsetninger, sociale 
Klassekampe og Revolutioner, formedelst Mangelen paa 
Evne til at finde en Forsoning mellem de hojere og 
lavere Klasser. Vi se, om end i lang Afstand, lignende 








Farer for vor Kultur, saafremt det ikke lykkes os at lose 
det sociale Spergsmaal.» 

Altsaa: Arbejdersporgsmaalet maa loses. Men 
hvorledes? 

Kathedersocialisterne mene nu, at der maa gaas en 
ganske anden Vej end den, der anbefales af Manchester- 
mendene: thi, sige de, Kleften mellem de Besiddende og 
de Besiddelseslose er jo bleven dybere og dybere under 
Manchesterskolens Herredomme; det er jo netop dette, 
der har gjort den sociale Revolution saa faretruende. 
Altsaa: der maa slaas ind paa en ganske anden Vej; 
maaske paa en aldeles modsat. 

Det er ikke Forfatterens Hensigt at opkaste sig til 
Forsvarer eller Angriber af nogen af de stridende Parter; 
han vil tvert imod bestrebe sig for at bevare den sterst 
mulige Nevtralitet, og — uden at udtale sine personlige 
Sympathier eller Antipathier, der ikke kunne have nogen 
Betydning for Leseren — vil han kun soge at give nogle 
Oplysninger om, hvad der forstaas ved «Kathedersocia- 
lisme». Men han maa dog paa dette Sted gjore op- 
merksom paa, at det nys anforte kathedersocialistiske 
Resonnement ikke er aldeles korrekt. 

Kathedersocialisterne have ikke Ret i at sige, at vore 
ulykkelige sociale Tilstande ere foraarsagede af Manche- 
sterskolen. Dette tor ikke siges: thi Manchesterskolen 
er aldrig og ingensteds bleven fuldt udfort i Praxis. 
Det Land, hvor dette er sket i sterst Omfang, er vist nok 
Schweiz; ikke alene er Beskyttelsesvesenet her afskaffet, 
men her er endog indfert Toldfrihed; fremdeles kjendes 
her ikke Noget til staaende Here; end videre ere Skat- 
terne her reducerede til et sjelden lavt Belob; endelig 
findes der i flere af de schweizerske Stater en ren demo- 








SE 


en 








135 


kratisk Forfatning; — disse og flere af Manchestersko- 
lens Fordringer er der kun sket Fyldest i Schweiz. Nu 
vel: her, i Manchesterskolens Hjem, existerer det sociale 
Spergsmaal ganske vist ogsaa; men det er dog her utvivl- 
somt af en mindre faretruende Natur end i de Lande, 
hvor, om end Manchestermendene regere, Manchester- 
theorien endnu er langt fra at vere bleven udfert i Praxis. 

Vi skulle her gjore opmerksom paa, at det des verre 
er sikkert, at de gode Manchestermend oftere ere blevne 
bange for deres egen Theori; men man skulde vel vogte 
sig for at give Theorien Skyld for det, der kun er 
Mandens Brede. Vi skulle ved et Exempel soge ner- 
mere at forklare vor Mening. 

Det kan siges, at i Videnskaben er den Setning nu 
slaaet fast, at Skatterne ber svares i Forhold til Skatte- 
evnen. Hvorledes stiller Manchesterskolen sig til dette 
Spergsmaal? Lad os here, hvad en bestemt Manchester- 
mand svarer herpaa. Lad os tage Jos. Garnier, en af de 
mest ansete franske Skribenter, en fuldblods Manchester- 
mand, rédacteur en chef du Journal des Economistes, 
professeur d’économie politique, sécretaire perpétuel de la 
société d’économie et politique etc. etc. Nu vel: denne 
Manchestertheoriens Ordferer erklerer: Borgerne ber 
betale Skat i Forhold til deres Evne, og folgelig ber den 
Rige svare Skat med et storre Procentantal end den 
Fattige. Ved et fuldkomment logisk Resonnement kom- 
mer Garnier da til den progressive Skat; de Indven- 
dinger, der ere blevne gjorte imod den, gjendriver han 
med Iver, og med Glede anforer han Avtoriteter som 
Adam Smith, Say, Rossi, Stuart Mill, Bentham osv. osv., 
der alle mer eller mindre klart have udtalt sig til Fordel 
for den progressive Skat. Manchesterskolen har saaledes 











136 


udtalt sig tilstrekkelig tydelig! Men nu Praxis? Ja, 
den er unegtelig mindre «red» end Theorien. Manche- 
stermend af den Garnier’ske Skole mene, at Manche- 
stertheorien er sket Fyldest, naar der af Smaafolk svares, 
lad os sige 10 pCt. i Skat, og af Millionerer, hojt regnet, 
15 pCt. En Mand med 1000 Rdl. i aarlig Indtegt faar 
saaledes 900 Rdl. at leve af, en Mand med 40,000 Rdl. 
lige saa sikker Indtegt, 34,000 Rdl. Efter Manchester- 
praxis tillader den Sidstes Evne ham ikke at svare mere 
i Skat! 

Vi tillade os nu at sperge, om dette er en alvorlig 
Opfattelse og Anvendelse af Leren om den progressive 
Skat? Vi tillade os at sperge, om Manchestertheorien, 
naar den var bleven erlig fortolket, og naar den person- 
lige Interesse var bleven holdt ude, ikke vilde have fort 
til andre Resultater? 

Naar Manchestermendene ikke havde veret bange 
for en grundig Gjennemforelse af deres egen Lere om 
den progressive Skat, naar de i det Hele for Alvor havde 
villet udfere de Reformer, de fandt saa skjoenne i Theo- 
rien, — saa turde det dog vere muligt, at Kathedersocia- 
listerne havde saynet den Ret, de nu have til at tale om 
en «Kleft mellem de Besiddende og de Besiddelseslose.» 

Det vere nu, som det vil; Manchestertheorien have 
Ret eller ej; vist er det, at Kathedersocialisterne hverken 
ville here tale om Manchestermend eller Manchesterskole. 
«Das Manchesterthum in seinem Extrem,» siger Adolf 
Held, «ist ganzliches Ignoriren sittlicher Krafte, unwir- 
dige Betrachtung des Staats als des Dieners individueller 
Reichthiimer, ausschliessliches Verherrlichen der Kapital- 
herrschaft, vollstindiges Vergessen der Menchenwiirde im 
Arbeiter —- all dies hingestellt als naturgesetzliche Noth- 








137 


wendigkeit!» Og jeg beder Leseren legge Merke til, 
at det er en af de mere moderate Kathedersocialister, 
der udslynger dette Anathema mod «das Manchesterthum»! 
Men lad os nu, uden at lade os forknytte af denne Phi- 
lippika, undersege Sagen ganske rolig i dens Enkelt- 
heder. 

Hvad nu forst «Sittlichkeit»’en angaar, saa maa det 
bemerkes, at Bastiats Lere om den skonomiske Solida- 
ritet, om den «Harmoni», der raader i det okonomiske 
Liv, dog vel neppe kan kaldes «unsittlich» ; muligvis er 
den falsk, men umoralsk er den dog i det Mindste ikke. 
At Manchestermendene glemme «die Menschenwiirde im 
Arbeiter», vil nok sige, at de betragte Arbejdet som en 
Vare; men de «realistiske Nationalokonomer», i alt Fald 
Dr. Brentano, hevde ogsaa, at Arbejdet er en Vare, efter- 
som det er Gjenstand for Kjob og Salg. Men, indvendes 
der (af Ad. Wagner), Formue og Dannelse paalegge 
Pligter, som vi ikke ber glemme! Det er rigtigt; men 
hvilken «abstrakt Nationalokonom» benegter det? Her 
er kun den Forskjel mellem de realistiske og de abstrakte 
Nationalokonomer, at disse mene, at Leren om disse 
Pligter herer hjemme i Moralen og ikke i Nationaloko- 
nomien. 

Hvad dernest Kathedersocialisternes Paastand , at 
Manchesterskolen «in seinem Extrem» kommer til Statens 
Negation, angaar, saa maa der gives dem Ret heri; men 
det er ikke Manchesterskolen, der kommer til dette Re- 
sultat; thi den har altid, trods sin Kamp mod den Alt 
opslugende Statsmagt, indremmet Statsmagten vigtige 
Funktioner; det er -altsaa ikke Manchesterskolen , der 
kommer til det Resultat: det er kun Manchesterskolen 
— «in seinem Extrem», og dette «Extrem» hedder 








138 


paa andet Dansk Socialisme, anarkisk Socialisme. Til 
Gjengjeld kan det maaske siges, at Kathedersocialismen, 
der jo saa bestemt hevder en «sterk Statsmagt», «in 
seinem Extrem» kommer til en anden Art Socialisme, 
avtoriter Socialisme.”) 

Hvad endelig den kathedersocialistiske Opfattelse af 
Ejendomsretten angaar, saa er det ikke aldeles klart, hvori 
den afviger fra den manchesterlige. Ligesom Manche- 
stermendene anerkjende Kathedersocialisterne Privatejen- 
domsretten for det Grundlag, hvorpaa hele den skono- 
miske Ordning er bygget, og ber bygges. Rigtig nok 
skynde de sig med at tilfoje, at Staten ber have Ret til 
i enkelte Tilfelde at skride ind og ordne Ejendomsfor- 
holdene paa den for Almenvellet tjenligste Maade. Men 
det synes ikke, at Kathedersocialismen heri afviger fra 
Manchesterskolen, i det denne jo ogsaa indremmer Sta- 
tens Beskatnings- og Expropriationsret. 

Inden vi forlade den almindelige Karakteristik af den 
ny, nationalokonomiske Skole, skulle vi, til Dels ordret, 
gjengive den Fremstilling, Ad. Held giver af de katheder- 
socialistiske Ideer. 

Han erklerer, at det Fornuftige, som «laissez faire et 
passer» Theorien vilde, er opnaaaet, og at det er godt, at 
det er opnaaet. Men der gives ingen Taknemlighed mod 





*) Jeg forstaar ved den «avtoritere Socialisme» den Art, hvor 
Staten er Alt og Individet Intet; under den «anarkiske Socialisme» 
derimod existerer Staten ikke. Det var denne Socialismes Pro- 
gram, Eug. Dupont betegnede med de beremte Ord: Plus de 
gouvernements, car les gouvernements nous écrasent d'impéts; 
plus d'armées, car les armées nous massacrent; plus de religion, 

car les religions étouffent l'intelligence! — Se det er Socialister- 

nes og de «extreme» Manchestermends Program. Les extré- 
mes se touchent! som man ser. 












tu 
be 


Sp 
un 
Fo 
los 
Pr 








139 







Doktriner. Ny Spergsmaal ligge for, som den gamle 



































n, Theori ikke er i Stand til at forstaa og at lose. 
in Kathedersocialisterne kunne maaske derimod gjore det. 
e, Disse anerkjende, at der findes en Modsetning i 
Samfundet, der ganske vist allerede tidligere var til Stede, 
af men som «den store Industri» dog har gjort betenke- 
ri ligere. Er dette en revolutioner Anskuelse, eller er det 
= ikke ligefrem en Sandhed lige over for den Paastand, at 
1- vi leve i en Naturtilstand, der altid har veret, og altid 
)~ vil vere? 
vk De paastaa, at Privatejendomsretten ganske vist er 
il Grundlaget for hele vor ekonomiske Ordning, og at den 
fr er uundverlig, men de tilfaje, at den i det Enkelte kan 
n modificeres. — Er dette Andet end en simpel Konsekvens 
‘a af den historiske Retslere i Modsetning til Naturrets- 
\- leren? 


De paastaa, at saa vel de Besiddende som Proletarerne 
n i deres okonomiske Virksomhed ere opfyldte af sedelige 
t, Ideer og ikke alene folge egennyttige Tilbojeligheder. 
ad De forlange af den rige Arbejdsgiver human Omsorg for 
Arbejderen, og af denne Kjerlighed til pligtmessigt Ar- 


t bejde. — Staar dette i Strid med den menneskelige Na- 
it tur, eller er det ikke snarere en Appel til hver Enkelts 
d bedre Folelser? 


De bedomme Bestrebelserne for at lose det sociale 
Spergsmaal ikke efter et aprioristisk Princip, men de 
: undersege i hvert enkelt Tilfelde, hvad der efter Tid og 
Forhold er det hensigtsmessigste. — Er dette Princip- 
loshed, eller er det ikke snarere et simpelt, men ensidigt 
2 Princips Aflosning af et vanskeligere men sikrere? 

De forlange ikke, at Staten egenmegtig skal tage 
hele det sociale Spergsmaal i sin Haand, men de aner- 











140 


kjende, at det sociale Sporgsmaal har sine politiske Aar- 
sager og Virkninger, og at Sporgsmaalet er blevet til 
under en bestemt Lovgivning og Forvaltning, hvorfor det 
ogsaa maa loses ved Lovgivningen og Forvaltningen. — 
Er dette Undertrykkelse af Friheden, eller er det ikke 
sittliche deutsche Opfattelse af Friheden? Er det social- 
demokratiske Tendenser, eller er det ikke meget mere det 
eneste Vaaben mod det rede Spogelse, medens den rent 
egoistiske Individualisme berettiger Enhver til at exploi- 
tere Staten til sin Fordel? — — 

Saa vidt ere alle Kathedersocialister, og Flere til, 
enige. Men naar Sagen drejer sig, ikke om mere eller 
mindre pene Talemaader, men om Valget af positive 
Forholdsregeler, ja, saa er det ikke fuldt saa let at 
tilvejebringe en virkelig Enighed. 

Det vakte allerede nogen Betenkelighed hos visse 
af de mere dristige «Realister»>, da Prof. Schmoller paa 
Eisenacherkongressen udtalte: «Vi anerkjende det Be- 
staaende i alle Retninger; den bestaaende oekonomiske 
Lovgivning, de bestaaende Former for Produktionen; de 
bestaaende Dannelsesforhold og psykologiske Forhold 
imellem Samfundets forskjellige Klasser anerkjendes af 0s 
som Basis for Reformen, som Udgangspunkt for vor Virk- 
somhed.» Men medens et Parti fandt, at denne Erkle- 
ring smagte vel meget af Konservatisme, fandt Kongres- 
sens Flertal tvert imod, at Professoren gik vel vidt i 
sine Fordringer, og Resolutionerne svarede ingenlunde 
til, hvad der var blevet bebudet. Man syntes saaledes, 
at Professorens noget tvetydige Fordringer, at «Friheden 
alle Vegne skulde kontrolleres af Offentligheden, og at, 
hvor denne mangler, Staten skulde trede undersegende 


til», var vel dristig. Trods disse Meningsforskjelligheder 




























141 


kan der dog tales om et kathedersocialistisk Pro- 


gram, og dette opstiller da i det Vesentlige folgende 
Fordringer : 

Koalitionsfriheden fordres ubetinget aner- 
kjendt, i Forbindelse med hvilket staar Fordringen om, 
at Haandverksforeninger, d. vy. s. Foreninger af Arbejdere 
af samme Forretning, anerkjendes ved Loven, og at Sta- 
ten befordrer disse Foreningers Dannelse, saa vidt det 
staar i dens Magt. Det indrommes vel, at der er blevet 
besluttet mange Arbejdsstandsninger uden nogen sand 
Grund; men det tilfojes, at den ogkonomiske Ordnings 
nuverende Standpunkt i mange Tilfelde har gjort Ar- 
bejdsstandsninger nedvendige, og det formenes, at disse 
vilde have veret mere heldbringende, naar Arbejderfor- 
eningerne havde veret godt organiserede. Imidlertid ere 
Arbejdsstandsninger dog altid en meget betenkelig For- 
holdsregel, og det, hvad enten det er Arbejderne, der 
sette dem i Gang (strike), eller det er Arbejdsgiverne, der 
suspendere Arbejdet (lock out); de ere altid en industriel 
Krig, hvilken saa vidt muligt ber undgaas; til Samfunds- 
fredens Opretholdelse mener man derfor, at der ber 
ordnes Einigungsamter, d. v. s. Forligskommissioner 
af Arbejdsgivere og Arbejdere, der for en vis kortere Tid 
skulle fastsette de Arbejdsbetingelser, hvorunder der skal 
arbejdes. Ogsaa mener man, at Voldgiftsretter i hoj 
Grad ville kunne bidrage til at undgaa industrielle Stri- 
digheder. 

Produktionsforeninger, eller kooperative Arbej- 
derforeninger, anses maaske dog kun af et kathedersocia- 
listisk Mindretal for et Middel til Arbejderspergsmaalets 
Lesning. Som bekjendt er det disse Foreningers Formaal 
at faa Driftsherreklassen tli at forsvinde, og at sikre 





















Arbejderne Produktionsgevinsten ubeskaaren. Men det 
er maaske dog navynlig Socialister og enkelte «abstrakte» 
Nationalokonomer, der dromme herom. I alt Fald mener 
Brentano, at de kun kunne hjelpe enkelte fortrinlige 
Arbejdere og ikke Arbejderklassen; men det sociale 
Spergsmaals Lesning bestaar jo netop i at heve Arbejderen 
som Arbejder, at heve Arbejderklassen og ikke den 
Enkelte. «Ligesom den fri Konkurrences Theoretikere be- 
tragte alle Mennesker som lige udmerkede i okonomisk 
Henseende, saaledes anse Produktionsforeningernes Theo- 
retikere — ligesom Socialisterne og Kommunisterne, der 
med Rette kunne betragtes som disse Foreningers Fedre — 
alle Mennesker for lige fortreffelige i moralsk Henseende.» 

Fabriklovgivning er derimod utvivisomt en af Ka- 
thedersocialisternes kjzre, stadige Tanker, og vi ber der- 
for med nogle Ord omtale, hvad de fordre i denne Hen- 
seende. — Det indrammes forst, at Manchestersystemet 
ved at afskaffe de middelalderlige Hindringer for en 
kraftig Produktion i flere Retninger befordrede ikke alene 
den udmerkede, men ogsaa den middelmaadige Arbejders 
Velvere; det indrammes, at dette System «til en vis 
Grad» har bidraget til at heve Arbejderklassen; men, 
tilfejes der, Manchesterprincipet — at Staten paa ingen 
Maade maatte blande sig i Arbejderforholdene, men skulde 
holde sig aldeles nevtral og passiv— forte til et System, 
der kun passede for den skonomisk Udmerkede. Man- 
chestermendene troede fremdeles, at Arbejderen kunde 
varetage sine Interesser ganske som enhver anden Vare- 
selger. «Saaledes oversaa man da, foruden den natur- 
lige Ulighed, ogsaa de ethiske Folger, der flyde af den 
Omstendighed, at Arbejderens Person er uadskillelig fra 
Arbejdet, og de okonomiske, der stamme fra Arbejds- 





ble 


sin 
kel 
Bo: 


Tin 
san 
me 
gar 


og 








») 


or 


€ 








selgerens regelmessige Armod.» I det praktiske Liv 
blev der dog heldigvis til Dels raadet Bod paa «denne 
Theoris Fejl»; thi uagtet man i Theorien fastholdt Prin- 
cipet om Statens Ikke-Indblanden, saa man sig dog fak- 
tisk nedt til at indfore en Rekke af Fabriklove, der satte 
Grensen for Exploiteringen af Arbejderen. «Alle disse 
Bestemmelser gik ud fra de Fornedenheder og de Evner, 
der findes hos Gjennemsnitsarbejderen, der ikke er i Stand 
til at hjelpe sig selv. Alle komme de hele Klassen eller 
i alt Fald hele Grupper af Arbejdere til Gode, og ikke 
blot Enkelte. Alle forbedrede de Kaarene for Arbejderen 
som Arbejder og ikke som noget Andet.» Det var dog 
vesentlig kun i England, at Fabriklovene efterhaanden 
bragtes i Anvendelse; i de andre Lande gjennemfortes 
dette System kun mindre fuldstendig, og det er nu paa 
hej Tid, at Staten «med fast Haand», som Prof. Schmoller 
siger, gjennemforer Fabriklove, som have en virkelig Be- 
tydning, og over hvis Efterlevelse Fabrikinspektorer skulle 
vaage. Udtrykket «Fabriklove», er strengt taget ikke 
korrekt; thi det er ikke alene i Fabrikker, men ogsaa i 
de smaa Verksteder og i Husindustrien, at Arbejdet skal 
ordnes. Kathedersocialistkongressen udtalte sig ikke i 
sine Resolutioner om, hvorledes Fabriklovene i det En- 
kelte burde gjennemfores; men der foresloges Folgende: 
Born under ti Aar maa slet ikke anvendes i Fabrikkerne; 
li- til fjortenaarige Born maa ikke arbejde mere end 5 
Timer; fjorten- til en og tyveaarige mandlige Arbejdere 
samt Piger og Koner af enhver Alder maa ikke arbejde 
mere end 10 Timer daglig; der skal serges for, at de 
ganske unge Arbejdere i Fritiden faa Bevegelse i fri Luft, 
og de beskyttede Arbejdere maa ikke anvendes Sen- og 
Helligdage; et offentligt Ur (Jernbaneur, Kirkeur) skal 











144 


normere Arbejdstidens Begyndelse og Opher; i Arbejds- 
lokalerne skal der vere opslaaet en Tavle, hvorpaa Ar- 
bejdstiderne ere angivne, og der skal findes Aftryk af de 
Lovbestemmelser, hvorefter Arbejdet ordnes; endelig skal 
der, som alt bemerket, organiseres Fabrikinspektorater, 
for saaledes at sikre Fabriklovenes Efterlevelse. — Dette 
er i det Vesentlige den Maade, hvorpaa Kathedersocia- 
listerne opfatte Spergsmaalet om Fabriklove. De holde, 
som man vil se, Middelvejen mellem Socialister og Man- 
chestermend, i det hine, i alt Fald for en Del, ville have 
disse Love udvidet ogsaa til myndige Mend og derhos 
oftest fordre en kortere Normalarbejdsdag end den ka- 
thedersocialistiske, hvorimod Manchestermendene, i alt 
Fald for en stor Del, nere Betenkeligheder ved at ind- 
fore de omtalte Love. For ovrigt indromme ogsaa Ka- 
thedersocialisterne, at Fabriklovene egentlig kun ere en 
Slags Nodlove. De ere nedvendige, sige de, fordi under 
den ubegrenset fri Konkurrences Herredomme den humane 
Arbejdsgivers Bestrebelser for at spare sine Arbejdere 
ville tilintetgjores af den gridske og havesyge Drifts- 
herre, der kun tenker paa at exploitere sine Arbejdere 
saa meget som muligt. «Vi ville ingenlunde undertrykke 
Friheden; vi ville kun, at Staten beskytter Friheden til at 
gjore det Gode!» 

Men Fabriklovene ordne dog kun, efter den katheder- 
socialistiske Opfattelse, Kvinders og Umyndiges Arbejde; 
derfor forslaa de ikke. Der maa findes et andet Middel, 
som er beregnet paa hele Arbejderklassen. De engelske 
Arbejderforeninger have formentlig fundet dette Middel, 
og de ere derfor at betragte som Nationalokonomiens 
«nothwendige: Erganzung». 

Dette Arbejdersporgsmaalets Losningsmiddel, som 

















145 































Is- Arbejderforeningerne byde os, er ikke Arbejdsstands- 
\r- ninger; thi om det end bestemt hevdes, at der ved disse 
de er udrettet store Ting for Forbedringen af Arbejdernes 
kal Kaar, saa indremmes det dog, at de kun ere et Nod- 
er, middel, der i og for sig er aldeles forkasteligt. Nej, det 
tte er ikke Arbejdsstandsninger, men det er Arbejdskamre 
ia- (Einigungsimter, boards of conciliation and arbitration). 
de, Disse Kamre ere afpassede efter de Fornedenheder, der 
- findes blandt den store Mengde af Arbejdere; de ere 
we beregnede paa Gjennemsnitsarbejderen, og medens de 
108 ikke hindre den udmerkede Arbejder i hans fri Udvikling, 
Ka- glemme de paa den anden Side heller ikke den middel- 
alt maadige. I det de saaledes ere afpassede efter hele Ar- 
1d- bejderklassens Fornedenheder, opfylde de den Fordring, 
La- der maa stilles til, hvad der skal vere et af Arbejder- 
en spergsmaalets Losningsmidler. | ‘Arbejdskamrene se Ka- 
Jer thedersocialisterne «die gipfelnde Organisation der Selbst- 
ine hilfe», og lidt Kjendskab til disse Kamre er folgelig ned- 
pre vendig for den, der vil forstaa Kathedersocialismen. 
ts- For at lere Arbejdskamrene at kjende, maa vi gaa 
ere til England, og da Dr. Brentano saa ombhyggelig har 
ke studeret Sporgsmaalet der, ville vi tage ham til Vejleder. 
at I England findes der to forskjellige Systemer: det 
Mundellaske og det Kettleske. Begge ere de af ung 
er- Dato; men de have udbredt sig saa hurtig over hele 
le; Landet, at ikke engang deres Fedre rigtig vide Tailet paa 
el, de nu bestaaende Arbejdskamre. Og dog har det engel- 
ke ske Parlament ikke veret meget venlig stemt mod disse 
el, Institutioner. Der indgaves nemlig i tidligere Tider ofte 
11s Petitioner om Oprettelse af Arbejdskamre; men Parla- 
mentet vilde ikke here tale herom; ja det forbedes 
endog, lige til 1867, de industrielle Voldgiftsretter, der 
10 : 











146 


efterhaanden vare blevne oprettede i Smag med de franske 
Prud’hommes, at befatte sig med Ordningen af de frem- 
tidige Arbejdsbetingelser! «Aarsagen til dette Forbud 
mod Lennens Regulering,» siger Brentano paa egte ka- 
thedersocialistisk Vis, «var ligefrem Theorien om, at 
ekonomiske Overenskomster, ulig alle andre Overens- 
komster, ikke staa under Indflydelse af den menneskelige 
Vilje, at de ere rent fysiske Fremtoninger, der ikke ere 
underkastede Menneskets Indflydelse, og at enhver Viljes- 
ytring er et haablest Forseg paa at forandre Naturens 
uforanderlige Love.» 

Mundella og Kettle have praktisk godtgjort, hvor 
urigtig denne Theori er. 

«Nottingham,» forteller Mundella i 1868, «led 
maaske mere end noget andet Centrum for Industrien i 
Evropa af Stridigheder mellem Kapital og Arbejde. Midt 
under en Arbejdsstandsning, der havde varet i tre Maa- 
neder, blev en almindelig lock out foreslaaet, for saaledes 
at tvinge Modstanderne til Eftergivelse. Jeg og nogle 
Andre gjorde Indvendinger herimod. Vi sagde: «Lad os 
antage et bedre System, for at lose Sporgsmaalet en Gang 
for alle.» Vi gik til Arbejderne; vi nedlode os, som 
Nogle udtrykte sig. Vi sagde til Arbejderne: «Vi ville 
tale med Eder og se, om der ikke kunde findes et bedre 
System. Hver af Eder udgiver 1 sh. eller 1 sh. 6 d. om 
Ugen for at bekempe os. Lad os forsege at fastsette, 
hvad Prisen skulde vere.» Jeg havde ost nogle uklare 
Ideer af de franske Conseils des Prud’hommes. Vi satte 
dem i Verk, og skjont det tog nogle Aar at bringe 
Sagen i den rette Genge, vare vi dog heldige. I 8 Aar 
havde vi ikke en eneste Arbejdsstandsning, og aldrig har 
vor Stads og vor Professions Historie fremvist en saa 















ean t= tn 


—=— oOo = a> fF 





or 


- ee 
~ 


eo & @® 


ir 











147 


hjertelig Forstaaelse mellem Arbejder og Arbejdsgiver som 
nu.» Dette smukke Resultat skyldes de nottinghamske 
Strempeveveres og Handskemageres Arbejdskammer. I 
Folge Statuterne er det dette Kammers Opgave «at erklere 
sig i ethvert Sporgsmaal om Lennen, der fra Tid til anden 
bringes for det af Arbejdsgivere eller Arbejdere, og paa 
forsonlig Maade at gjore sin Indflydelse gjeldende for at 
jevne de Stridigheder, der maatte opstaa.» Kammeret 
bestaar af 9 Arbejdsgivere og 9 Arbejdere. Der haves 
en President (Arbejdsgiver), en Vicepresident (Arbejder) 
og to Sekreterer. «Et Undersogelsesudvalg, bestaaende af 
fire af Kammerets Medlemmer, skal undersgge de Tilfelde, 
der bringes for det af Sekretererne, og gjore sin Indfly- 
delse gjeldende for at jevne Stridighederne. Er det ude 
af Stand til at ordne Anliggenderne, bringes disse for 
Kammeret og afgjores der. Udvalget maa dog i intet Til- 
felde felde en Kjendelse. Udvalget velges aarlig.» 
Kammeret skal holde et Made hvert Fjerdingaar. Be- 
sveringer, der indgives til Kammeret, skulle vere skriftlige. 
Arbejdere og Arbejdsgivere ere lige om at bere de Om- 
kostninger, Kammeret medforer. — Det her omtalte Ar- 
bejdskammer var det forste efter det Mundellaske System; 
men det fandt hurtig Efterlignere i Englands vigtigste 
Byer, og Mundella var i Februar 1872 ude af Stand til 
at oplyse Brentano om, hvor mange Kamre der nu 
fandtes oprettede efter hans System. 

Det Kettleske System skriver sig fra 1865. Byg- 
ningsarbejderne i Wolverhampton truede i dette Aar med 
en Arbejdsnedleggelse. For at afverge denne sammen- 
kaldtes der en Forsamling af Arbejdere og Arbejdsgivere, 
og her vedtoges efter en lengere Diskussion nogle af 


Rupert Kettle foreslaaede Statuter til et Arbejdskammer. 
10* 















148 





Systemet fandt Anklang. «Fra Wolverhampton gik det,» 
forteller Kettle, «fra Stad til Stad,! fra Industri til Indu- 
stri, indtil det i sterre eller mindre Grad blev antaget i 
de fleste af den britiske Industris betydeligste Centra.» 
I Statuterne for Wolverhampton Arbejdskammeret bestemtes 
det, at alle mellem Arbejdsgivere og Arbejdere opstaaende 
industrielle Stridigheder skulde afgjores ved en Kjendelse 
af 6 Arbejdsgivere og 6 Arbejdere. I Fald disse eller 
deres Flertal ikke kunde komme overens, skulde Rupert 
Kettle som Voldgiftsmand afgjore Striden. Den af de 
Delegerede eller af Voldgiftsmanden feldede Kjendelse 
skulde vere bindende for alle Parter, og det tilfejedes, at 
Bestemmelserne i 13 Sec. Act 5 Georg IV om Pantset- 
telse og Fengsel skulde gjelde for Arbejdskammerets Kjen- 
delser. Var Striden af mere privat Natur, eller vedrorte 
den dog ikke hele Professionens Interesser, skulde Enig- 
hed seges tilvejebragt af et mindre Udvalg, og kun i Til- 
felde af, at dette Forseg strandede, skulde Sagen bringes 
for Kammeret. Statuterne indeholdt fremdeles de Ar- 
bejdsbetingelser, man var kommen overens om; de be- 
stemte Arbejdstiden, Lennen, Betalingen for Overarbejde, 
Opsigelsesfristen, Lerlingssystemet. “De oprindelige Sta- 
tuter forbede Akkordarbejde; men dette Forbud opgaves 
dog ved Statuternes Revision i 1867. Endelig kan det 
bemerkes, at en Paragraf bestemte, «at hverken Arbejds- 
giver eller Arbejder maatte berede en Mand Vanskelig- 
heder, fordi han var Medlem eller Ikke-Medlem af en 
Arbejderforening.» 

Grundforskjellen mellem disse to Systemer ligger i 
det forskjellige Udgangspunkt. Mundella segte at fjerne 
Anledningen til Strid; Kettle segte at afgjore en udbrudt 
Strid, ikke ved Kamp, men ved en Voldgiftskjendelse. 
















e 
It 











149 


Mundellas System kjender ikke noget til Tvangsmidler. 
Arbejder og Arbejdsgiver seger man at bringe til god For- 
staaelse, ved at de lere hinanden at kjende. I mange Sager 
afstemmes der ikke engang. Her findes ingen Voldgifts- 
mand og ingen Bestemmelse om, hvorledes Afgjorelsen 
ber tvinges igjennem. Samvittighedens og den offentlige 
Menings Tryk er det eneste Tvangsmiddel. 

Kettles System gaar derimod ud paa at bringe en 
for begge Parter bindende Overenskomst til Veje. «Lad 
mig,» skriver Kettle til Brentano, «henlede Deres Op- 
merksomhed paa det Karakteristiske og Vesentlige i mit 
System. Det bestaar deri, at der i alle Tilfelde gives 
en upartisk Voldgiftsmand, der har Magt til at afgjore 
Sagen, naar det ikke er de interesserede Parter muligt at 
komme overens.» Den feldede Kjendelse kan, for saa 
vidt den ikke staar i Strid med Lovene, tvinges igjennem 
ved Grevskabsretterne; thi Kettle har truffet saadanne Be- 
stemmelser, at Arbejdskammerets Statuter ere at betragte 
som en integrerende Del af den mellem Arbejder og Ar- 
bejdsgiver sluttede Kontrakt. 

Som man vil se, er her en betydelig theoretisk For- 
skjel mellem disse Systemer; men i Praxis svinder den 
betydelig ind. Kettle oplyser nemlig, at det forholdsvis 
er meget sjeldent,' at man behover at ty til Voldgifts- 
mandens Afgjorelse; i Almindelighed ordnes Sagen paa 
venskabelig Vis. Paa den anden Side have de mundel- 
laske «Einigungskammern» nermet sig de_ kettleske 
«Schiedskammern», i det der jevnlig er blevet valgt en 
Voldgiftsmand, der ved Stemmelighed har den afgjorende 
Stemme i Steden for den presiderende Arbejdsgiver eller 
Arbejder. At de to Systemer kunne bringes til Ening, 
fremgaar ogsaa af den Omstendighed, at deres Ophavsmend 













150 


have forenet sig om at indbringe et Lovudkast, der gaar 
ud paa at gjore det lettere at sette Kjendelserne igjennem 
ved Domstolene. 

Arbejderne ere i Almindelighed gunstig stemte mod 


det kettleske System, i det de anse et Tvangsmiddel for — 


nedvendigt. At finde en fuldstendig upartisk Voldgifts- 
mand er imidlertid ikke uden Vanskelighed; thi det er 
ofte ikke gjorligt at velge en Mand, som staar uden for 
Professionen, da han vilde mangle det aldeles nedven- 
dige Kjendskab til de mindste tekniske Enkeltheder. 
Kettle anser det for at vere af vesentlig Betydning, at 
Voldgiftsmanden velges, for Striden er udbrudt, og at 
han velges periodisk, for Exempel for et Aar. 

Hvor forskjellige de to Systemer end kunne vere, 
saa stemme de dog overens i et Hovedpunkt. «Begge 
Slags Arbejdskamres Virksomhed begynder, hvor saa vel 
de franske Prud’hommes som de ved de tidligere engelske 
Arbitrationslove tilsigtede Voldgiftsretter standse. De be- 
skeftige sig ikke blot med individuelle Tilfelde. De 
indskrenke sig ikke til Stridigheder om bestaaende Over- 
enskomster eller om disses Fortolkning. Deres Virk- 
somhed indskrenker sig overhovedet ikke blot til Afgjo- 
relsen af Stridigheder, efter at disse ere opstaaede. De 
gaa lige les paa Stridighedernes Tyngdepunkt, og de 
ordne de fremtidige Arbejdsbetingelser.» 

Det vigtigste Punkt i saa Henseende er naturligvis 
Ordningen afLonnen. «Vi regulere Priserne,» siger Mun- 
della. «Vi have 6000 forskjellige Artikler paa vore Tabeller, 
og vi finde en Pris for hver af disse. Denne Prisliste 
undertegnes saa af Arbejdere og Arbejdsgivere. Skjent 
vi hayde nogle smaa Vanskeligheder at overvinde, saa 
fandt vi dog ikke nogen praktisk Umulighed for at opnaa 






















151 








et godt Resultat. Vi begyndte i lille Maalestok; men nu 


" omfatter Arbejdskammeret hele Strampeveverindustrien i 


“Grevskaberne Nottingham, Leicester og Derby, hvor mere 
end 100,000 Mennesker ere beskeftigede, og i alle tre 
Grevskaber have de 100,000 lige Priser for lige Artikler.» 

Saaledes have da Arbejdskamrene praktisk godtgjort 
det Urimelige i de abstrakte Nationalokonomers Tro, 
at Arbejdslonnen ikke skulde kunne lade sig bestemme 
forud. At dette er muligt, er for ovrigt ingenlunde saa 
forbavsende. Man ser jo dog daglig, hvorledes Speku- 
lanterne beregne de kommende Varepriser, og med hvil- 
ken Nojagtighed dette lader sig gjore, har Gustav Cohn 
tilstrekkelig godtgjort. Han oplyser, at i Berlinerkorn- 
bersens 34 Spekulationsperioder fra 1850—67 afveg den 
af Kornhandlerne beregnede Pris kun gjennemsnitlig med 
12,69 pCt. fra den virkelige, og i de 7 Spekulations- 
perioder fra 1867—71 kun med 2,41 pCt. Heraf frem- 
gaar for det Forste, at det er muligt med temmelig stor 
Nojagtighed at beregne den fremtidige Pris endog paa 
en Vare, der er underkastet saa ualmindelig store Fluk- 
tuationer som Kornet, og for det Andet, at den Nojag- 
tighed, hvormed saadanne Beregninger lade sig udfore, 
er iTiltagen. Ja med Statistikkens Hjelp er det i Virke- 
ligheden meget vel gjoerligt omtrentlig at beregne den 
fremtidige Pris paa alle Varer, altsaa ogsaa paa Arbejde. 
Nu er det ganske vist sandt, at det er noget vanskeligere 
at bestemme Prisen paa Arbejde end paa de fleste andre 
Varer; thi medens disse selges paa et offentligt Marked, 
paa en Bors, hvor alle de Forhold, der maa tages i 
Betragtning, omhyggelig diskuteres og underseges, saa 
gjelder dette ikke om Arbejde. Arbejde selges i Almin- 
delighed ikke paa et offentligt Marked, paa en Bors, og 













152 


dets Prisbestemmelse er derfor mindre sikker. Kun hvor 


Arbejdskamrene findes, kan der tales om en «Arbejds- 
bers». Den Virksomhed, Kamrene udfolde i Egenskab af 
Arbejdsbers, er meget betydningsfuld, og det vil derfor 
have sin Interesse at here, hvad Mundella forteller herom. 

«Det kan ikke negtes,» siger han, «at vi undertiden 
have merkelige Anskuelser at bekempe. Jeg har opleyet, 
at et uerfarent Medlem har argumenteret paa folgende 
Maade: «Vi ere Alle gode Venner, og da alle Driftsherrer 
betale samme Pris, hvad vilde det saa gjore, om Lonnen 
blev forhajet en Smule. En Penny mere for nogle Par 
Stremper er af ingen Betydning for Konsumenterne, men 
for os Arbejdere vilde en saadan Forhgjelse af Lonnen vere 
af stor Betydning.» Lidt Taalmodighed ‘og lidt Argumenta- 
tion viste det Vildfarende i en saadan Antagelse, og det 
er lettere at forhandle ved Bordet end under en Arbejds- 
nedleggelses Ophidselse, naar Maskinerne staa stille, og 
Koner og Bern lide Hunger. Hvis Nottingham havde Mono- 
pol paa Strompeveveriet, vilde Medlemmets Argumentation 
have en vis Betydning; men vi gjere vor Ven opmerksom 
paa, at to Tredjedele af Produktet gaar til Udlandet, og, 
at den foreslaaede Prisforhejelse betydelig vilde for- 
mindske Afsetningen paa Grund af de tyske og franske 
Fabrikanters Konkurrence. Saadanne Argumenter virke 
uimodstaaelig, og naar de gjores den engelske Arbejder 
rigtig indlysende, saa vurderer han dem lige saa meget, 
som hans Arbejdsgiver. I 1867 holdt de tre Grevskabers 
Arbejderforening en Forsamling for at diskutere Spergsmaa- 
let omLennen. Der findes i denne Forening en Mengde 
slet lonnede Arbejdere. Grunden hertil er den franske 
og tyske Konkurrence. Forsamlingen besluttede at sende 
en Deputation til Kammeret for at forlange en Forhgjelse 























153 





af Lennen med 20 pCt. Havde der ikke veret noget Ar- 
bejdskamm er, vilde dette Forlangende efter al Sandsynlighed 
strax vere blevet afvist, og en alvorlig Arbejdsnedleggelse 
vilde rimeligvis vere udbrudt. Nu derimod indrommedes 
det Onskelige i den forlangte Forhojelse, for saa vidt 
Konkurrencen tilstedte den; men det forsikredes Arbej- 
derne, at det ikke var Tilfeldet, og for at forvisse dem 
herom, sendte man en Arbejder til Tyskland og en anden 
til Frankrig for at de skulde gjore sig bekjendt med de 
derverende Forhold. Resultatet var, at de Delegerede er- 
klerede sig for overbeviste om, at den bestaaende Len 
indtil videre maatte bibeholdes.» 

De praktiske Fordele af denne Fastsettelse af den 
fremtidige Len ere ikke ringe; thi det har ganske vist 
sin Betydning for Arbejderen, at han kan gjore Regning 
paa en vis Indkomst, ligesom det ogsaa er fordelagtigt 
for Driftsherren forud at kunne beregne sine Udgifter til 
Arbejdslon. Og dog indskrenker Arbejdskamrenes Virk- 
somhed sig ikke til Fastsettelsen af Lennen. Der be- 
stemmes ogsaa her, hvor mange Timer der skal arbejdes, 
hvilken Slags Maskiner der maa bruges og flere andre 
for Arbejdere og Arbejdsherrer meget vigtige Forhold. 
Men ikke nok hermed: ved Arbejdskamrene forebygges 
mange af de Stridigheder, der tidligere saa ofte udbred, 
ikke saa. meget fordi Arbejderne vare misfornejede med 
de materielle Kaar, som fordi de folte sig saarede og 
fornermede. Forst i Arbejdskamrene er den i forrige 
Aarhundrede prekede Ligeberettigelse kommen til prak- 
tisk Anerkjendelse. Her optrede Arbejdsherrer og Ar- 
bejdere som Kjebere og Selgere, paa en aldeles lige- 
berettiget Fod. De Ulykker, der stamme fra Forholdet 
mellem Arbejdsherre og Arbejder som mellem Herre og 





154 


Trel, lade sig ikke beregne; men vist er det, at over- 
ordentlig Skade skriver sig fra, at de maaske undertiden 
lidt pirrelige Arbejdere have felt sig saarede. «Da Grube- 
distriktet South Staffordshire,» forteller Rup. Kettle, «havde 
lidt tilstrekkelig af den store Arbejdsnedleggelse i 1865 
til at vise, at man mente det alvorlig, blev det bestemt, 
at Deputerede fra Arbejdsgivere og Arbejdere skulde 
komme sammen for at se at ordne Sagen. Arbejdernes 
Delegerede indfandt sig til den aftalte Tid paa Stedet for 
Sammenkomsten. De vistes ind i et stadseligt Verelse, 
hvor Arbejdsgiverne allerede havde veret samlede i flere 
Timer. Her fandt de Arbejdsgivernes Delegerede, med hvem 
de skulde forhandle paa lige Fod, siddende ved et stort 
Bord med Skrivematerialier, under deres Ordforers For- 
sede. Arbejderne henvistes til en Benk i en Krog af Va- 
relset, der var bestemt for dem. Her sad de og drejede 
paa deres Hatte. Efter at de ti Arbejdsgivere provende 
havde betragtet dem, aabnede disses Ordferer Forhand- 
lingerne paa folgende Maade: «Naa, Karle, hvad have | 
at sige?» Denne Tiltale kostede Distriktet en uberegnelig 
Sum Penge, ligefrem Titusender af Pund. Den var, hver- 
ken mer eller mindre, en offentlig Kalamitet.» Ved et 
Arbejdskammer vilde Sligt vere blevet forebygget. End- 
- ogsaa Skinnet af Arbejderens Underordnelse under Ar- 
bejdsherren undgaas her. 

Det er en Selvfolge, at naar Arbejderens Ligebe- 
rettigelse med Arbejdsherren anerkjendes, kan hans Koa- 
litionsret ikke bestrides. Men ikke alene indrommes 
Arbejderens Ret til at slutte sig sammen i Foreninger: 
Arbejderforeningerne ere endog at betragte som en ned- 
vendig Betingelse for Arbejdskamrenes Virksomhed. Det 
er disse Foreninger, som mest praktisk kunne velge 





er- 
len 
e- 
ide 
65 





155 


Arbejdernes Delegerede ; ja Mundella siger endog ligefrem: 
vArbejderforeningerne ere de eneste Organer, vi kunne 
holde os til, og det er dem, der gjennemfore Arbejds- 
kamrenes Afgjorelser lige over for Arbejderne.» Arbejds- 
kamrene ere saa noje knyttede til Foreningerne, at de 
ikke kunne bestaa uden dem. 

Det vigtige, ja det vigtigste Spergsmaal, om Kam- 
renes Afgjorelser respekteres, serlig om Arbejderne ere 
villige til at underkaste. sig en Kjendelse, der gaar dem 
imod, besvarer Brentano derhen, at der ikke kan vere 
nogen Tvivl herom. Han giver en rosenfarvet Frem- 
stilling af Arbejderens fuldstendige Fojelighed, og han 
oplyser, at hvis der er Nogen, som vil modsette sig Kam- 
renes Kjendelser, saa er det i alt Fald kun en eller anden 
stridig Arbejdsgiver; Arbejdernes Forhold er i saa Hen- 


seende aldeles exemplarisk. 


Dette er i Korthed Kathedersocialisternes Ideer og 
de positive Forholdsregeler, der anbefales af dem. 

Som man vil se, er det foreslaaede System en For- 
ening af «Selvhjelp» og «Statshjelp» og holder altsaa 
Middelvejen mellem Manchestertheorien og Socialismen, 
i det hin formentlig vil reducere Staten til Intet, og 
denne vil gjore den til Alt. Er nu det foreslaaede 
System virkelig i Stand til at «lose det sociale Sporgs- 
maal»? Det er i det Mindste tvivlsomt. Ja, selv ivrige 
Kathedersocialister tor ikke bestemt paastaa det. Efter 
Brentanos Mening kan det sociale Sporgsmaal vel loses, 
men kun for at vige Pladsen for et nyt socialt Spoergs- 
maal, der saa maa sages lost for at blive aflost af et nyt; 
— og saaledes i det Uendelige! 









156 


Er nu den i det Foregaaende fremstillede Katheder- 
socialisme kun en fortyndet Socialisme, hvilket paastaas 
af visse manchesterlige Modstandere? Eller er den, som 
Socialisterne mene, kun et nyt Opkog af Manchester- 
ideerne med visse temmelig betydningslose Tilsetninger? 

Er det med Rette, at Kathedersocialisterne serlig 
vente sig Samfundsfredens Oprettelse af deres Arbejds- 
kamre? Eller er det Socialdemokraterne, der have Ret, 
naar de haanende tale om dette «afmegtige Palliativ- 
middel» mod Kampen mellem Kapital og Arbejde? Eller 
kommer man maaske Sandheden nermest, naar man 
betragter Arbejdskamrene som en gavnlig Institution, men 
dog ikke drister sig til at vente Samfundets Frelse af dem? 











SF oa 6s ltl 


Ss oo fs & 


























Smaa Meddelelser. 


rlig wae 
ds- En skandinavisk Montkonvention af 1680. Det er ikke 
cet, alene i Nutiden med dens sterke Handelsrore, at der foles 
tiv- Trang til Mentfellesskab mellem de nordiske Riger, den samme 
ller Trang har veret felt i Aarhundreder. Heller ikke er det 
forste Gang, at der er afsluttet Konvenlioner om denne Gjen- 
_ stand. Allerede 1673 blev det fra dansk Side foreslaaet at 
nen bringe den dansk-norske og den svenske Daler i Overens- 
m? stemmelse; den Gang strandede Forhandlingerne paa Sven- 


skernes Mistroiskhed; men 7 Aar efter bragtes Spergsmaalet 
aller paa Bane fra svensk Side, og i den Handelstraktat, 
der i 1680 afsluttedes mellem Danmark og Sverig, hedder det 
i § 15: 

«Och pa det handel och wandel dess battre ma fortsattias, 
har man for godt funnit, att all grofft SOlfwermynt uthi deras 
Kong}. Kong]. M‘"s Maij'e’s Rijken, land och underliggiande Pro- 
vincier, skal har effter slas och myntas af lijka godheet uthi 
Korn och Skroot, s& att hele, halfwe och fierdedels danske 
daler, skole wara af samma godheet och fijnheet medh dhe 
hela, halfwa och fierdedels Swenske daler, Nembl" Elofwa 
och En fierdedeel lédige, och tijo och ett halfft stycken pa 
Mark Célnisk. Det mindre Sélfwermyntet skal i lijka godheet 
myntas hwar om man sigh medh det forste skal férene, och nar 
Myntet salunde som sagt ar slas, skal det wara af lijka warde, 
och som deras Maij‘**® Maij‘™* eget Mynt gd och gilla om 
hwart annat i deras M‘* Rijken, Land och Provincier.» 








Russiske Banker. 1 Folge St. Petersburgs Borstidende 
existerer der nu 35 Aktiebanker i Rusland med i Alt en nomi- 
nel Kapital af 126 Mill. Rubler (omtr. 145 Mill. Rdl.), hvoraf der 
i 27 Banker med en samlet nominel Kapital af 115 Mill. RB. 





158 


er indbetalt 75 Mill. R. eller omtr. 65 pCt. af den nominelle 
Kapital. Af disse Banker findes 4 i St. Petersburg, 6 i Moskva, 
2 i Varsjav og ; i Kijef, medens 1 (Volga-Kama Banken) har 
Kontor baade i St. Petersburg og i Moskva. For 1871 gaves 
felgende Dividender: af Handelsbanken i Kijef 36 pCt. til de 
gamle, 21%/o pCt. til de ny Aktiehavere, Banken i Klarkof 20'/5 
pCt., Moskvas Bank 24% pCt., St. Pelersburgs Privalbank 
14%/s pCt., Moskvas Diskontobank 14 pCt., Volga-Kama Banken 
og Odessas Bank 13'/o pCt., Nischnij-Novgorods Bank 11 pCt. 
og Handelsbanken i Varsjav samt St. Petersburgs Diskontobank 
10 pct. 


Aktieselskaberne i Tyskland ere i de to sidste Aar, som be- 
kjendt, tillagne meget betydelig i Antal, navnlig efter at en Lov 
af 11 Juni 1870 har ophevet den tidligere i Preussen gjzldende 
Bestemmelse om, al slige Selskaber skulde sanktioneres af Staten, 
ligesom de efter den Tid have kastet sig over en stor Del 
Foretagender, som tidligere kun undtagelsesvis vare i Henderne 
paa Aktieselskaber, der for nermest indskrenkede sig til Bank- 
og Assuranceforretninger, Bjergverksdrift, Anleg af Jernbaner 
samt saadanne industrielle Foretagender, der udkrevede en 
meget stor Kapital. I Preussens 8 gamle Provinser bestod 
saaledes fer 11 Juni 1870 16 Bank- og Kredit-Aktieselskaber, 
49 Forsikringsselskaber, 71 Bjergverksselskaber, 12 Damp- 
skibs-Aktieselskaber, 54 Industri-Aktieselskaber og 57 Selskaber 
af forskjellig Art — i Alt 259. I de 1% Aar fra 11 Juni 
1870 til 31 Decbr. 1871 er der dernest i de preussiske Han- 
delsregistere bleven indfort 44 Bank- og Kredil-, 7 Forsikrings-, 
17 Bjergverks- og 14 Skibsfarts- og Jernbane-Aklieselskaber, 
medens den egentlige Industri er representeret af 122 Aktie- 
selskaber, hvortil endnu kommer 56 Aktieselskaber af forskjellig 
Art — i Alt 260 eller netop lige saa mange, som der bestod 
for den nevnte Lovs Emanation. 


Udvandringen fra Tyskland foregaar, som bekjendt, for- 
nemmelig fra Bremen og Hamburg. Det er dog forst fra 1850, 
al Hamburg har faaet Betydning som Udvandringsplads, og det 





d 
d 


fal 


,0V 
ide 





159 


har endnu ingenlunde naaet Bremen i denne Henseende, om 
det end i Aaréne 1860—61 kom dette meget ner. Udvan- 
drernes Antal var nemlig i aarligt Gjennemsnit: 


fra Bremen fra Hamburg tilsammen 
1840—44 aarlig 13,160 1,455 14,615 
1845—49 — 31,290 5,415 36,705 
1850—54 — 651,361 25,804 77,165 
1855—59 — 32,540 21,892 54,432 
1860—64 — 21,580 20,085 41,665 
1865-70 — 62,093 45,580 107,673. 


Det vil let ses, at Udvandringen navnlig efter 1848 har 
tagel et betydeligt Opsving, der imidlertid alt naaede sit Kul- 
minalionspunkt i 1854, da der fra de to nevnte Steder ud- 
vandrede 117,700 Mennesker. Fra 1855 finder der en Til- 
bagegang Sted, som varer indtil 1864 — men fra den Tid 
af, da Preussens krigerske Ara begynder, tiltage Udvandrin- 
gerne serdeles betydelig. I de 6 Aar 1865—70 er der saa- 
ledes over Bremen og Hamburg udvandret omtr. 645,000 Per- 
soner — og dette antages dog kun at vere omtrent 70 pCt. 
af den hele tyske Udvandring, der altsaa i de nevnle 6 Aar 
nesten har belebet sig til 1 Million. Paa den anden Side ere 
dog en Del af de fra Hamburg Udvandrede ikke Tyskere. 


Ruslands Statsgjeld udgjorde iFelge en Opgjorelse af Fi- 
nansministeren d. 1 Jan. 1871: 
99,72 Mill. holl. Gylden = omtr. 74 Mill. Rdl. 
35,14 — L. St. » ==omtr. 286 — — 
140,84 — Metalrubler = omtr. 200 — — 
515,18 — Papirrubler = omtr.730 — -—*) 


I Alt omtr. 1,290 Mill. Rdl. 
I Aaret 1871 er der imidlertid herpaa blevet afdraget 
felgende Beleb: 





1,446 Mill. holl. Gylden. 
0,478 — L. St. 


*) Da Talen her er om Nominalbelobene, er en Papirrubel regnet 
= en Metalrubel = omtr. 8 Mk. 8 Sk. 








160 


2,050 Mill. Metalrubler, 
5,691 — _ Papirrubler 
eller tilsammen omtrent 16,2 Mill. Rdl. — 1 det anforte Belob 
er imidlertid ikke medregnet den svevende Gjzld ti] Belob 
216 Mill. Rubler i Skatkammerbeviser; ej heller de i 1870 —72 
emitterede konsoliderede Jernbaneobligationer, tilsammen 39 
Mill. L. St. Disse to Gjzldsposter forhgje allsaa ovenstaaende 
Totalbelob med omtr. 657 Mill. Rdl. End videre er den polske 
Statsgjezld, omtr. 55 Mill. Rdl., holdt udenfor Ovenstaaende. Og 
endelig ber Bankens Gjzld medregnes, da den som Statsbank 
i Virkeligheden henherer under den russiske Statskasse; dens 
Seddelgjeld var d. 1 Jan. 1871 ca. 715,8 Mill. Rubler, til 
hvis Sikring der kun havdes 141,8 Mill. R. i Barrer og Ment, 
altsaa 574 Mill. R. uden tilsvarende Valuta; i Aaret 1872 steg 
Seddelbelobet til 724,2 Mill. R., medens dens Valuta forggedes 
til 156,38 Mill. R., hvortil endnu kom 1,8 Mill. R. i Statsobli- 
gationer, allsaa i Sedler uden Valuta 566,1 Mill. R.; Status 
var allsaa forbedret med omtr. 7 Mill. R.  Herefter blev den 
samlede Gjzld d. 1 Jan. 1872 omtrent 2568 Mill. Rdl. — De 
russiske Jernbaners Gjzld var derhos 121,88 Mill. Papirrubler 
og 131,53 Mill. Metalrubler, tilsammen allsaa omtr. 359 Mill. Rdl. 


Befolkningen i de forenede Fristater i Nordamerika. | 
Felge den i Midten af forrige Aar offentliggjorle Beretning om 
Folketzllingen af 1870, er Befolkningen ikke voxet i den Grad, 
man havde ventet. Grunden hertil er dog ikke vanskelig at 
fatie, thi den langvarige Krig mellem Nord- og Sydstaterne har 
kostet mere end 4/ Million Mend i den kraftigste Alder Liv 
eller Sundhed. Den forste Folketelling i Unionen fandt Sted 
i Aaret 1790, og siden den Tid har Tilvexten stillet sig paa 
falgende Maade: 

1790 . . 3,929,827. 
1800 .. 5.305,032. 
1810 .. 7,239,814. 
1820 .. 9,654,596. 
1830 . . 12,866,020. 
1840 . . 17,063,355. 













~~ 

















161 


1850 . . 23,191,874. 
1860 . . 31,403,821. 
1870 . . 38,555,983. 

Enhver Telling fer 1870 giver for det forlobne Decennium 
en Tilvext af 30 til 36 pCt., Tellingen af 1870 kun 22 pCt. 
I to Stater, Maine og New Hampshire, er Befolkningen aftagen; 
i det af Krigen saa sterkt medtagne Sydkarolina, er Antallet 
blevet uforandret. I Vermont, Virginia, Alabama og Louisiana 
har Tilyexten kun veret 2 til 4 pCt. 


Kjsbenhavns Kornmarked i 1872. 
Meddelt af Megler V. Jantzen. 

Den daarlige Hest i Frankrig og Belgien i 1871 foran- 
ledigede, at det foregaaende Aars heje Kornpriser holdt sig, 
om end Aaret sluttede flavi for alle Kornsorter, Priserne vare 
her ved Udgangen af 1871 — og ved Udgangen af 1872 
for Hvede, 130 @ holl., 11 Rdl.80 Sk. — 11 Rdl. 88 Sk. pr. Tonde. 


- Rug, 124- — 7— 48- — 7— 56- pr. 208 & 
- 2rByg, 113 - — 6— 24- — 6— 80- pr. 190 - 
- 6/rByg, 108 - — 5 — 80- — 6 — 40- pr. 180 - 
- Havre, 82- — 4— 200- — 4— 20- pr. 140 - 


I de forste Par Maaneder af 1872 holdt Priserne sig om- 
trent paa samme Standpunkt som i Slutningen af 1871. Det 
milde Foraarsvejr i Begyndelsen af Marts trykkede Priserne, 
der dog atter hevede sig ved den senere indiredende, kort- 
varige Vinter. Vejret regulerede nesten hele Aaret Kornpriserne, 
da der ikke indtraadte nogen polilisk Begivenhed, som kunde 
have Indflydelse paa Markedet. 


Aarets hojeste Pris var for: og laveste Pris: 
Hvede, 130 @ holl., 12RdJ.80Sk.i Septbr. — 11 Rdl.48Sk. i Marts. 
Rug 124 - — B8— »-i — — 6 — 48 - i Juli. 
Qr Byg, 118 - — 7 — 64- i Oktbr — 5— 56-i — 
6/r Byg, 108 - — 7— 8-i — — 6—40-i — 
Havre, 82 - — 4—56-i—-—- — 8—72-i — 


Sommeren forleb under de gunstigste Udsigter for Hosten. 
I det sydlige Evropa bjergedes en god Hest, og navnlig kunde 
11 













162 


Frankrig glede sig ved et usedvanlig stort Udbytte af god 
Beskaffenhed. 

Indbjergningen af vor egen Hest foregik ganske heldig, 
og Aaret maa henregnes til et godt Middelaar, undtagen for 
Byg, om end Udbyttet strax overvurderedes en Del. 

I Avgust indtraadte ustadigt Vejr, der med smaa Afbry- 
delser vedvarede hele Hosttiden i Storbritannien, navnlig i den 
nordligere Del. De ugunstige Beretninger fra denne Kant 
hevede rask Kornpriserne her som overalt. De hoje Priser 
i Septbr. og Oktbr. lokkede dog meget store Tilforseler til de 
engelske og skotske Havne, og denne Omstendighed bevirkede 
snart et Omslag. I de sidste 2 & 3 Maaneder af Aaret vare 
derfor Priserne atter dalende, saa at Aaret endte med om- 
trent de samme Priser (undtagen for Byg), hvormed det be- 
gyndle. 


Produktmarkedet i 1872. 

Produkimarkedet vedligeholdt i det forlobne Aar en stadig 
fast Karakler, og Priserne vare omtrent for alle Artikler hele 
Aaret igjennem jevnt opadgaaende. 

Saltede Kohuder vare stadig begjerte, og Priserne, som 
i Januar vare 22 Mk. pr. 16 Pd., uden Horn og Hale, for lette 
Varer, og 21 Mk. 8 Sk. for sverere Varer, stege sukcessivt 
i Aarets Lob til 24 Mk. 8 Sk. og 24 Mk. 

Sallede Hestehuder betaltes i Efteraaret med 91/9 Rdl. 
a 10% Rdl. pr. Hud, med Hale og Manke ej under 44 Pd, pr. 
Stk., og 9 Rdl. 4 10 Rdl. pr. Hud, uden Hale og Manke ¢j 
under 40 Pd. pr. Stk. 

Saltede Fedeskind betaltes ved Aarets Begyndelse med 
30—32 Sk. pr. Pd., senere i Aarets Lob hevede Priserne sig 
til 833—35 Sk. 

Kalveskind. Denne Artikel var ligeledes Gjenstand for 
gradvis Sligning, og selv iSommerens Leb, hvor Varerne falde 
en Del lettere end i de koldere Aarstider, holdt Priserne 
sig. Der betaltes i Januar 174/o Rdl. pr. Deger spilede, og 
17 Rdl. pr. Deger uspilede; disse Noteringer hevede sig suk- 








—_— re 


al 


eal 


=eE—lCi‘C 








163 


cessivt til 20'/.—21 Rdl. pr. Deger spilede, og 20—20'/c Rdl. 
pr. Deger uspilede, hvilke Priser vare de ved Aarets Slutning 
gjeldende. For sjellandske Skind kunde opnaas 1 Rdl. mere 
pr. Deger. 

Klipskind vare overordentlig sterkt begjerte, hvilket vel 
navnlig maa ltilskrives Faareavylens Aflagende her i Landet. De 
betaltes fra 7'/o—9 Rdl. pr. Deger 1/5 Sortiment. 

Uld. Af denne Artikel, hvoraf der ved Aarets Begyndelse 
ikkun fandtes et meget indskrenket Lager, beltaltes jysk Som- 
meruld, almindelig Kvalitet, med 67—7O Sk. pr. Pd., og do. 
fra Gerne med 74—78 Sk. pr. Pd. I Juni, da den ny Lod- 
uld fremkom, var Stemningen meget trykket, og det varede 
noget, inden Forretninger kom i Stand. Ferst efter at Mar- 
kedet for Raceulden medio nevnle Maaned var afholdt (hvorom 
mere neden for), begyndte Kjoberne at indfinde sig, og der be- 
taltes for jysk Loduld, almindelig Kvalitel, 68—70O Sk., og 
for Loduld fra Gerne 74—76 Sk. I Juli gik Priserne hgjere, 
og der betaltes for jysk Loduld 74—76 Sk., og for Loduld 
fra Berne 80—84 Sk., til hvilke Priser Restpartierne reali- 
seredes. Af 

Raceulden var ltilfort det herverende Marked omtr. 89,000 Pd. 
(mod 110,000 Pd. i 1871) foredlet Uld. Handelen gik rask 
fra Haanden, og der betaltes for spansk Uld 88—¥Y2 Sk. pr. 
Pd. Et enkelt smukt, vasket, fint Parti beltingede 93—94 Sk., 
ringere Varer betaltes med 84—87, og Blandingsparlier 80— 
82 Sk. Dishley Ulden betaltes med 70—80 Sk. Ulden, som 
gjennemgaaende var godt vaskelt, opnaaede omtr. 18 Sk. mere 
pr. Pd. end i 1871. For 

Sommerulden, som kom fremi November, var Stemningen 
meget trykkel, og der skete ikkun faa Handeler i jysk Uld, 
denne udlodes til 60—64 Sk. pr. Pd. Uld fra Serne blev 
solgt til 68—7O Sk. 

Talg, smeltet. Prisen i Januar var 19 Mk. pr. 16 Pd., 
iPFebruar og Marts 20 Mk. — i Slutningen af April dalede Pri- 
sen til 18 Mk. 8 Sk. 48 19 Mk.  Sidstnevnie Notering stod 
indtil i Oktober, da den pludselig hevede sig til 20 Mk. 8 Sk. 
a 21 Mk. 8 Sk., navnlig foranlediget ved de fra Island ind- 
hi? 









164 


trufne Eflterretninger om stor Udforsel af levende Faar til Stor- 
britannien, hvorfor kun en mindre Del blev slagtet paa 
Hjemstedet. I December dalede Prisen igjen, og over 19 Mk. 
8 Sk. kunde ikke opnaas ved Aarets Slutning. 

Vox, gult. Prisen var i Aarets Lob 64—68 Sk. pr. Pd. 


Fodringsmidier i 1872. 

Herfrekager, hvoraf sterste Delen exporteres navnlig til 
Skotland, havde i Aarets Leb en stadig nedadgaaende Ten- 
dens. Noteringerne vare i Januar—April 26 Mk. a 27 Mk. 
pr. 100 Pd., senere dalede de sukcessivt til hen i Oktober, 
da Prisen var 22 Mk. 8 Sk., og November— December 23 Mk. 
& 23 Mk. 8 Sk. 

Rapskager vare hele Aaret igjennem sterkt segte, og der 
betaltes fra Begyndelsen af Aaret indtil Maj 23 Mk., i Juni 22 
Mk., i Juli 21 Mk. 8 Sk.; i Avgust indlab en Del Ordrer, saa 
at Prisen atter hevede sig til 22 Mk. 8 Sk., hvilken Pris stod 
uforandret i September; i Oktober gik den atter hejere, nem- 
lig til 23 Mk., som var den ved Aarets Slutning gjeldende. 
Forraadet var omtrent hele Aaret igjennem meget knapt. 

Palmenodkager kostede i Januar 20—21 Mk., denne Pris 
gik sukcessivt tilbage indtil Juli og Avgust, da de kunde kjobes 
for 17 Mk. I Efteraaret blev Begjeret atter livligere, og der 
betaltes indtil 18 Mk. 8 Sk. pr. 100 Pd. 

Kokusnedkager omsalles kun i ringe Mengde til 23 Mk. 
a 26 Mk. pr. 100 Pd. 

Bomuldsfrekager ligeledes til 19 Mk. & 20 Mk. 8 Sk. pr. 
100 Pd. 

Hvedeklid kostede i Januar 44 Sk. pr. 16 Pd., men gik 
jevnt lavere henad Foraaret, da man kunde kjebe tit 38—40 
Sk.; i Maj var denne Vare megel flav, og man kunde kjobe 
til 32 Sk., i Juni og Juli gik den yderlig lavere, og der solg- 
tes til 26—28 Sk.; iAvgust kom der godt Begjer, og Prisen 
hevede sig atter til 32—33 Sk., i September steg den atler 
til 36—38 Sk., hvilken Notering holdt sig uforandret Aaret ud. 





















is 
2S 


or 











165 


Nationalekonomisk Forening. 

Torsdagen den 5te December afholdt den nationalekono- 
miske Forening sit andet Mode. Forhandlingerne lededes af 
Statsrevisor Gad, der gjorde Forsamlingen opmerksom paa, 
at Konferensraad David, der i forrige Mede var valgt til res- 
medlem, var til Stede. De andre Herrer, man havde indbudt 
lil at indtrede som Medlemmer, havde paa to ner (Professor 
Steen og Grosserer M. G. Melchior), fra hvem man endnu ikke 
havde faael noget Svar, modtaget Indbydelsen. 

Dirigenten meddelle dernest, at Bestyrelsen havde kon- 
stitueret sig og valgt Prof. Frederiksen til Formand; paa 
Bestyrelsens Vegne foreslog han nu at optage felgende ny Med- 
lemmer: Bankdirektor Glickstadt, Postinspektor Petersen, 
Professor Erslev, Overretssagforer 0. Hansen, Kontorchef Ro - 
sendahl, Dr. phil. Miller, Kand. polit. Rumohr, Bogholder 
Faber, Professor Matzen, Assisltent Bing, Overretssagforer 
Vallo, Godsejer Oldenburg, Administrator Moldenhawer, 
Kand. polit. Nannestad og Bankdirektor Harhoff, hvilket, 
ligesom ogsaa et Forslag af Bestyrelsen om at holde Made 
den 2den Torsdag i hver Maaned i Steden for den forste, ved- 
loges enstemmig uden nogen Forhandling. 

Aftenens Forhandlingsemne (Manchesterskolens og 
Kathedersocialismens Opfattelse af Arbejdslgn- 
nens Bestemmelse) indlededes af Kand. Vilh. Arntzen, 
der, efter ganske kort at have karakleriseret Manchester- 
skolen og Kathedersocialismen i Almindelighed, viste, hvor- 
ledes Manchesterskolen opfattede Arbejdskraflen som en al- 
mindelig Markedsvare og som Felge heraf kom til det Re- 
sultat, at Prisen paa den ikke alene faktisk, men ogsaa ret- 
ferdig bestemtes af Udbud og Efterspergsel, og hvorledes den 
karakteriserede den Virkning, som Udbud og Efterspargsel udevede 
paa Arbejdslennens Hoejde, som en Virkning af en uforanderlig 
Naturloy, Noget, der jo passede godt ind i hele Skolens opti- 
mistiske System. Kathedersocialismen angreb denne Lere, i det 
den gjorde gjzldende, at Arbejdskraften i flere Retninger var 
forskjellig fra de evrige Varer, der bleve udbudte paa Markedet. 
Arbejdskraften var saaledes en Vare, ved hvilken der altid var 





166 


Nedpris, og dernest stod den i uadskillelig Forbindelse med 
en Person, medens de evrige Varer vare Ting. Som Folge 
heraf gik det ikke an at identificere Arbejdskraften og de ov- 
rige Varer, og den Raadighed, som Erhververen af Arbejdskraften 
fik over den Arbejdet ydende Person, maalte vere af en anden 
Slags end Raadigheden over en Ting, og Raadigheden over en 
Person kunde i vor Tid kun vere mulig, naar i Forholdet imellem 
Arbejdstager og Arbejdsgiver ethiske Grundsetninger kom til at 
virke. Manchesterskolens Opfattelse af den retferdige Pris paa Ar- 
bejdskraften var ligefrem inhuman. En Nedvendighed var det, at 
Nationalekonomien igjen antog Karakteren af en ethisk Videnskab. 
Professor Frederiksen havde i forrige Mode sggt at svekke 
Kathedersocialisternes Belydning ved at beskylde dem for Van- 
kundighed; Taleren maatle dog gjore opmerksom paa, al 
blandt dem fandtes Mend som W. Roscher, Carl Knies, Hilde- 
brand og flere Andre, ligesom han ogsaa troede med Rette at 
kunne tage Stuart Mill og Schaffle med. Naar Prof. Frederik- 
sen herimod gjorde gjzldende, at Mill var Medlem af Cobden- 
Klubben, beted dette Intet, det var kun af politiske Grunde. 
Prof. Scharling kunde anerkjende Beretligelsen af det 
Standpunkt, Kathedersocialisterne indtoge, men han kunde ikke 
felge dem i de Konsekvenser, de droge herfra. Et Hovedsyns- 
punkt i denne Strid var Forskjellen mellem Theori og Politik. 
Theorien indeholdt Setningerne i deres abstrakte Almindelighed, 
og i denne Form vare de uomstedelige. Den gskonomiske 
Politik derimod var ikke «Polilik» i strengere Forstand, men 
ligefrem Anvendelsen af de okonomiske Setninger paa de 
praktiske Spergsmaal. De under Polilikken hgrende Sporgs- 
maal derimod vare ingenlunde alle rent skonomiske, og for 
saa vidi kunde og burde de heller ikke leases udelukkende 
efter ekonomiske Hensyn. Manchesterskolens Fejl var, at den 
lgste de praktiske Spergsmaal nesten udelukkende fra rent 
gkonomiske Synspunkter, Taleren troede, at man_bedst 
sikrede @konomien ved at indskrenke den til dens reile 
Omraade. I de praktiske Resultater kunde han ikke foalge 
Kathedersocialisterne, thi de Spergsmaal, som de havde frem- 
draget, vare nelop rent ekonomiske, og de Foranstaltninger, de 









oo 


= «4A pH =+S—lC rt hlUlhh !, hLUlUCUrhlllO 


Oo 


Nn oD > 








167 


tilraadede, vare ubetydelige og problematiske. Hvad serlig Ar- 
bejdslennen angik, da fastholdt han, at den bestemmes efter 
rent skonomiske Love; men derfor kunde der dog godt tenkes 
Anledning for Staten til at gribe ind i de Forhold, der paa- 
virke dens Fastsettelse; han ansaa saaledes en Fabriklovgiv- 
ning for berettiget, uagtet den kunde faa Indflydelse paa 
Sterrelsen af Arbejdslonnen — «laissez faire, laissez passer» 
var rigtigt i sin oprindelige og virkelige Betydning; det var 
nemlig ikke enstydigt med «laissez aller», men beted ligefrem: 
fri Produktion, fri Omsetning. ‘ 

Dr. phil. Julius Petersen angreb i et lengere Foredrag 
@konomiens Grundbegreber og segie navnlig at vise, at den 
nuverende Lwre om det gjensidige Forhold mellem Arbejde, 
fast og flydende Kapital var aldeles urigtig. Han fik imidlertid 
ikke Lejlighed ti] at fuldfere sine Deduklioner, da Formanden 
afbred ham og neglede ham at fortsette, fordi disse Spergsmaal 
formentlig laa udenfor Dagsordenen. — Nogle senere Bemerk- 
ninger af Dr. Petersen og af Direktor Bing blive heller ikke 
refererede, da de i det Vesentlige stettede sig paa deres ejen- 
dommelige Opfattelse af @konomien og kun ville kunne forslaas 
i deres Sammenheng med det hele System. Redaklionen haa- 
ber derimod, at der snart vil blive givet Tidsskriftets Lzsere 
Lejlighed til at gjore sig bekjendt med D’Hrr.s interessante og 
ejendommelige Betragtningsmaade. 

Prof. Frederiksen omtalle Forholdet imellem Kapital og 
Arbejde, hvad vi her forbigaa, da det vesentlig sluttede sig til 
Pelersens Foredrag. Han kunde i :Hovedsagen slulte sig til 
Scharling. Man havde bebrejdet O@konomerne af Ad. Smiths 
Skole, at de vare deduktive; Ad. Smith var vel deduktiv, men 
saaledes, at han stadig prevede sine Resultater ved tenkte 
Tilfelde, og denne Methode er tilstrekkelig i Okonomien, hvor 
der ikke er Tale om Exakthed. Hvad szrlig Manchestler- 
mendene angik, da benyttede de Fleste af dem netop den in- 
duktive Methode; de sperge om, hvad der er hensigismessigst 
i hvert enkelt Tilfelde — man behevede f. Ex. blot al se hen 
til det Standpunkt, som adskillige af Manchestermendene havde 
indlaget i det irske Landbospergsmaal, og hvori han ikke vilde 








168 


felge dem; her var ikke Tale om en abstrakt Betragining. 
Der var heller ingen skarp Modsetning mellem Manchestermen- 
dene og de Radikale , tvert imod, ikke faa af disse vare ind- 
rangerede i hines Rekker, en Mand som Stuart Mill var Med- 
lem af Cobden-Klubben, De Bebrejdelser, de saakaldte Katheder- 
socialister rettede mod Manchestermendene, ramte dem _ ikke, 
de kunde derimod gjelde visse franske Forfattere. Tog man 
nu specielt Arbejderspergsmaalet og undersegte det, da vilde 
det snarl vise sig, at Konkurrencen her var den eneste Faktor 
af Betydning; ethvert Forseg paa at lade Arbejdslonnen bestemme 
af andre Betingelser var meningslest, Ved el Exempel hentet fra 
et Arbejdermede i Lyngby paaviste Taleren, at selv den simple 
Arbejder havde en klar Bevidsthed af, at kun Konkurrencen be- 
stemle Arbejdslennen, og al ethvert uden fra kommende Ind- 
greb i den naturlige Ordning snarere vilde skade end gayne ham. 
— Kathedersocialisterne kunde gjendrives, naar man saa paa 
den positive Side af Sagen; hvad var det for positive Forslag, 
de vare fremkomne med? Lutter Smaaling, der umulig kunde 
udrelte Noget, og som vare uheldige allerede af den Grund, at 
de gik imod Friheden. Det var. en karakterislisk tysk Frem- 
gangsmaade, Kathedersocialisterne brugte. De tage enkelte lgs- 
revne Setninger frem, som Englenderne ere komne til ad in- 
duktiv Vej, overdrive dem og deducere ud fra dem. Med Hen- 
syn til den videnskabelige Behandling kunde man fornuftigvis 
gaa to Veje, enten maalle man som f. Ex. Tyskeren Schiffle 
lage alle Samfundsforhold med, og man kom da til en al- 
mindelig Sociallere, eller ogsaa, som Taleren gjorde, indskrenke 
sig til den rene Okonomi, til Bytteleren. 

Kand. Ring vilde et Ojeblik vende tilbage til de Ord af Mill, 
som Prof. Frederiksen paa forrige Mode havde taget sig til 
Indtegt: «Jeg bestrider Fordringerne af enhver Theori, der op- 
stiller en indbildt Retferdigheds Maalestok, ikke grundet paa 
Nylten.» Betydningen af denne Setning afhang af, hvorledes 
det «Nyltige» blev opfattet. Tog man det som «almen Nytte», 
hyorved Noget kun blev «Nytte», hvis det gavnede «Alle», hele 
Samfundet, kunde saavel Ethikeren (det Ethiske blev i saa Fald 
i eminent Betydning «Nytligt») som den Religiase gaa ind her- 















169 


paa. Saaledes opfattet laa der endogsaa en sterk Fordring 
om, at det «Retferdige», det Moralske skulde skaffes en realere 
Betydning, end det hidtil havde havt, og en Hevdelse af, at 
den skonomiske «Nytte» burde vere i Enhed med disse For- 
hold. Opfattede man «Nytten» som den i videre eller snevrere 
Forstand «individuelle Nytle», blev Setningen et Udtryk for 
kras Materialisme. Og delte skete i hvert Fald i Praxis. Han 
refererede kun en sergelig og betydningsfuld Kjendsgjerning, 
naar han erklerede Tiden for i Bund og Grund materialistisk ; 
og Bourgeois-O@konomien var kun denne Materialismes theoretiske 
Apotheose. Ethikkens kategoriske Imperativ, Religionens para- 
doxe Fordring fastholdtes formelt af den intelligente Middel- 
stand, men fornegtedes i Livel paa ethvert Punkt. Og denne 
Mangel paa ideelle Holdepunkter var af den storste Betydning. 
Naar Arbejderen (og det netop den dygtige og intelligente) en 
Dag erklerede det for sin ubetingede Pligt ikke at efterlade 
sine Born samme Livslod, som hans egen, naar han rent ud 
sagde, at han ikke lenger turde lade sig neje som fer, hvilken 
Grund, som han maatte beje sig for, havde man da at anfere, 
hvilken Sag, for hvis Skyld han burde finde sig i sine Savn, 
at henvise til? Naar han kom med sine to tomme Hender 
og sit Fremtidsprospekt af Alderdom og Elendighed, var det 
drebende Ironi’ at henvise til Andres fulde Pengeskrin og 
kalde dette «hensigismessigt». Kollisionen blev derved kun 
ulgseligere, Knuden strammet, til den brast. Alt dette laa der 
i Mills Ord, og paa den Maade bleve de snarere et fyldigere 
Udiryk for det, som Kathedersocialismen fremhevede, end et 
Vaaben imod den. 

Elatsraad, Bankdirektor Levy troede, at Frederiksen var ivri- 
gere Manchestermand end selve Manchestermendene og den engel- 
ske Regering; han var overbevist om, at mani England i mange 
Retninger var i Ferd med at forandre Anskuelse, man var der 
for praktisk til at holde fast paa de gamle Theorier, naar For- 
holdene forandrede sig; han antog det f. Ex. ingenlunde for 
umuligt, at England vilde komme lilbage til Beskyttelsessystemet 
og til Udferselstold paa Kul m. M. 

Oljemgller, Kand. Olsen mente, at Hovedvegten i Ar- 











170 


Associalioner og andre lignende Forholdsregeler vare af ringe 
Vigtighed og tjente kun nermest til at holde Arbejderen i Hu- 
mer. Ethvert Fremskridt i Arbejdernes Tilstand gik under de 
nuverende Forhold tabt ved en tilsvarende Forggelse af Be- 
folkningen. Han ansaa derfor den Samfundsordning for den 
bedste, der indeholdt den sterkeste Opfordring for Arbejderne 
lil at fastholde det en Gang indvundne Standpunkt. 

Gross., Kand. Ballin ansaa Kathedersocialismen for aldeles 
upraktisk og derfor skadelig. Kathedersocialisterne fremkom ikke 
med et eneste fornuftigt, praklisk Forslag til at afhjxlpe Ondet, 
saa at deres Tale kun ophidsede Arbejderne. De pukkede stadig 
paa «det Ethiskes Fordringer», Men det kan kun lidt nytte f. Ex. 
at forlange, al to Arbejdere, som negjaglig udfere del samme 
Arbejde, skulle lonnes forskjellig, fordi den ene har ti Bern, 
den anden slet ingen, og paaberaabe sig «det Ethiskes For- 
dringer». Det er nationalokonomisk, og jeg tror ogsaa ethisk, 
Retferdighed at lenne begge ens. Ellers maa man ganske 
afskaffe Nalionalokonomien, men det vilde neppe vere ekono- 
misk Fremgang. 

Kand. Whitte bemerkede, at det utvivlsomt kun var ved 
en Indskrenkning i Udbudet af Arbejdet, at Arbejderen varig 
kunde forbedre sin Stilling. Spergsmaalets Lesning laa derfor 
i Virkeligheden i Arbejderens egen Haand, og naar Socialismen 
— og det var nermest de socialistiske Anskuelser, der i 
Aften vare komne frem fra en vis Side, der havde bevegel 
Taleren til at tage Ordet — paa Arbejderens Vegne stillede 
yderlig gaaende Fordringer til Samfundet, forekom det ham der- 
for, at dette var berettiget til at minde om, at Arbejdernes 
uheldige Stilling for en stor Del skyldes dem sely paa Grund 
af deres meget hyppig letsindige og i en allfor ung Alder ind- 
gaaede Aigleskaber; han vidsie vel, at man vilde svare, al 
Arbejderen ingen Opfordring havde til at vente med Gifter- 
maalet, fordi hans Stilling aldrig blev bedre, men det var ikke 
Tilfeldet. Naar Arbejderen havde sammensparet sig en lille 
Kapital, for han gifltede sig, vilde hans Slilling vere en ganske 
anden, end den nu i Almindelighed er, og Fedslernes Antal 







bejderspergsmaalet maatte legges paa Befolkningsspergsmaalet, 











den 
rne 











171 


vilde blive formindsket, naar de Paagjeldende giftede sig i en 
mindre ung Alder. Det var paa den Maade, at de saakaldte 
hejere Klasser vedligeholdt deres bedre Stilling i Samfundet. 

Rings Replik til Hr. Whitte vilde bestaa i to Bemerk- 
ninger: Hans Udtalelser i Aflen vare kaldte sterkt socialistiske. 
Han havde erkleret Tidens Lysen for Materialisme, herimod 
hevdet det Ethiske og ved sin Fordring til Staten om at trede 
direkte til netop udgaaet fra, at denne burde staa hevel over 
Klasseinteresserne ; var dette Socialisme , maatte han finde sig deri. 
— Med Hensyn til Whiltes Bemerkning om den Afholdenhed. 
hvorved de unge Mend af de dannede Klasser udmerkede sig, 
og som blev anbefalet Arbejderen til Efterlizning, onskede han 
nok Oplysning om, af hvad Beskaffenhed denne Afholdenhed var. 

Hermed sluttede Dirigenten Forhandlingerne. Efter nogen 
Diskussion vedtog man i det neste Mede (Torsdagen d. 9de 
Januar 1873) at forhandle om Pengemarkedets nuverende 
Slilling. 


Den nationalokonomiske Forening talle 10de Januar 1873, 
foruden Konferensraad David som Hresmedlem, 70 Medlemmer: 
Adler, D. B., Grosserer. 

Arnizen, Vilhelm, Kand. polit. 

Bajer, Fr., Folkehojskolelerer, Folketingsmand. 

Ballin, A., Grosserer, Kand. polit. 

Bech, C., Bankassistent. 

Benzon-Buchwald, J., Departementsdirektor. 

Berg, Proprieter, Landstingsmand. 

Bing, F., Direktor i den kgl. Livrenteanstalt. 

Bing, H., Bankassistent. 

Bojesen, C. V., Assistent i Finansministeriet. 

Branth, C., Protokolforer. 

Castberg, E., Fuldmegtig i Generalpostdirektoratet. 
Deuntzer, J. H., Professor juris. 

Elberling, V., Kand. polit. 
Erslev, E, Professor. 
Faber, V., Bogholder, Redaktor. 



















172 


Falbe-Hansen, V., Kontorchef. 
Frederiksen, N. C., Professor, Folketingsmand. 
Friehling, B., Bankdirekter. 

Gad, M., Fuldmegtig, Statsrevisor. 

Gjodwad, J., Redakter. 

Glickstadt, J., Bankdirekter. 

Gron, Grosserer, 

Hage, Alfred, Godsejer, Kand. polit., Oremandsgaard. 
Hage, Johannes, Godsejer, Lejinant, Nivaagaard. 
Hage, Christofer, Kand. polit., Bandholm. 

Hail, C. E., Kand. polit. 

Hamilton, Professor, Greve, Lund. 

Hammerich, A., Kand. polit. 

Hansen, O., Overretssagforer. 

Harhof,, Bankdireklor. 

Hertel, J., Redakter. 

Hindenburg, A., Hojesteretsadvokat, Folketingsmand. 
Hofmann-Bang, Bankassistent. 

Holstein, £., Kand. polit., Folketingsmand. 
Hoffding, H., Dr. phil. 

Kaarup, A., Grosserer, 

Krebs, F., Stifisfysikus, Dr, med., Odense. 

Levy, M., Bankdirekter. 

Levy, M., Departementsdirektor. 

Manicus, G., Journalist, Lejtnant. 

Matzen, H., Professor juris. 

Michaelsen, J., Expeditionssekreter. 

Moldenhawer, V., Administrator. 

Moller- Holst, Redaktor. 

Miller, P. E., Docent, Dr. phil. 

Nannestad, F., Kand. polit. 

Nathansen, M., Redaktionssekreter. 

Oldenburg, Godsejer, Helsingor. 

Olsen, Alfred, Oljemoller, Kand. polit. 

Petersen, Aleksis, Kand. polit. 

Petersen, M., Assistent i Generalpostdirektoratet. 
Petersen, H., Postinspekler. 

























173 


Petersen, Julius, Docent, Dr. phil. 
Ploug, C., Redaktor, Landstingsmand. 

Ramus, F., Generaldirektor for Skaltevesenet. 
Ring, K., Assistent i Finansministeriet. 
Rosendahl, J., Kontorchef. 

Rubin, Vexelmegler. 

Rumohr, D., Kand. polit. 

Scharling, W., Professor. 

Shaw, C., Landstingssekreter, 

Suenson, H,, Kand. polit. 

Thune, E., Grosserer. 

Tiemroth, C., Kand. polil. 

Topsde, V., Redaktor. 

Vallg, V., Overretssagforer, 

Wessely, A., Dispacher. 

West, J., Assistent i Finansministeriet. 
Whitte, J., Assistent i Finansministeriet. 


Anmeldelser. 

J. Benzon-Buchwald: Om Guldmontsystemet med ser- 
deles Hensyn til de af den skandinaviske Moentkommission 
gjorte Forslag til et Mentsystem. Kbhvyn. 1872. 20S. (Otto 
B. Wroblewsky). 

Forf., der paa det nationalokonomiske Made i Juli 1872 
udialle sig for Antagelsen af en Guidment, der indeholdt 4,5 
gr. f. Guld i en Bruttovegt af 5 gram, seger nu i det fore- 
liggende lille Skrift at paavise, at denne Guldment vel frem- 
deles vilde vere at foretrekke for den af den skandinaviske 
Montkommission foreslaaede, men at man formentlig vil kunne 
opnaa al forene Fordelene ved hver af dissec to Menter ved at 
velge en tredje, der paa den ene Side passer ind i det me- 
triske System og Decimaldelingen, og paa den anden Side svarer 
til den nuverende Rigsdaler, En saadan Guldment tror Forf. 
at have fundet i en Mont, der indeholder 4 gr. f. Guld, hvorved 
der altsaa vilde blive udmontet 250 Stkr. Ti-Kroner af 1 Kilogr. 
fint Guid, i Steden for som i Konventionen fastsat 248, i det 













174 


denne Guldment vilde vere = 5 Rdl., naar Verdiforholdet mel- 
lem Guld og Selv regnes at vere som 1: 15,80, hvilket efter 
Forf.’s Mening snarere rammer det Relte. end det i Konven- 
tionen forudsatte Forholdstal 1: 15,67. Vi skulle i Tidsskriftets 
neste Hefte ved udferligere at omtale den skandinaviske Ment- 
konvention komme nermere ind paa det Spergsmaal, hvorledes 
man bedst rammer det rette Verdiforhold, og efter hvilke Prin- 
ciper Konverleringsforholdet ber fastsettes, og ville derved faa 
Lejlighed til at preve, om den Forudsetning, hvorpaa Forf. 
bygger sit Forslag, holder Stand. Her skulle vi derfor ind- 
skrenke os lil at fremheve, at Forf. for at kunne holde sin 
Guldment inden for Decimalsystemet ansetler dens Brutlovegt 
til 4,5 gr. Herved fraviges imidlertid netop Decimalsystemets 
fasislaaede Anvendelse paa Mentningsprocessen, i det Lege- 
ringsforholdet bliver 1 af 9 i Steden for 1 af 10 — hvad 
Forf. sely fremhever. Vi kunne imidlertid ikke dele hans For- 
mening om, at detie Brud med et almindelig fastslaaet Prin- 
cip er uden vesentlig Betydning; vi tro tvert imod, at man 
derved paa den mest. afgjorende Maade vilde fjerne sig fra det 
Internalionale, i det der da aldeles ikke kunde vere Tale om 
at sammenligne -vore Menter med fremmede ligefrem_ efter 
Vegt, medens man, naar Legeringsforholdet blot er det samme, 
dog allid vil vide, at 1 Kilogram Guldmenter have samme 
Verdi, hvad enten de ere franske, tyske eller skandinaviske. 
Fra vort Standpunkt maatle man derfor hellere, naar man vilde 
fastholde den foreslaaede Bruttovegt, sette Nelltovegten til 
4,05 gr. f. G. (hvilket vilde forudsette et Verdiforhold af 
1: 15,60), hvilket Vegtbelob under alle Omstendigheder vilde 
vere belydelig mere decimalt end det konventionsmessige. Men 
nogen sterre Fordel vilde der neppe opnaas herved, og vi 
kunne derfor under ingen Omstendigheder indremme, at det 
foreliggende lille Skrift giver tilstrekkelig Grund til at rejse 
en Opposition imod den foreslaaede Mentkonvention. 

W. 8S. 


Statsokonomiens Grundsetninger populert frem- 
stillede af F. Bing og Julius Petersen. Bearbejdelse af «Manual 































175 





of political economy» af H. Fawcett, Udgivet af Literaturse)- 
skabet. Kbhvn. 1872. I Kommission hos den Gyldendalske 
Boghandel. 1—2 Hefte. 

I det vi tillade os at henlede Almenhedens OUpmerksomhed 
paa ovennevnle Bog, tro vi at burde udtale, al man ber vere 
D’Hrr. Bing og Petersen taknemlig for det ingenlunde lette 
Arbejde, de have paataget sig ved at bearbejde Fawcetts Ma- 
nual of political economy, Vel giver Fawcett ingen original 
Fremstilling af den ekonomiske Videnskab, men sluller sig 
nesten overall meget neje til Stuart-Mill, og man kunde derfor 
maaske synes, at det havde veret rigtigst at indfere dennes 
bekjendle Bog i den danske Leseverden? Hvor meget vi nu 
end kunde gnske at se Mills fortreffelige Verk gjengivet i en 
god og paalidelig dansk Oversettelse, ere vi dog af den Me- 
ning, at det kun i en meget ringe Grad vilde egne sig til at 
tjene Folk uden okonomisk Fordannelse som Vejleder i alle 
de mange Forhold, hvormed det beskjefliger sig, dertil er det 
altfor vidtlefligt, for tungt i Formen og for strengt videnskabe- 
ligt, hvilket vel ogsaa er Grunden til, al Fawcelts Bog i Eng- 
land er langt mere udbredt uden for selve Okonomernes Kreds 
end Mills. — 

Den foreliggende Bearbejdelse gjor Indtryk af alt vere 
udfert med stor Omhu og Interesse for Sagen, og Udgiverne 
have overalt ladet sig det vere magtpaaliggende, at tage Hen- 
syn til de serlig danske Forhold. Vi ere derfor overtydede 
om, at det nevnte Verk vil vinde en stor Udbredelse og i 
vesenllig Grad bidrage til at fremme Kjendskabet til og Ind- 
sigten i de gskonomiske Love, i hvilken Henseende vi her i 
Landet staa saa langt tilbage. Naar Verket er sluttet, skulle 
vi i en lengere Anmeldelse nermere omlale det. 

V. A. 


Bibliografi. 
I. Tyskland (December). 
Contzen, Dr. H., Die Nationaloekonomie e. politisches Be- 
diirfniss unserer Zeit. 2 Ausg. 1 Bd, 













176 


n. Politik im Mittelalter. 2 Aufl. 1 Thi. 

— Forstliche Zeitfragen. 2 Aufl. 

Engel, Dr., Die moderne Wohnungsnoth. 

Plax], Dr. Aug., Die Produktivgenossenschafl u. ihre Stellung 
zur socialen Frage. Gekrénte Preisschrift. 

Gedanken tber die Socialwissenschaft der Zukunft v. P. L. 
1 Thi. 

Marx, Karl, Das Kapital. Kritik der polit. Oekonomie. 

Neumann, Prof. Dr. Fr., Volkswirthschaftslehre m, besond. 
Anwendung auf Heerwesen u. Mililérverwaltung. 1 Abthl. 
Die Grundlagen der Volkswirthschaftslehre. 

Richter, Emil, Menschheit und Kapital. 

Sommer, Dr. Ernst, Natlional-Oekonomie u. Social-Politik in 
ihrer Beziehg. u. Wirkg. auf die sociale Frage der Gegenwart. 

Str61], Mor., Die Parteiungen im socialen Kampfe. Eine so- 
ciale Studie. 

Verhandlungen der Eisenacher Versammlung zur Besprechung 
der socialen Frage am 6 u. 7 Octbr. 1872. 


Il, Frankrig (November). 
Bara, Louis, La science de la paix, programme. 
Block, Maurice, Petit Manuel d’économie pratique. 
Buisson, Benj., Guerre civile et guerre sociale. 
Marx, Karl, Le Capital. Traduction de J. Roy, entiérement 
revisée par l’auteur. 


Ii. Danmark. 
Benzon-Buchwald, J., Om Guldmontsystemet med ser- 
deles Hensyn til de af den skandinaviske Montkommission 
gjorte Forslag til et Mentsystem. 
F. Bing og Julius Petersen, Statsekonomiens Grundsat- 
ninger populert fremstillede. Bearbejdelse af «Manual of 
political economy» af H. Fawcett, Professor ved Universi- 
tetet i Cambridge. 


Contzen, Dr. H., Neuve Studien tb. Kultur, Volkswirthschaft 













Ing 


ing 


ent 


er- 
ion 


et- 
of 
rsi- 











Den skandinaviske Mentkonvention. 
Af Prof. Will. Scharling. 


I en Rekke Artikler, som have veret optagne i Ber- 
lingske Tidende Nr. 22—25 for indeverende Aar, har 
nerverende Forf. sogt at paavise, at 1) Hensynet til det 
Onskelige i at opnaa Overensstemmelse i Mont med de 
Lande, med hvilke vi staa i nert Handelssamkvem, 2) Hen- 
synet til Nedvendigheden af at basere vort Montsystem 
paa det Metal, Guld, der nu er almindelig antaget som 
Basis for den evropeiske Samhandel, til Dels endog i 
Verdenshandelen, samt 3) Hensynet til Noedvendigheden 
af at tilvejebringe Overensstemmelse imellem Inddelingen 
af vort Montsystem og den nu almindeligst vedtagne Ind- 
deling af de allerfleste evropziske Mont-, Maal- og Vegt- 
systemer ved at indfore Tidelingen i samme — dels 
hvert for sig, dels saa meget sterkere alle tre i For- 
ening paabyde en Reform af vort Montsystem. Det paa- 
vistes derhos, at den Retning, som Udviklingsgangen i 
denne Sag har taget, forer til Onsket om fremfor Alt at 
tilvejebringe den fuldeste Overensstemmelse imellem de 
tre nordiske Riger, saa at der ved Siden af de alt be- 
staaende 3 evropeiske Montgrupper, den britiske, 
den latinske og den tyske, kan danne sig en skan- 
dinavisk, hvorved, bortset fra Tyrkiet, de evropxiske 
Moentsystemers Tal faktisk reduceres til 6 eller mindre, 
end der fer Loven af 4 Decbr. 1871 existerede alene i 
Tyskland, — samt endelig, at der til dette Formaals Op- 
12 














178 


naaelse udfordres en fuldstendig Ensartethed ikke blot i 
Henseende til Hovedmenterne, men ogsaa i Henseende 





til disses Inddeling. Det maa nu med Hensyn til den 
nermere Udferelse af disse Hovedpunkter vere tilladt at 
henvise til de neynte Artikler for her at gaa nermere 
ind paa Betragtningen af den Maade, hvorpaa disse For- 
maal seges opnaaede, og Opgaven seges lost i den af de 
tre Rigers Regeringer — under fornedent Forbehold — 
stadfestede Montkonvention. 


I, Konventionens Grundlag og Forudsetning. 


Den Opgave, at bringe en fuldkommen Overensstem- 
melse til Veje imellem de tre nordiske Rigers Montsy- 
stemer, maa da strax siges at vere fuldkomment lost ved 
den vedtagne Konvention. Det er i Virkeligheden ¢ét 
skandinavisk System, som treder i Steden for tre eldre 
Systemer. Thi ikke blot Hovedmonterne, men ogsaa 
Regningsenheden og dens Inddeling blive ganske de 
samme, 0g, som nermere paavist i de oven for nevnte 
Artikler, maa der legges serlig Vegt paa disse sidste 
Momenter. Thi dersom f. Ex. Norge vilde bibeholde sin 
hidtidige Regningsenhed, Speciesdaleren, med dens ejen- 
dommelige Inddeling, vilde den tilvejebragte Montenhed 
kun komme den store Handel til Gode; men en ret folke- 
lig Reform bliver den forst, naar alle Detailpriser blive 
angivne netop paa samme Maade i alle tre Lande; thi 
forst herved er det, at de Ulemper, som et forskjelligt 
Montsystem legger i Vejen for Samhandelen, fuldstendig 
fjernes — og derved et af de Forspring, som den store 
Handlende, der har Midler nok til at overvinde disse 
Vanskeligheder, har fremfor den mindre Handlende. 
Tilvejebringelsen af en ny Montgruppe, der trader 

























179 


i Steden for en Samling af Montsystemer, er saaledes 
opnaaet. Men det neste Sporgsmaal bliver da det, om 
det ikke havde veret muligt i Steden for at skabe-en ny, 
serlig Montgruppe at lade denne gaa helt op i en af 
de alt bestaaende. Har der imidlertid veret noget Sporgs- 
maal, hvorom der kan siges at have veret fuldstendig 
Enighed blandt alle den danske Montkommissions Med- 
lemmer, da er det visselig dette. Der staar nemlig her 
to forskjellige Hensyn bestemt overfor hinanden: paa den 
ene Side Hensynet til den uhyre Fordel, Tilvejebringelsen 
af et internationalt Montsystem medforer — paa den 
anden Side Hensynet til den store Vanskelighed, som 
det har at forandre alle tilvante Verdibegreber ved at 
indfere et nyt Montsystem, der saa at sige ikke paa no- 
get Punkt slutter sig til det bestaaende, og i alt Fald ikke 
staar i et saadant Forhold til dette, at Regningsenhedernes 
indbyrdes Forhold kan angives i hele Tal. Forholdet 
imellem disse to modstaaende Hensyn kan vist nok an- 
gives saaledes, at det forste ubetinget maatte vere det 
afgjorende, dersom der var Tale om at opnaa et for hele 
Evropa felles Moentsystem, og at det sidste faar Over- 
vegten over hint i samme Grad, som Udsigten hertil 
bliver fjernere. Da det nu tor betragtes som givet, at 
intet af de tre Hovedsystemer i Evropa, det engelske, 
franske og tyske, vil kunne fortrenge de to andre, vilde 
der altid kun blive Tale om at opnaa en lokal, og tilmed 
maaske kun temporer, ikke nogen virkelig international 
Moentenhed. Bortset fra de andre Omstendigheder, som 
kunne tale imod Antagelsen af ethvert af disse tre Sy- 
stemer, maa det derfor siges, at Fordelen ved en Til- 
slutning ikke vilde vere saa stor, at den kunde veje op 
imod Ulemperne ved en meget stor Afvigelse fra det 
12* 












180 


Bestaaende. Men en saadan vilde kreves, hvilket af disse 
Systemer man end vilde slutte sig til, hvilket tilstrekkelig 
fremgaar af felgende Tal, der angive de gunstigste 
Reduktionsforhold, der vilde kunne opnaas, naar man 
ikke vil gaa helt bort fra det virkelige Verdiforhold imel- 
lem Guld og Selv. 

Ved det iForhold til Francs-Systemet gunstigste 
Verdiforhold, 1: 15,77 (9: 1 Pd. Guld = 15,77 Pd. Selv), 


bliver 1 Rdl. = 276 Centimer, 
1 Mk. = 46 -- 
8 Sk. = 23 — 


mindre Beleb end 8 Sk. kunne ikke angives i hele Cen- 
timer. 

Ved det for det engelske System gunstigste Verdi- 
forhold, 1: 15,98, bliver, dersom den engelske florin (2 sh.), 
der maatte blive Regningsenhed, tenkes delt i 100 far- 
things (i Steden for 96), 

1 Rdl. = 108 farthings 


1 Mk. = 18 -- 
8 Sk = 9 —_ 
og mindre Belob end 8 Sk. kunne ikke udtrykkes i hele 


farthings. 

Ved de for en Overgang til det tyske System gun- 
stigste Forholdstal 1 : 15,70 og 1: 15,84 bliver henholdsvis 
1 Rdl. = 224 Pfenninge eller = 222 Pf. 

1 Mk. = 3743 — —- = 37 - 

3 Sk. = 7 _ 
eller med andre Ord: i det ene Tilfelde vil et ringere 
Belob end 48 Sk. kun kunne udtrykkes i hele Tal, for 
saa vidt det er deleligt med 3, i det andet Tilfelde vil 
16 Sk. vere det ringeste Belob, der kan udtrykkes i 
hele Tal. 





le 


\- 


is 





181 


Kommer nu hertil det hojst Tvivisomme i, om man 
i Lengden vilde kunne beholde det saaledes mejsomme- 
lig vundne ny System, og Udsigten til om lengere eller 
kortere Tid at maatte gjore en ny, ligesaa ubekvem For- 
andring, naar der engang bliver Tale om at tilvejebringe 
et felles evropxisk System, — saa beheves der neppe 
videre Forsvar for, at den skandinaviske Mentkommission 
har troet at burde slaa ind paa denne Vej. Dermed 
ville vi dog ingenlunde have sagt, at det Resultat, hvor- 
til denne Kommission er kommen, er det eneste og ube- 
tinget Rette. Der kunde efter vor Opfattelse endnu vere 
Tale om et tredje Alternativ ved Siden af de to: 
enten at blive staaende fuldstendig paa Basis af det 
Bestaaende eller at forlade dette for at optage et af de 
tre omhandlede, fra vort saa vidt fjernede, Systemer. 
Der kan nemlig endnu blive Spergsmaal om, i Steden 
for at gjore et af de to oven for fremhevede, modstaaende 
Hensyn til det Afgjorende, da at sege en Formidling 
imellem dem, at soge en Tilnermelse til et almindeligt, 
internationalt System paa en saadan Maade, at Overgan- 
gen fra det Bestaaende til det Ny ikke blev uoverkomme- 
lig vanskelig, men at tvert imod Forholdstallene bleve 
nogenlunde simple. 

Da det nemlig med temmelig Sikkerhed kan betragtes 
som givet, at hverken det engelske, det franske eller det 
tyske System nogen Sinde vil gaa over til at blive det 
sejrende, internationale System, eftersom intet af dem 
har saadanne indre Egenskaber at opvise, der skulde 
kunne bevege de andre Montgruppers lovgivende Myn- 
digheder til at give det Fortrin for deres eget System, i 
det de alle have valgt deres Udgangspunkt aldeles vil- 








182 


kaarlig og alle ere lige irrationelle*), paatrenger det 
Spergsmaal sig ganske naturlig, om der da i Ojeblikket 
kan angives nogen Ment, som har Udsigt til at blive 
international. Vi for vort Vedkommende betvivle ikke 
dette; naar der forst saa vidt er opnaaet Overensstem- 
melse mellem samtlige evropeiske Lande og det civili- 
serede Amerika, at de alle bruge en Guidmont med et 
vist, efter Vegt bestemt Indhold af Moentguld, d. v. s. Guld 
af en bestemt Legering, saa vil den Erkjendelse, at en 
Mont er en vis Vegt af Guld, navnlig naar ferst den samme 
Vegtenhed findes alle Vegne, blive saaledes fastholdt, at 
der kun kan vere Tale om at opnaa en felles evropeisk 
Montenhed ved at bringe Monterne i et direkte, rationelt 
Forhold til Vegten. Med andre Ord: en gram Mont- 
guid vil da vere den eneste mulige Basis for en 
international Montenhed. Men hine Forudsetninger 
ere ikke lenger saa meget fjerne. Med Undtagelse af 
de britiske Besiddelser have nu alle Lande vedtaget den 
samme Legering (9 Dele Guld og 1 Del Kobber, 9: %o 
Finhed) og ville snart have gjennemfort Gramvegten. 
Det praktiske Nordamerika har derfor ogsaa netop fore- 
slaaet en saadan Losning af Spergsmaalet om et inter- 
nationalt Mentsystem, som her antydet, nemlig at alle 
Guldmenter skulle udpreges saaledes, at deres Netto- 
vegt af fint Guld kan udtrykkes i et saadant Antal Deci- 
grammer, at deres Bruttovegt bliver udtrykt i et helt 
Antal Grammer. QOnskeligt bliver det da end videre, at 
der kan gaa et helt Antal Monter paa et Kilogram. 


*) Man jevnfore blot felgende Tal: 
1 sovereign vejer 7,988 gr., indeholder 7,322 gr. f. Guld. 
1 20-Mk. Stk. — 7,964 — - 7,168 — — 
1 20-francs Stk. — 6,451 — 5,806 — — 








183 


Gaar man ud fra disse Forudsetninger, vil der kun 
kunne vere Tale om til Hovedment (d.e. det Tidobbelte 
af Regningsenheden) at velge enten 4 eller 5 gr. Mont- 
guld, altsaa en Mont, der indeholder 3,6 eller 4,5 gr. f. 
Guld. En af disse vil derfor utvivisomt blive den frem- 
tidige Verdensmoent, og der kan da formentlig heller ikke 
vere Tvivl om, at det vil blive den sidste af dem. Under 
alle Omstendigheder ville de imidlertid komme til at 
staa i et saa simpelt og nert Forhold til hinanden, og 
en Overgang fra den ene til den anden vil blive saa let 
(navnlig fra den sterre til den mindre), at man ganske 
simpelt kunde lade Valget imellem dem for vort Ved- 
kommende bero paa, hvilken af dem der frembyder det 
gunstigste Forhold til vore bestaaende Monter. Og dette 
gjor utvivisomt ligeledes den sidste.*) 

Saafremt man nemlig kan benytte Forholdstallet 1: 
15,60 (hvorom neden for) — for Norges Vedkommende 
15,61 og for Sveriges Vedkommende 15,74 — vilde man, 
naar ‘io af denne Guidment under Navn af Krone (a 100 


*) I et lille Skrift «Om Guldmentsystemet med serdeles Hensyn til 
de af den skandinaviske Montkommission gjorte Forslag til et 
Mentsystem» har Departementschef J. Benzon-Buchwald udtalt 
sig for at velge en Guldmont, indeholdende 4 gr. f. Guld som 
en Ment, der uden videre kan passe ind i vort bestaaende Sy- 
stem, i det den ved et forudsat Verdiforhold af omtr. 1: 15,80 
netop bliver = 5 Rdl. Da imidlertid det paagjezldende Forslag 
gaar ud paa at fravige det nu almindelig antagne Legeringsfor- 
hold '"/10 og sette et Legeringsforhold af '/) i Stedet, vil dette 
efter vor Opfattelse netop fore bort fra det vesentligste interna- 
tionale Moment, der nu findes paa Montomraadet. Da derhos 
den foreslaaede Mont ikke i nogen Retning tilvejebringer et godt 
Forhold til de nu bestaaende, fremmede Montsystemer (jfr. 1. c. 
S. 16), medens den forer bort fra det, vi betragte som den frem- 
tidige internationale Mentenhed, kunne vi i ingen Henseende til- 
trede eller billige Forf.s Forslag. 











184 


Orer) blev gjort til Regningsenhed, faa folgende For- 
hold: 


100 Rdl. = 180 Kroner. 


10— = 18 — 
1 — = 180 Orer. 
Io —- = 90 — 
16 Sk. = 30 — 
8— = 15 — 


Et bekvemmere Reduktionsforhold vilde det neppe 
vere muligt at finde, naar man skulde gaa over til et 
helt nyt System, og navnlig vil det strax ses, at der for 
Delingsmenternes Vedkommende, da 1 Rdl. er = 192 
Halvskilling, ikke vil vere stor Forskjel imellem, om 
man, som nu vedtaget, gjor 1 Rdl. — 200 Orer eller = 
180 Orer; Afvigelsen fra det Nugjeldende er omtrent lige 
stor, ligesom der ikke er synderlig Forskjel paa, om man 
setter 12 Sk. = 25 Orer eller 8 Sk. = 15 Orer, om 
man setter 16 Sk. = 33' @Orer eller = 30 Orer. Det 
maa nemlig erindres, at en ubetinget Fastholden ved det 
Bestaaende kan der selvfolgelig ikke vere Tale om, naar det 
er givet, at Tidelingen skal gjennemfores; og navnlig maa 
det indremmes, at Forandringen for Norges Vedkom- 
mende ikke er saa ganske let, i det en Speciesdaler, der 
nu har 120 Sk., fremtidig faar 400 Orer, saa at For- 
holdet altsaa bliver 3 Skilling 10 @Qrer. Det tor utvivl- 
somt paastaas, at den af os foreslaaede Guldment vilde 
gjore Overgangen for Delingsmonternes Vedkommende 
langt lettere i Norge, i det 1 Skilling da vilde blive netop 
= 3 Orer, saa at der helt igjennem blev en meget 
simpel Multiplikation. 

Det tor derfor ogsaa med Bestemthed paastaas, at 
vort System forbinder de to modstaaende Hensyn, og at 
















r- 


pe 
et 


or 
92 
m 








185 


Ulemperne og Vanskelighederne ved Overgangen til det 
Ny ikke blive storre, end at de fuldt opvejes af For- 
delen ved at svare til et fremtidigt, internationalt System, 
fremfor at blive staaende ved et nu og for bestandig 
rent lokalt System. Men Forudsetningen for, at man 
skal antage dette System, er da ganske vist den bestemte 


Tro paa, at den her omhandlede Guldment virkelig vil 
blive den almindelige Verdensment. Har man ikke denne 
Forvisning, saa er der ganske vist ikke tilstrekkelig Grund 
til at underkaste sig den sterre Vanskelighed i Over- 
gangen for Hovedmonternes Vedkommende blot for der- 
ved at naa til et rationelt System. I saa Fald, naar Ud- 
sigten til at faa et internationalt System falder bort, bliver 
det andet Hensyn: saa vidt mulig at holde paa det Be- 
staaende, ubetinget det Afgjorende. 

Efter vor Opfattelse er der da kun Valget imellem 
disse to Alternativer: enten at antage den her fore- 
slaaede Guldment i den Tro og faste Forvisning, at den 
om kortere eller lengere Tid vil blive en felles, alminde- 
lig Verdensment, og at netop dens Antagelse i de skan- 
dinaviske Riger vil fremskynde Tidspunktet herfor — 
eller ligefrem at overfore vort bestaaende System til 
Guldfoden paa en saadan Maade, at man saa vidt mulig 
undgaar al Forandring. Den skandinaviske Kommission, 
som ikke har kunnet dele vor Tro paa, at en Guldment 
af 5 grams Vegt vil blive Verdensment, har fastholdt det 
sidste Synspunkt — og vi for vort Vedkommende have 
sluttet os til det saaledes fremkomne Forslag i den Er- 
kjendelse, at det i Qjeblikket ikke vil vere muligt at 
vinde en saa almindelig Tilslutning til vor Opfattelse, at 
det af os foreslaaede System kunde fores igjennem. Thi 
den Udvej, hellere at se Tiden an og opsette Reformen, 








186 


indtil der opnaas sterre Klarhed over Udsigterne til at 
faa et internationalt System, kunne vi aldeles ikke gaa 
ind paa; Overgangen til Guldfod og Gjennemforelsen af 
Tidelingen forekommer os paabuden med en saadan Nod- 
vendighed, at en Udskyden af Reformen i en ubestemt 
Fremtid efter vor Formening er den allersletteste Politik. 

Som ovenfor fremhevet vil der nu imidlertid, for 
saa vidt angaar Danmark og Norge, kun vere Tale om 
at holde sig til det Bestaaende for Hovedmenternes Ved- 
kommende, og det endda kun ved at foretage en Multi- 
plikation, for Danmarks Vedkommende med 2 og 5 
(1 Rdl. = 2 Kroner, 1 Ti-Krone = 5 Rdl.), for Norges 
Vedkommende med 4 og 2% (1 Spdir. = 4 Kroner, 
1 Ti-Krone = 2'/2 Spdir.). Men Kommissionen er der- 
hos ved Valget af Guldmont gaaet frem paa en saadan 
Maade, at der kun betingelsesvis, kun under én bestemt 
Forudsetning, er Tale om en umiddelbar Overforelse af 
det bestaaende System til Guldfoden. Konventionen hviler 
nemlig ganske paa Forudsetningen om et vist, bestemt 
Verdiforhold mellem Guld og Soly. Brister denne For- 
udsetning, saa falder ganske det Grundlag, hvorpaa Kon- 
ventionen er bygget — Beslutningen om at holde fast 
ved det Bestaaende og at sette de ny Regningsenheder 
i et saadant Forhold til de gamle, at der kun bliver Tale 
om den allersimpleste og letteste Multiplikation eller 
Division, nemlig med 2 eller 4. Hovedundersegelsen 
bliver derfor nu at rette paa det Punkt, om det forud- 
satte Verdiforhold imellem Guld og Selv og den derpaa 
beroende Konvertering (Omskrivning) fra gammel Reg- 
ning til ny Regning ere rigtige og stemme med Virke- 
ligheden. 









’s e-_ eas ae 








II. Konverteringsforholdet. 


Det Hovedspergsmaal, der strax ved en paatenkt 
Overgang fra Solvfod til Guldfod naturlig paatrenger 
sig, er: hvilket Verdiforhold imellem Guld og Soelv ber 
man gaa ud fra og legge til Grund for den eventuelle 
Konvertering, d. v. s. Ombytning af Monter og Omskriv- 
ning af Fordringer? Den skandinaviske Kommission har 
imidlertid ikke direkte stillet dette Spoergsmaal eller i alt 
Fald ikke sogt direkte at besvare det. Den har nemlig 
ikke sogt at udfinde det Omskrivningsforhold, som maatte 
siges at vere det rigtigste, og derefter fastsat de ny 
Guldmenter til det 5- og 10-dobbelte af den Mengde 
Guld, som efter hint Forhold netop er = 1 Rdl.; den er 
derimod gaaet ud fra en bestemt Storrelse for Guldmen- 
terne og har forst bag efter indirekte opkastet det Sporgs- 
maal, om det nu efter Hensyn til de virkelige Verdifor- 
hold kan forsvares at sette disse Guldmenter lig med 5 
og 10 Rdl. 

Hvad har da beveget Kommissionen til denne, ved 
forste Ojekast mindre naturlige, for ikke at sige bag- 
vendte, Fremgangsmaade? Hensynet til de internationale 
Forhold, Onsket om at bringe et let beregneligt Forhold 
til Veje imellem det tyske og det skandinaviske Montsy- 
stem. Man kan selvfolgelig ikke Andet end sympathisere 
med dette Onske; thi det er jo klart, at i samme Grad, 
som det ny System kommer til at nerme sig et af de 
tre Hovedsystemer i Evropa, er det et Skridt lengere 
frem imod det saa meget attraaede internationale System. 
Hvad man imidlertid maa beklage, det er, at dette Skridt 
i nerverende Tilfelde bliver saa overmaade lille. 8 Kro- 
ner ville blive netop 9 tyske Mark, folgelig 8 Orer = 








188 


9 Pfenninge; men denne Brok %» eller % er ingenlunde 
bekvem, saa snart der er Tale om lidt storre Tal. Man 
fristes til at sporge, om det ikke havde veret bedre at 
sege en Tilnermelse til den engelske sovereign og gjore 
18 Kroner = 1 sovereign eller 20 shilling, hvorved 
man vilde faaet Forholdstallet %1o0 i Steden for °i9, hvad 
der unegtelig vilde veret en Del bekvemmere, hvortil 
endnu kommer, at Skandinaviens Omsetninger med Eng- 
land ere nok saa store som med Tyskland. Dette vilde 
vere opnaaet ved at give 10-Kronen et Indhold af 4,068 
i Steden for som nu foreslaaet af 4,0322 gr. f. Guld. 

Hvilken af disse Fremgangsmaader der vilde vere 
den rette, beror nu imidlertid i sidste Instans paa Sporgs- 
maalet om, hvilken af disse to Guldmengder der ngjest 
maa siges at svare i Verdi til den i 5 Rdl. indeholdte 
Selvmengde. Kommissionens Guldment svarer hertil 
under Forudsetning af, at Forholdet mellem Guldets og 
Selvets Verdi er som 1: 15,67 — den anden under For- 
udsetning af, at dette er som 1: 15,55. For at kunne 
afgjore, hvilken af dem det vilde vere rigtigst at velge, 
fores vi da {tilbage til Spergsmaalet om, hvilket Verdi- 
forhold man rettest ber legge til Grund for Konver- 
teringen. 

I forste Ojeblik kunde det synes, som om det maatte 
vere det Verdiforhold, som bestaar netop i Overgangs- 
ojeblikket. Bortset fra, at dette vanskelig lader sig kon- 
statere saa aldeles nojagtig, da det ikke blot er idel 
Svingninger underkastet, men ogsaa til samme Tid stiller 
sig forskjellig paa de forskjellige Verdenshandels-Centra, 
vil det imidlertid let ses, at det faktisk er aldeles umu- 
ligt at gjennemfore denne Opfattelse. Thi Guldmenternes 
Storrelse maa bestemmes en god Stund, forinden man 



















tte 
3S~ 
n- 
del 
ler 


ra, 











189 


kan iverksette Overgangen. Dersom man da ikke er saa 
heldig ved et Slumpetref at faa netop det forudsatte 
Verdiforhold til at gjelde i det Ojeblik, man gaar over 
til det ny System, vil Overgangen kun kunne finde Sted 
ved en fuldstendig Omskrivning af alle Verdier, i det der 
enten maa legges en lille Brok til eller trekkes en lille 
Brok fra Regningsenheden, saa at f. Ex. 1 Rdl. ikke vilde 
blive netop = 2 Kroner, men enten = 2 Kroner 1 Ore 
eller = 1 Krone 99 Qrer eller Lign. Dersom man alt- 
saa maatte statuere dette som rigtigt og nedvendigt, vilde 
hele det i Konventionen fastsatte System vere dedsdomt; 
thi dets eneste Basis og Tilverelsesgrund er netop For- 
udsetningen om, at al slig Omskrivning kan undgaas; 
men at gjore Regning paa det bestemte Verdiforhold 
15,67 netop i Overgangsojeblikket vilde vere meget sang- 
vinsk — for ikke at sige letsindigt. 

Ser man imidlertid nermere til, vil man snart op- 
dage, at der aldeles ingen Nedvendighed er for at op- 
stille eller anerkjende det omhandlede Princip. Det er 
nemlig fuldkomment rigtigt, naar Talen er om den Kon- 
vertering af de cirkulerende Penge, som finder Sted i 
det Ojeblik, Moentforandringen indtreder. Her vilde det 
da strengt taget vere det Rette, at Enhver for sine Solv- 
monter eller de derpaa lydende Banksedler modtog netop 
den Mengde Guild, som nojagtig svarede til dem i Verdi 
i det paagjeldende Ojeblik. Men afset fra, at en min- 
dre Afvigelse fra det strengt taget Rigtige paa dette Om- 
raade gjor mindre til Sagen, fordi de Ferreste have saa 
store Pengemengder hos sig, at et Tab af en halv pCt. 
eller noget Lignende en Gang for alle vilde blive foleligt 
for Nogen, maa det erindres, at det egentlig kun er de 
Faa, der netop skulle have de Pengerepresentativer, de 












190 


i Ojeblikket have i deres Besiddelse, omvexlede til Brug 
ved en Betaling i Udlandet, for hvem der virkelig vilde 
blive det forudsatte, mulige Tab af 4/2 pCt. eller Lign., naar 
der i Steden for det Solv, hvorpaa Sedlerne lyde, gives 
dem Guld af saa meget ringere Verdi. Thi ilIndlandet faa 
jo netop de ny Penge, som gives til Bytte, den dem af 
Lovgivningsmagten tillagte Verdi. Bestemmes det saa- 
ledes, at 1 Ti-Krone i Guid skal vere = 5 Rdl., uagtet 
den i Virkeligheden i det givne Ojeblik har en noget 
ringere Verdi — under den modsatte Forudsetning vil 
den enkelte Privatmand jo ikke have noget at beklage 
sig over —, saa vil Ingen i Indlandet lide Tab derved, 
Det maa nemlig erindres, at en Regering jo er i Stand 
til at forskaffe endog Papirspenge den dem vilkaarlig til- 
lagte Verdi, naar den kun ikke udsteder flere, end Om- 
setningen kan bere; saa meget mere maa den da kunne 
dekretere en lidt heajere Verdi for Guldmenter ‘end den, 
de virkelig besidde. I den indenlandske Omsetning vil 
det derfor vere uden al Betydning, om Konverterings- 
forholdet for Pengenes Vedkommende rammer det Rette 
eller ej. Det er kun over for Udlandet, at denne dem 
vilkaarlig tillagte Verdi ikke kan opretholdes, og at felge- 
lig den, der for sine Banksedler faar 200 Kroner i Guld 
i Steden for 100 Rdl. i Selv, for hvilke der maaske i 
Virkeligheden kunde erholdes saa meget Guld, som inde- 
holdes i 201 Kroner, lider et Tab. Men i Indlandet vil 
han komme lige saa langt med de 200 Kroner som med 
sine 100 Rdl. Felgen vil derfor ganske simpelt blive 
den, at Selvet drives ud af Landet, fordi det i Udlandet 
har storre Verdi end i Indlandet — og derved frem- 
skyndes Reformens Gjennemforelse. Kun hvis Guldet 
efter dennes fuldstendige Gjennemforelse fremdeles be- 





rug 
ilde 
1aar 
ives 

faa 
1 af 
saa- 





191 


holder sin lavere Verdi eller endog synker i Verdi i 
Forhold til Selvet, vil Landets Mont vere bleven lidt for- 
ringet, og folgelig hver Enkelts Montbeholdning have 
faaet en ringere Verdi. 

Langt vanskeligere bliver derimod Forholdet, dersom 
Forholdstallet er sat for lavt, og Guldmenterne i det Oje- 
blik, de udgives af Regeringen, have en sterre Verdi end 
den, hvortil de lovmessig skulle svare, dersom t. Ex. 
Verdiforholdet 15,67 velges, medens det virkelige Verdi- 
forhold ved Reformens Indtreden er 15,82, saa at 200 
Kroner, der kun skulle gjelde lig med 100 Rdl., i Virke-- 
ligheden have en Verdi af 101 Rdl. Thi i saa Fald har 
Enhver Interesse i at ombytte sine Selvmenter med Guid- 
menter, der i Udlandet have storre Verdi end her, og 
de ny Monter ville da, naar ikke serlige Forsigtigheds- 
regeler anvendes, stromme til Udlandet eller forsvinde i 
Smeltediglerne lige saa hurtig, som de udgives af Rege- 
ringen. Det er denne Situation, der for Ojeblikket er til 
Stede i Tyskland og tvinger Regeringen til at ligge inde 
med store Beholdninger af Guldment, som den ikke tor 
sette i Cirkulation. For Moenternes Vedkommende vil 
det saaledes utvivisomt vere baade det Heldigste og det 
Rigtigste, om det fastsatte Konverteringsforhold falder 
sammen med det i Ojeblikket virkelig gjeldende Verdi- 
forhold; men for saa vidt dette ikke ved et heldigt Tref 
opnaas, vil der vere langt mindre Ulempe forbunden med, 
at Konverteringsforholdet er sat for hejt (0: at Guldets 
Verdi er sat for hojt) end for lavt. 

Maa det saaledes i det Hele siges at vere af under- 
ordnet Betydning med Hensyn til Montombytningen, 
om det fastsatte Konverteringsforhold kommer til at falde 
sammen med det i Reformejeblikket stedfindende Verdi- 








192 


forhold imellem Guld og Selv, saa maa det paa den anden 
Side siges, at det med Hensyn til den langt vigtigere 
Omskrivning af alle Fordringer vilde vere aldeles for- 
kert at tage Hensyn til det omhandlede Moment. 

Det er nemlig indlysende, at, hvad det med Hensyn 
til Fordringerne kommer an paa, det er, at den paagjel- 
dende Fordringshaver, som er berettiget til ved For- 
dringens Forfaldstid at oppebere en vis Mengde Solv, 
efter Reformen ved dette Tidspunkt erholder en saadan 
Mengde Guld, som netop da svarer til hin Selvmengde. 
Men dette vilde kun kunne fuldstendig opnaas derved, at 
der aldeles ikke blev fastsat et almindeligt Konverterings- 
forhold, men at enhver Fordring blev omskreven efter 
det Verdiforhold, som var gjzldende paa dens Forfalds- 
tid. En saadan Ordning har man ogsaa under tidligere 
Overvejelser fra svensk og norsk Side havt for Oje og 
til Dels paatenkt. Det ses imidlertid let, at en slig Ord- 
ning medferer meget store, praktiske Ulemper, hvorfor 
det ogsaa under alle Omstendigheder vilde vere ned- 
vendigt at blive staaende ved en mindre fuldkommen 
Gjennemforelse af Principet og nojes med en officiel 
Kvartalskurs eller noget Lignende, hvorefter alle For- 
dringer skulde omskrives uden Hensyn til den virkelige 
Kurs i Forfaldsojeblikket. Det Ufyldestgjorende ved en 
saadan Foranstaltning skal strax neden for blive paa- 
vist; Hovedulempen vilde dog vere den, at man paa 
denne Maade aldrig vilde komme bort fra det nuverende 
System, men til alle Tider fastholde det for de peren- 
nerende Ydelsers Vedkommende, saa at man endnu om 
100 Aar og mere ved Siden af Kroneberegningen vilde 
vere nedsaget til for disses Skyld at vedligeholde Rigs- 
dalerberegningen. 





yn 





193 


Noget Saadant har man da heller aldrig gjort, hvor 
man hidtil er gaaet over fra en Montfod til en anden. 
I og for sig er der heller slet ingen Grund dertil. Der- 
som en saadan Overgang fandt Sted paa en Tid, da 
Verdiforholdet imellem Sely og Guld lenge havde staaet 
omtrent paa samme Punkt, vilde vistnok Ingen falde paa, 
at der skulde vere noget Urigtigt eller Ubilligt i en Lov- 
givningsbestemmelse, hvorved Guldmenter bleve satte i 
Steden for Selvmenter efter en til det virkelige Verdifor- 
hold svarende Kurs paa en saadan Maade, at med det 
Samme alle Fordringer bleve omskrevne til den ny Mont 
efter denne Kurs, og neppe vilde Nogen fordre, at der 
skulde tages Hensyn til den Mulighed, at det nu i lang 
Tid stabile Verdiforhold dog maaske engang kunde for- 
andre sig. Det, der imidlertid nu gjor Situationen noget 
forskjellig, er den Omstendighed, at der i en lengere 
Aarrekke har fundet en betydelig Svingning Sted i Verdi- 
forholdet mellem Guld og Selv, som det vil ses af ful- 


gende Tal: 
1845—1850 var 1 Pd. Guild i Verdi = 15,88 Pd. Solv. 
1851—1855 9 — — ee =—1541 -— — 
1856—1860 — — — = 15,29 — — 
1861—1865 -— ~ — =15,41 — — 
1866—1870 — — —~ = 15,56 — — 


Man er derved kommen under det bestemte Indtryk, 
at en ved Overgangen foretagen Omskrivning af alle For- 
dringer i Selv til et saadant Belob i Guld, som svarer 
til det nuverende Verdiforhold, endog i den nermeste 
Fremtid ikke lengere vil svare til det Rette, men efter 
Omstendighederne vil medfore enten en Fordel for For- 
dringshaverne og en Foregelse af den Debitorerne paa- 

13 








194 


hvilende Byrde eller det Modsatte. Og i Almindelighed 
er man vel tilbejelig til at tro, at den i de senere Aar 
indtraadte Stigning i Guldets Verdi i Forhold til Selvet 
vil vedblive endog efter en sterkere Maalestok, og altsaa 
Fordelen blive paa Fordringshavernes Side. 

En nermere Betragtning vil imidlertid overbevise om, 
at alle slige Forudsetninger og Forudsigelser kun ere 
Gisninger. Og selv om disse skulde bekrefte sig, viser 
blot et Blik paa Kursnoteringerne for det sidste Aar, at 
der selvy under en Stigningsperiode midlertidig kan ind- 
trede saadanne Svingninger, at netop det Modsatte af 
det Forventede indtreder. Uagtet saaledes Guldets for- 
holdsvise Verdi i 1872 efter et Gjennemsnit af hele 
Aaret har veret hejere end i noget af de foregaaende 
Aar siden 1850, i det 1 Pd. Guld i Gjennemsnit har havt 
en Verdi af 15,64 Pd. Solv, har der dog i Aarets Lob 
veret Tider, da Guldets Verdi har veret lavere end i 
noget af de foregaaende fem Aar. Mellem det forste og 
det andet Kvartal af 1872 var der endog en Forskjel af 
netop 1 pCt., hvilket paa det Klareste godtgjor det lidet 
Fyldestgjorende, der vilde vere ved at gaa ind paa en 
saa besverlig Foranstaltning som en stadig Kvartalskurs. 
En Omskrivning af alle de i Maanederne April—Juni for- 
faldne Fordringer efter den for Maanederne Januar—Marts 
beregnede Kvartalskurs vilde saaledes have bragt For- 
dringshaverne et Tab af 1 pCt. eller endog i Juni der- 
over, medens omvendt en efter det forste Halvaar 1871 
beregnet Kurs for det andet Halvaar 1871 vilde have paa- 
lagt Debitorerne for de i dette forfaldne Gjeldsposter et 
Tab af omtr. ‘2 pCt. Denne tilsyneladende saa retfer- 
dige Foranstaltning — og videre end til Kvartalskurser 





d 
ar 
et 
1a 





195 


har det ikke veret foreslaaet at gaa*) — vilde saaledes i 
Virkeligheden ikke bringe et Skridt videre i Retning af 
det ideelt Rigtige. 

Ser man saaledes ret paa Forholdet, saa bliver man 
utvivisomt var, at en Omskrivning en Gang for alle har 
omtrent lige saa stor Sandsynlighed for at treffe det 
Rette, som en i det Uendelige fastsat Konvertering, fordi 
det bliver klart, at man her staar overfor en uberegnelig 
Hasard. En Stigningsperiode for Guldet kan hurtig slaa 
om til en Stigningsperiode for Selvet, saaledes som det 
skete i 1849—51, og omvendt, saaledes som det skete i 
1859—61 (jfr. foran), og selvy under en Stigningsperiode 
for det ene eller det andet Metal kan der indtrede saa- 
dannne Svingninger, at det, Alt vel overvejet, maa siges, 
at Chancerne staa lige for Debitor og Kreditor. Alt, hvad 
der da kan fordres fra Lovgivningsmagtens Side, det er, 
at denne bidrager, hvad den kan, til virkelig at gjore 
Chancerne lige, d. v. s., at den, under Hensyntagen dels 
til Bevegelsen i en lengere Aarrekke, dels til den oje- 
blikkelige Situation, fastsetter Konverteringen til et saa- 
dant Middeltal, at Chancerne efter al menneskelig Be- 
regning blive lige store for begge Parter. 

I Almindelighed er man nu vist nok temmelig tilbaje- 
lig til overvejende at tage Hensyn til den gjeblikkelige 
Situation. Saaledes siger f. Ex. Benzon-Buchwald i det 
oven for citerede lille Skrift (S. 11—13): «Forholdet imel- 
lem Guld og Selv blev af Etatsraad Levy sat til imellem 
15,67 og 15,68, og dette Forhold synes Kommissionen 
ogsaa at have antaget som sandsynligt. Herved er imid- 


*) Den svenske Montkommission af 1870 har endog kun foreslaaet 
Aarskurser. 


13° 








196 


lertid at bemerke, at dette vel omtrent var Forholdet i 
den forste Halvdel af 1872 i London, nemlig mellem 60's 
og 60'416 (15,62 — 15,70), men siden den Tid har Solvet 
havt en sterkt tilbagegaaende Bevegelse , navnlig vel 
fordi Tyskland selger sit Sely og kjober Guld, men til 
Dels ogsaa af forbigaaende Grunde, saa at Kursen nu er 
gaaet ned til 59's (15,95)... Som det hejeste og laveste 
Verdiforhold mellem Guld og Selv kan for den nermeste 
Tid settes 15,62 og 15,80. Hertil kommer endnu et Mo- 
ment,... nemlig Forskjellen i Montomkostninger mellem 
Guld og Selv. Denne Forskjel belober saa meget efter 
Mentomkostningerne i Frankrig, at Soelvmentens Verdi 
derved forringes imod Guldmentens med 0,08, og for 
Danmark vil det blive 0,12; og dette maa legges til det 
oven for angivne Verdiforhold. Vi kunne nu sette det 
hojeste og laveste Verdiforhold imellem Guld og Solv til 
mellem 15,70 og 15,90, og herefter maa Beregningerne 


stilles» — d. v. s., man ber efter Forf.s Mening tage 
Gjennemsnittet heraf og sette Konverteringsforholdet 
til 15,80. 


Denne hele Betragtningsmaade kunne vi aldeles ikke 
billige. For det Forste indse vi ikke, hvorfor denne For- 
skjel i Montomkostningerne skal tages med i Beregning; 
thi vel er det sandt, at «her ikke er Tale om at bytte 
Barrer mod Barrer, men om at sette en Guldment i Steden 
for en Selyment»; men det maa erindres, at Selvmon- 
terne nu en Gang ere i Publikums Hender, og at dette 
altsaa har Krav paa at modtage en Guldmengde, som 
netop svarer til den i 1 Rigsdaler indeholdte Solvmengde 
uden Hensyn til, hvad det i sin Tid har kostet Staten at 
mente Selvet. Alt, hvad der fornuftigvis kunde vere Tale 
om, var at drage Omkostningerne ved Guldmenternes 





vel 


ge 
det 


ke 


1g 5 
tte 
len 


tte 
om 
de 

at 
ale 





197 


Udmentning fra det Kvantum Guld, der skal gives i Bytte, 
altsaa netop (jfr. neden for), at man burde nedsette 
Forholdstallet, der angiver Guldets Verdi, med 0,02. 
Gaaende ud fra Forfatterens Forudsetninger, skulde man 
altsaa tage Gjennemsnittet af 15,60 og 15,78, altsaa 15,69. 

Men dernest kunne vi ikke anse’ det for rigtigt, 
udelukkende at feste Blikket paa den ojeblikkelige Situa- 
tion. Det var netop det, Tyskland gjorde, da det satte 
Konverteringsforholdet til 15,50, hvorved det nu _ har 
bragt sig selvy i en ikke saa ringe Forlegenhed. Ogsaa 
Forf.s eget Skrift afgiver Bevis herpaa. Dette er dateret 
d. 15de Novbr. 1872, og den Gang var det fuldkomment 
rigtigt, at «Kursen nu er gaaet ned til 59% (15,95)». 
Men denne lave Selvpris holdt sig kun en eneste Dag, 
og nu, to Maaneder senere (Midten af Januar), er Selv- 
prisen 59%/, Guldkursen altsaa 15,75. Thi det er netop, 
som Forf. selv fremhever, «til Dels af forbigaaende 
Grunde» at Guldkursen er stegen saa hojt. Det maa 
derhos erindres, at det i Virkeligheden ikke gjelder om 
at beregne det sandsynlige Verdiforhold «for den ner- 
meste Tid», men for den nermeste Tid efter Montre- 
formens Gjennemforelse, samt at «for den ner- 
meste Tid» vil sige for et Tidsrum af mindst et Aar, 
nemlig for den Tid, i hvilken Hovedmassen af de for 
Montreformen stiftede Forpligtelser, der ikke ere af en 
permanent Natur, kan ventes at skulle opfyldes. Med 
andre Ord: det, vi nu skulle beregne, det er det sand- 
synlige gjennemsnitlige Verdiforhold for Aaret 1875; thi 
rammes Gjennemsnittet af dette Aars Svingninger, da 
har netop Debitor en lige saa stor Chance for, at de i 
dette Aar forfaldende Fordringer ville blive omskrevne til 








198 


en for ham gunstig Kurs, som Kreditor har for det 
Modsatte. 

Men naar Talen er om nu, i 1873, at beregne den 
sandsynlige Guldkurs for 1875, kan der neppe felges anden 
Fremgangsmaade end den, at tage et overvejende Hensyn 
til Gjennemsnittet af en lidt lengere Periode af de ner- 
mest forudgaaende Aar, samt derved at tage de Forhold 
i Betragtning, som give en sikker Udsigt til en For- 
andring heraf. Vanskeligheden bestaar da alene deri, 
dels at vurdere den ojeblikkelige Situation rettelig, dels 
at bestemme, hvor lang den Aarrekke ber vere, hvortil 
der skal tages Hensyn. I sidste Henseende synes det 
os tilstrekkeligt at lade Betragtningen omfatte de sidste 
5 Aar. I Gjennemsnit har nu Verdien af.1 Pd. Guld i 

1868 veret = 15,60 Pd. Solv. 


1869 — = 1560 — -- 
1870: ise I5po te oe 
1871. — = 15,59 -- — 
1872 — = 15,64 -- — 
altsaa i Gjennemsnit paa det Nermeste = 15,60 Pd. 


Selv*), hvilket Forhold tilmed i den sterre Del af denne 
Periode har holdt sig forholdsvis temmelig konstant. 
Spergsmaalet bliver da kun, om der er sikker 
og bestemt Grund til at antage, at Gjennemsnittet for 
de nermest felgende Aar vil stille sig anderledes end 
for de foregaaende. Og i saa Henseende menes det jo 


*) Dette Forholdstal 1: 15,60 er beregnet efter den legale Guld- 
pris af 3 L. St. 17 sh. 10'/s d. for 1 Unze Guld, medens den 
faktiske Guldpris — hvad Bank of England betaler for Guld — 
kun er 3 L. St. 17 sh. 9 d.; herefter bliver Forholdstallet om- 
trent 0,02 lavere, allsaa kun 1: 15,58 (jfr. foran om Hensynet til 
Mentningsomkostningerne). 





en 
en 
yn 
r- 
id 
ir 
ri, 
als 
til 
let 
ste 
i 


ne 
er 


for 
nd 


ld- 
len 


til 





199 


da almindelig, at den forestaaende Overgang til Guldfod 
baade i Tyskland og Skandinavien vil bringe Solvet til at 
synke sterkt i Verdi. Vi for vort Vedkommende kunne 
ikke saa ganske dele denne Mening. Det tor nemlig an- 
tages, at Guldmonterne ikke i noget stort Omfang ville 
fordrive Selvmenterne, der dog fremdeles — om end som 
Skillement — ville behoves til alle de mindre og daglige 
Omsetninger. Det er formentlig Sedlerne, der ville 
blive fortrengte af Guldmenterne, ikke Solvet — i alt 
Fald ikke i noget vesentligt Omfang. Og dertil kommer, 
at en Faktor af fuldt saa stor Betydning er Eftersporgse- 
len efter Solv til Orienten —-men denne har netop i den 
sidste Tid igjen veret i betydelig Stigning. Medens 
der i 1867—70 udfortes i aarligt Gjennemsnit omtr. 1'/ 
Mill L. St. i Selv til Orienten, er der i 1871 udfort 3% 
og 11872 4 Mill. L. St., — og til Dels deri maa formentlig 
Grunden seges til, at Selvet netop i sidste Halvdel af 
1871 og forste Halvdel af 1872 har staaet saa ualmindelig 
hoejt i Pris, saa hejt, at den gjennemsnitlige Guldkurs for 
1872 trods de serdeles lave Solvpriser i Aarets sidste 
Halvdel kun har veret 15,64. Vi kunne derfor, skjont 
ogsaa vi anse det for rimeligt, at Selvet i de nermeste 
Aar vil synke noget i Verdi, dog ikke tillegge Hensynet 
til denne mulige Bevegelse nogen meget stor Betydning. 
For os stiller det sig derfor saaledes, at den nuverende 
Guldkurs, 15,75, er det Hojeste, der er nogenlunde 
sikker Grund til at forudsette som Middelkurs for det 
forste Aar efter Reformens Gjennemforelse — _ hvilken 
formentlig er den, det for os gjzelder om at finde —, og 
at Gjennemsnittet af de fem foregaaende Aar er det 
Laveste, hvortil Konverteringskursen ber ansettes. Men 
efter vor Formening vil det ene af disse Tal vere lige 








200 


saa berettiget som det andet — og ethvert imellem dem 
liggende har endog nok saa megen Berettigelse. Der 
kan af denne Grund neppe vere Tale om at bringe vore 
Kroner i fuld Overensstemmelse med det engelske Mont- 
system, hvortil, som oven for anfort, vilde udkreves 
Verdiforholdet 15,55. Derimod fastholde vi den Anskuelse, 
at der ikke vilde vere Noget til Hinder for ved Vedta- 
gelsen af en Guldmont af 5 gr.s Vegt at fastsette 
Konverteringskursen til 15,60 — og endnu mindre Be- 
tenkelighed finde vi da ved det i Konventionen forud- 
satte Konverteringstal: 15,67.*) Det er selvfolgelig muligt, 
at Fremtiden vil vise, at vi have taget Fejl; men naar 
man i Ojeblikket skal fastsette Konverteringskursen, 
tro vi ikke, at det kan eller ber ske efter andre Prin- 
ciper, end de her angivne. 


Ill. Den danske Mentlov. 


Under Forudsetning af, at den foreslaaede Konven- 
tion kommer i Stand, er der forelagt et Forslag til en 
derpaa baseret dansk Mentlov. Ligesom det er en Selv- 
folge, at Rigsdagens Vedtagelse af Konvyentionen bliver 
uforbindende, og denne altsaa af sig selv falder bort, saa- 
fremt den ikke skulde blive vedtagen af den norske eller 
svenske Representation — hvorfor der heller ikke er den 
fjerneste Grund for den danske Rigsdag til at opsette 
Vedtagelsen, indtil man ser, hvad der besluttes i de to 
andre Riger —, saaledes er ogsaa Montloven knyttet til 


*) Naar vi her gjore en anden Opfattelse gjeldende med Hensyn 
til dette vigtige Punkt end den, der laa til Grund for vore Ud- 
talelser paa det nationalokonomiske Mede, maa Grunden hertil 
alene seges i den omhyggelige Overvejelse, som vi siden da 
have underkastet serlig dette Sporgsmaal. 





on 


yn 
l- 
‘il 





201 


Konventionen paa en saadan Maade (jfr 2 24), at den, 
selv efter at den er vedtagen, maa anses for bortfalden 
tilligemed Konventionen. Vi anse det imidlertid for ube- 
timeligt nu at drefte det Spergsmaal, om man, saafremt 
den tilsigtede Overensstemmelse med Sverig- Norge ikke 
opnaas, alligevel skulde gjennemfore Montreformen paa den 
nu foreslaaede Maade — Noget, som vi for vort Vedkom- 
mende imidlertid neppe vilde tilraade. Vi skulle derfor 
her indskrenke os til endnu blot at betragte nogle af de 
enkelte Bestemmelser i den foreslaaede Mentlov. 
Lovforslaget har da for det Foerste optaget Bestem- 
melsen om Montrekken uforandret fra Konventionen 
(22 5-7). Dette kunne vi ikke finde rigtigt. Det er 
neppe i sin Orden, at det i en Lov bestemmes, hvilke 
Menter der — efter Regeringens fri Skjon — kunne 
udmentes; en Lov ber indeholde aldeles bestemte 
Regeler om, hvilke Montstykker der skulle udmontes. 
Konventionens Ordlyd er korrekt, netop fordi det ud- 
trykkelig er anerkjendt (jfr. Motiverne i Rigsdagstid. Sp. 
2086), at «Kommissionen ikke har tenkt sig, at hvert af 
Rigerne skulde forpligte sig til at udmente alle de i 
Rekken opferte Montstykker, men kun til at modtage 
dem som godt Betalingsmiddel fra de andre Riger, og med 
serligt Hensyn hertil har redigeret den forste Setning 
i dte og 6te Artikel», som giver hvert Land fuld Frihed 
til at velge nogle Monter af den hele Rekke. Det vil 
da formentlig vere rigtigst strax at fastsette, hvilke Men- 
ter der for Danmarks Vedkommende skulle udmentes. 

- Vi maa da anse det for aldeles urigtigt, om. man 
her til Lands vilde monte 40-@re-Stykker og 25-Qre- 
Stykker — thi ingen af disse Monter passe ind i et virke- 
ligt Tidelingssystem. I et saadant passe nemlig kun de 








202 


hele Tal, der som Faktorer indeholdes i 10. Dette gjor 
nu paa ingen Maade 4 — og derfor har man af det 
endelige Konventionsforslag ogsaa udeladt 4-Kronen (Spe- 
cien), som fastholdtes i det forste Udkast. Der er da 
saa meget mindre Grund til at optage 40-QOre-Stykket, 
der er en helt ny Mont og kun havde den Berettigelse at 
vere ‘io af Specien, hvorhos det ligger 50-Qre-Stykket 
alt for ner. Men lige saa lidt here 25-@rer ind i et 
Tidelingssystem. I dette passer kun Multipla af 1, 2 og 
5 — og Montrekken burde derfor konsekvent vere: 1-, 
2- og 5-@re-Stykker, 10-, 20- og 50-@re-Stykker, 1-, 
2- og 5-Kroner samt som Guldmenter 10- og 20-Kroner. 
5-Krone-Stykket har man nu med Foje udeladt, derimod 
er det mindre heldigt, at man ogsaa har udeladt 20-Qre- 
Stykket. Dette sidste Punkt kan nu imidlertid ikke en- 
dres; men der er da ingen Grund til i Stedet at antage 
25-Ore-Stykket, der kun er en Indskydelse af en brudden 
Faktor, 2'/. Thi det maa vel erindres, at en 10-@re, 
uagtet den ikke fremtreder med noget selvstendigt Navn, 
i Virkeligheden er en ny Enhed. Der er derfor ogsaa 
— og med fuldkommen Foeje — bleven gjort opmerksom 
paa, at den ogsaa formelt burde fremtrede som saadan 
ved at erholde et eget Navn.*) Vi skjonne nu imidlertid 
ikke rettere, end at det i saa Henseende er fuldkomment 
tilstrekkeligt at give den Navnet: Ti-@re som Enheds- 
navn — ganske ligesom Guldmenten vil komme til at 


*) I «Dansk Maanedsskrift» 1868, 1, S. 205—10 har nerverende 
Forf. udforlig paavist den Forskjel, der er imellem et Hundred- 
delings- og et rent Tidelingssystem, og at det sidste ubetinget er 
at foretrekke; til den fuldkomne Gjennemforelse af Tidelingen 
fordres serlige Enhedsnavne for hver Samling af 10 mindre 
Enheder. 





o-w mt 1 8 





203 


hedde en Ti-Krone —-, saa at man taler om 3, 4 Ti- 
Orer i Steden for 30 og 40 Orer. Men i saa Fald ses 
det da netop klart, at 25-Qrer fremtrede som 2'/2 Ti- 
Orer og vanskeliggjore den antydede i sig selv lige saa 
praktiske som principrigtige Fremgangsmaade. 

Til Fordel for 25-@re-Stykket vil det formodentlig 
blive anfort, at det er en ganske praktisk Mont, hvad 
den navnlig i Sverig skal have vist sig at vere, fordi 
den svarer til 12 Skilling, og det vil maaske blive gjort 
gjeldende, at der er saa meget mere Trang til en hertil 
svarende Ment, som Marken vil forsvinde. Der kunde 
ogsaa synes saa meget mere Grund til at faa et Mont- 
stykke af 12 Skillings Verdi, der i adskillige Forhold 
(Drikkepenge o. Lign.) kunde trede i Steden for Marken, 
som det utvivisomt ter antages, at det snart vil give An- 
ledning til Fordyrelse af mange Forhold, at en Ti-@re vil 
komme til at indtage Firskillingens Plads overalt, hvor 
Prisen bestemmes under Hensyn til, at den kan betales 
med et enkelt Montstykke. Ligesom Prisen paa inden- 
landske Frimerker, paa Sporvognspladser o. Lign. af dette 
Hensyn er bleven sat til 4 Sk., tor det forudsettes, at 
man fremtidig, naar slige Tilfelde fremkomme fra Nyt af, 
vil sette Prisen til 10 Orer. Uden i mindste Maade at 
undervurdere Betydningen af disse Hensyn — vi tillegge 
tvert imod Montstykkerne en langt storre Indflydelse paa 
Priserne end de Fleste*) — tro vi dog at maatte fast- 
holde som det ene Rigtige at opgive 25-QOre-Stykket, til 
Dels netop paa Grund af dets Tilsvarenhed til 12 Skilling. 
Thi hvad det gjelder om ved den ny Reform, er netop 
at faa Oreinddelingen som den finere Verdimaaler til at 


*) Jfr. Dansk Maanedsskr, |. c. S. 202—4. 








204 


virke og gjere sin Indflydelse gjzldende. Det vilde vere 
lidet onskeligt, om vi her som i Sverig skulde vedblive 
faktisk at regne i Mark og Skilling og stadig se saa- 
danne Priser som 33 Orer og 67 Qrer, hvor Prisen for 
var 1 Mark eller 2 Mark. Det gjelder netop om at faa 
Priserne fastsatte i Orer og Ti-Orer uden direkte Jevn- 
forelse med de tidligere Priser. Hvor Prisen settes mere 
eller mindre vilkaarlig til «en rund Sum», maa vi venne 
os til at legge Oreberegningen saaledes til Grund, at 
f. Ex. 15 Orer kunne trede i Steden for 8 Sk., 3 Ti-@rer 
i Steden for 1 Mark osv. Kun paa denne Maade ville 
vi overhovedet kunne vinde den Fordel, som det skulde 
vere, ved en Hundreddeling af den halve Rigsdaler at 
faa en finere Verdimaaler end ved en Deling af Rigs- 
daleren i 96 Skilling. 

Men en ubetinget Forudsetning for, at noget Saa- 
dant skal kunne ske, er det rigtig nok, at man snarest 
muligt lader de gamle Delingsmenter helt afloses af de 
ny. Det vil ogsaa af andre Grunde vere af stor Vig- 
tighed, -at man ikke ret lenge skal have de ny og de 
gamle Menter gaaende jevnsides med hinanden. Det vil 
falde Almuesfolk vanskeligt at forstaa, at de i et Mark- 
stykke besidde 33 Orer, medens de ved at bytte det i 
4 Firskillinger kun faa 32 Orer. Vi maa derfor anse 
Bestemmelsen i 2 22 af Montlovforslaget for temmelig 
uheldig. Thi derefter ville de gamle Skillemonter kunne 
vedblive at cirkulere som lovligt Betalingsmiddel indtil 
Udgangen af 1881. Denne Bestemmelse fandtes heller 
ikke i Montkommissionens Loyudkast. Det er tvert imod 
efter vor Formening af den allerstorste Vigtighed, at 
Reformen ikke treder i Kraft, forend Regeringen er i 
Besiddelse af en saadan Mengde Skillement, at den strax 








205 


kan aflose den gamle. Thi forst herved vil den ny Mont- 
regning finde en saadan Indgang i Befolkningen, som 
det maa onskes og fordres, for at vi i Sandhed kunne 
siges at vere blevne delagtige i det Verdenssystem, som 
kaldes Tidelingssystemet. 


Sluttelig kunne vi ikke undlade her at fremheve det 
Onskelige i, at dette System snart maa blive gjennemfort 
i sin fulde Udstrekning, da det forst derved fuldkomment 
vil trenge ind i Befolkningen, ligesom denne forst herved 
hester den fulde Nytte af de Fordele, som Tidelings- 
systemet frembyder. Det vilde fore os for langt bort fra 
den foreliggende Sag her at gaa ind paa en nermere 
Undersegelse af det Sporgsmaal, hvorledes en Reform af 
vort yderst indviklede Maalsystem rettest ber finde Sted; 
vi skulle derfor forelobig indskrenke os til indtrengende 
at opfordre Regeringen til snarest muligt at nedsette 
en Kommission til at forberede det metriske Systems 
Indferelse i Danmark. 











206 


Ruslands Landboforhold. 


Fire Forelesninger 
af 
N. C. Frederiksen. 


I. 


Det er altid hos Nationerne vanskeligt at adskille de 
Trek i Karakteren, der skyldes den oprindelige Race- 
ejendommelighed, og det, der skyldes den senere histo- 
riske Udvikling. Saaledes ogsaa hos det russiske Folk. 
Det er den liden individuelle Selvstendighed, der iser er 
det Karakteristiske hos denne Nation. Den individuelle 
Afhengighed udtaler sig fornemmelig atter i to Institu- 
tioner, Livegenskabet og den ejendommelige russiske 
Kommune. Men skyldes nu denne Udvikling og disse 
Institutioner den oprindelige Folkeejendommelighed eller 
senere historiske Begivenheder? Nogle mene, at det 
endogsaa er den asiatiske Karakter, der her gjor sig 
gjeldende. I Evropa har man Individualiteter, i Asien 
derimod kun Masser. Den polske Forfatter Duchenski, 
bekjendt for os gjennem Henri Martins Fremstilling, ud- 
vikler jo for os, hvorledes det storrussiske Folk egentlig 
er Asiater, Finner, Mongoler eller Tatarer, der have lert 
Russisk af de slaviske Kolonister; derfor tale de, i Mod- 
setning til de lillerussiske, polske og andre evropziske 
Befolkninger, et ensartet Sprog uden nogen som helst 
Dialekt eller anden Nuance; deraf deres Smag for Despoti 





=v 








207 


og deres hele ovrige Udvikling. Atter Andre fremheve 
derimod, hvorledes netop de slaviske Folks Karakter altid 
har rebet Smag for Samliv snarere end for Selvsten- 
dighed. De udmerke sig vel ikke som de latinske Na- 
tioner ved nogen seregen Sans for Ordningen af dette 
Samliv; tvert imod har det som oftest veret forunderlige 
uordnede Samfund, disse slaviske Steder og Kommuner. 
Men de staa dog med deres Tilbojelighed til Samliv og 
Fellesskab lige saa-vel eller endnu mere end de latinske 
Folk i Modsetning til Germano-Gothernes store person- 
lige Udvikling og Selvstendighedsfolelse. Nyere Forskere 
have nu kunnet vise, at den ejendommelige storrussiske 
Kommune forst er udviklet i senere historiske Tider. 
Men hvor levende minder dog ikke dette Fellesskab i 
Ejendom om andre lignende Institutioner hos andre sla- 
viske Folk? De vil fornylig have lest i «Fedrelandets» 
Feuilleton Emile de Laveleyes Skildring af Familiefelles- 
skabet hos Sydslaverne paa den ostrigske Militergrense 
og i andre tilstedende Lande; det er her noget mindre 
Forbindelser; men den Enkeltes liden Ret og den lige 
Fordeling af Ejendommen treder dog frem, som vi se det 
noget i det Sterre i den russiske Kommune. Hvad der 
nu skyldes de forskjellige Bestanddele, der have dannet 
det nuverende russiske Folk, hvad der skriver sig fra 
den eldre historiske Udvikling, fra Mongolernes Erobring 
eller fra den senere Forfatning, er vist nok nesten umu- 
ligt at afgjore. Saa meget vanskeligere er det, som der 
jo i alle disse Forhold finder en hej Grad af Vexelvirk- 
ning Sted. 

Livegenskabet kjendtes ikke i de eldre Tider. Vel 
havde man Slaver; men det var kun Husslaver, Krigs- 
fangne og deres Afkom eller af anden serlig Oprindelse; 








208 


Folket selv var frit. I Steden for at vere bundet til Her- 
rerne og til Jorden flyttede det tvert imod om, hvor det 
lystede. Allerede i de eldste Tider treffe vi endogsaa i 
en overordentlig Grad den samme yandrende Tilbojelighed, 
som endnu karakteriserer den russiske Befolkning, som 
bringer Skarer af Arbejdere til at vandre fra den ene 
Ende af det uhyre Land til den anden, og som i Landets 
religiose Forhold giver en saa stor Plads til Pilegrimmene, 
der gjennemvandre eller paa Floderne gjennemsejle umaa- 
delige Strekninger for at forrette deres Andagt ved en 
eller anden Helgens Gravy eller for at besoge et af anden 
Aarsag beromt Kloster, og hvem den russiske Bonde 
aldrig negter et Stykke Brod eller en Drik af det tynde 
ugjerede Ql, det nationale Kwas. Det er iser for at 
kolonisere, at det russiske Folk fra den eldste Tid af 
flytter. Hele den storrussiske Nations Oprindelse er jo 
fra en eller flere Kolonier fra det ublandede slaviske 
Folk mod Vesten, og selve den Styrke, hvormed det 
senere har betvunget de andre Nationer, der befolke de 
russiske Riger, hidrerer vel netop fra den ejendommelige 
Kraft, der altid synes at vere et Serkjende for Blandings- 
racerne. Som Moskva selv oprindelig var en Koloni, saa- 
ledes bliver det atter sely Moderstaden til mange andre 
Kolonier. Som et helt Net strekke Kolonierne sig igjen- 
nem Landet lige fra det gamle Novgorod og Pskoff over 
til Ob i Sibirien. Iser er det langs Floderne, at de 
slaviske Befolkninger tidlig udbrede sig.. Her finde vi 
deres Landsbyer med den Form, som endnu selv i det 
Ydre er dem karakteristisk, lange Gader med det ene 
Trehus ved Siden af det andet, Gavlene vendte udad 
Gaden til; hvor Trehusene ikke selv lukke udadtil, er 
der aflukket paa anden Maade, og selv for Enden af 








209 


Gaden er der sperret ved Palisader. Dele af Landet 
blive tet befolkede; men store Strekninger mellem Flo- 
derne forblive overladte til de oprindelige finske Befolk- 
ninger; og endnu treffe vi navnlig i det Nordlige russiske 
Befolkninger langs Floderne, medens Skovenes Indre kun 
benyttes af finske, til Dels endnu af Jagt levende, Stam- 
mer. Langt ned i Tiden fortsettes Kolonisationen paa 
denne’ Maade. Kosakkerne i Ukrajna, ved Don og til Dels 
ogsaa dem ved Ural ere store Exempler paa, hvorledes 
hele Folkeferd kunne danne sig af sig selv; det er en 
Ordning af forunderlige fri demokratiske Samfund, der 
senere forandres og paa andre Punkter fortsettes af Re- 
geringen. Endnu er iser Sydrusland Stedet for en stadig 
voxende Kolonisation; Kronen flytter sine Bonder, og 
Godsejerne deres Livegne saaledes, at der uafladelig 
danner sig ny Landsbyer. Landsbyen har vel overalt i 
Evropa, hvor de naturlige Forhold ikke vare af en ser- 
egen Art, veret Hovedformen for Bebyggelsen, dels fordi 
Samlivet i den gav storre Sikkerhed baade mod Menne- 
sker og mod vilde Dyr, dels fordi det ogsaa ved forenede 
Krefter var langt lettere at overvinde de oekonomiske 
Vanskeligheder, der altid ere til Stede ved den forste 
Bosettelse i ode Egne. Serlig har den imidlertid veret 
en saadan Hovedform for de demokratiske Russers Sam- 
liv. Det er ikke, fordi Storrusserne i nogen fortrinlig 
Grad udmerke sig som Agerbrugere; tvert imod synes 
de russiske Landsbyer ikke at have drevet Agerbruget 
videre, end netop nedvendigt var for deres Underholds 
Skyld. Snarere kunde denne Ordning mulig settes i 
Forbindelse med Befolkningens Smag for demokratiske 
Associationer. I Almindelighed have Russerne ikke en- 


gang, som de andre Nationer, Handel og Haandverk 
14 











210 


samlede i Stederne. Disse ere oftest kun Markeds- 
pladser, hvortil Befolkningen til visse hyppigere eller 
sjeldnere gjenkommende Tider vandrer for at selge sine 
Frembringelser eller kjobe, hvad den behever. Selv 
Haandverkerne bo nesten altid i Landsbyerne; den Smule 
Industri, der findes, og navnlig den, der uden kunstig 
Pleje synes at trives i Rusland, drives i Almindelighed 
paa den Maade, at hele Landsbyen, i alt Fald ved Siden 
af det nodterftigste Agerbrug, beskjeftiger sig med at 
frembringe enkelte Haandverksgjenstande, som den saa 
for felles Regning selger paa Markederne eller paa Van- 
dringer omkring i Landet; den korte Tid af Aaret, som 
det i den sterste Del af Landet er muligt at arbejde i 
paa Markerne, den lange Tid, hvor derimod Vejrliget 
gjor det naturligt fortrinsvis at soge Indearbejde, bidrager 
end yderligere til denne ejendommelige Ordning af Indu- 
strien i Rusland. Men karakteristisk er det, hvorledes 
helt igjennem Landsbyen danner Enheden. Den er den 
sterste sociale Forbindelse, den nationale russiske Aand 
har veret i Stand til at skabe — selv Tsarens Magt er en 
Efterligning af den patriarkalske Myndighed i Kommunerne 
og er jo tillige indfort uden fra ved de indkaldte Nord- 
boer, efter at de russiske Befolkninger selv havde maattet 
opgive at skabe sig en Regering. Den russiske Kommune, 
Mir, som den kaldes, er tillige Enheden nedadtil, i det 
det er den og ikke de enkelte Individer eller Familier, 
der besidder Jorden i Fellesskab. Da vore Landsbyer 
havde deres Jorder i Fellesskab, havde Hver dog i det 
Mindste sin bestemte Andel i Bymarken; i det egentlige 
Rusland fordeles Lodderne derimod i lige Forhold til 
Familierne eller Personerne, blot fordi de existere; det 
er virkelig Kommunisme med Hensyn til Ejendomsretten 

















al 


—e 


-_ 











211 


over Jorden. Det er vist nok rigtigt, at denne ejendom- 
melige Ordning til Dels kommer af, at man i Rusland 
har kunnet blive ved at kolonisere. I det vestlige Evropa 
og selv hos Lillerusserne hoerte man tidlig op med den 
gamle ubegrensede Dannelse af ny Byer fra Adelbyen, 
eller med hvad Navn man nu benevnede Stambyen, og 
den krigerske Middelalder bragte naturlig de_ private 
Rettigheder over Jorderne til en i flere Henseender jo 
endogsaa meget ensidig Udvikling. Anderledes i Stor- 
rusland, hvor der var ubegrenset Rigdom paa Jord, og 
hvor kun Jegerfolk og Nomader omgave Kolonisterne, 
hvor saaledes de, der onskede mere Jord, stedse kunde 
tilfredsstille deres Onsker uden at danne ny Landsbyer. 
Hvilken Indflydelse nu end disse naturlige Forhold have 
havt, kan det dog vist nok ikke vere Andet, end at denne 
kontmunistiske Udvikling, der staar i Modsetning til de 
gamle Seder i det lillerussiske Moderland, tillige staar i 
ner Forbindelse med andre Momenter, der ikke have be- 
gunstiget Individualitetens Udvikling i den storrussiske 
Nation. 

Det er ikke, som man undertiden har antaget, Mon- 
golernes Herredomme, der har tilintetgjort den gamle 
russiske personlige Frihed. Det Aag, de i 225 Aar 
lagde paa Nationen, har selvfolgelig ikke veret uden 
Indflydelse paa Tenkemaaden hos de Styrende. Men 
direkte synes det snarere at have formindsket disses 
Myndighed over Folket. Det er vesentlig forst, efter 
at Mongolernes Herredomme er afkastet, og Fyrste- 
magten dels derved, dels ogsaa ved at blive samlet 
i en enkelt Selvherskers Haand, er bleven kraftigere, at 
Grundlaget legges til det senere russiske Livegenskab. 
Den samme Sammenblanding mellem offentlige og private 
14* 





212 


Rettigheder, som hele den evropeiske Middelalder er saa 
fuld af, og som vi selv i Danmark endnu have Exempler 
paa over hundrede Aar senere, da vi Se Selvejerbonder 
nesten af sig sely og umerkelig af adelige Ovrigheder 
blive forvandlede til stavnsbundne Festere, den se vi 
under ganske seregne Former i Rusland. Det er vel 
ikke nogen sterkt udviklet Kaste af adelige Slegter, vi her 
finde; det er derimod Tsarens Tjenere eller Embedsmend, 
som man giver Rettigheder og navnlig da Ret til at oppe- 
bere Tsarens Skatter og til-at udove hans Myndighed i 
flere eller ferre af Landsbyerne. Vel havde enkelte af 
de Adelige, navnlig i det Vestlige, Landsbyer, der vare 
befolkede med deres egne Trelle; men vesentlig synes 
Folkets Afhengighed at skrive sig fra denne Tsarens 
Bortgiven af Rettigheder over de fri Landsbyer. .Tsaren 
havde ogsaa selv allerede tidligere Landsbyer befolkede 
med egne Tralle; men nu forvandler ogsaa han, navnlig 
Ivan den Fjerde, den Skrekkelige, en stor Mengde Lands- 
byer, ja endogsaa Steder, der kun horte under Kronen, 
til saadan privat Ejendom. Navnlig er det nu et Edikt 
af den kraftige Boris Godunow den hellige Juriews eller 
Sankt Jorgens Dag 1592 og flere lignende Edikter i de 
felgende Aar, fra hvilke man regner den russiske Folke- 
frineds Tab. Han forbyder saa vel Adelens som Kronens 
Bonder uden Pas fra Herren eller Ovrigheden at forlade 
deres Landsbyer. Han maatte stette sig paa den mindre 
Adel, og netop nu var det vigtigt for denne at holde 
Bonderne paa Godserne, da Erobringen af Kasan og 
Astrahan og nu endogsaa af Sibirien gay rig Lejlighed til 
Flytning. Julius Faucher i Berlin mener, at han maaske 
ogsaa har faaet Ideen til denne Foranstaltning fra Eng- 
lenderne, med hvem Russerne over det hvide Hay vare 















213 


komne i Handelsforbindelse, til hvem Tsaren ogsaa havde 
sendt Gesandter, og hvor strenge Love mod Omstrej- 
fere herte til Dagens Orden og nu endogsaa i en vis 
Henseende yderligere udvikledes i Anledning af det 
tvungne Fattigvesens Ordning. Ogsaa andre Lande, med 
hvilke Rusland da var kommet i Forbindelse, saaledes 
vort eget Fedreland, kan have afgivet Exempel. Lejlig- 
hed til at anvende disse Exempler havde Boris Godunow, 
da en Hungersned, som tilmed ledsagedes af en Tyfus- 
epidemi, forte Sverme af Betlere ud over Landet. Vist er 
det, at Bonderne nu blive en Ejendomsgjenstand, der til- 
horer Tsaren og hans Tjenesteadel. Forgjeves protestere 
de ved Bondeopstande eller ved at flygte til de fri, under 
Navn af Kosakker bekjendte, Kriger- og Roverfolk. Verst 
synes Tilstanden at vere bleven, efter at Peter den Store 
havde forandret Tjenesteadelens Godser til arvelige Be- 
siddelser, og da hans Ordning af Udskrivning — omtrent 
lige som Frederik den Fjerde med Staynsbaandet hos os 
— blev et nyt Middel til at regulere Bondernes Forhold 
og ofte tillige en ny Anledning til at undertrykke dem. 
Selve den storre Udvikling maatte i flere Henseender 
efterhaanden af sig selv gjore Tilstanden verre, i det den 
ofte tilintetgjorde de gamle patriarkalske Tilstande, og i 
det den gav Bondernes Arbejde mere Verdi for Herrerne. 

Over Tredjedelen af Befolkningen var nu afhengige 
Kronbender, den anden Tredjedel Adelens Livegne. Dog 
vare enkelte Klasser af Bonder vedvarende fri. Der 
fandtes saaledes paa forskjellige Steder i Landet et ikke 
ringe Antal af de saakaldte Panserbender eller af de saa- 
kaldte Odnodworzer eller Engaardsfolk, dels Folk, som 
synes at have bevaret deres Frihed til Gjengjeld for en 
serlig Forpligtelse til Krigstjeneste paa Grensen, dels, 








214 


som det synes, Folk af finsk Oprindelse, der ikke saa- 
ledes som Russerne have boet sammen i Landsbyer, og 
som derved have bevaret deres Uafhengighed. Peter 
den Store havde ganske vist inddraget et sterre Antal af 
dem under Krongodserne. I de vestlige Provinser findes 
der dernest en talrig Klasse af den lavere polske Adel, 
den saakaldte Schlachta, der lever som Bender, og som i 
den nyere Tid er berevet sit Adelskab, hvor dette ikke 
paa en serlig Maade kan bevises. Saa er der fremdeles 
Kosakkerne i Ukrajna af lillerussisk Herkomst, som Ka- 
tharina den Anden til Dels flyttede til Kuban, men som 
hun dog, for saa vidt de bleve tilbage, lod beholde deres 
gamle Frihed. Fri, om end paa en ejendommelig Maade, 
vare ogsaa de andre Kosakhorder, ligeledes Tatarerne 
samt forskjellige andre Nationer, og endelig ligeledes Be- 
folkningen i Sibirien, hvor Livegenskabet aldrig er blevet 
indfort. 

Allerede i Slutningen af forrige Aarhundrede havde 
Kejser Paul bestemt, at Bonderne kun skulde arbejde 3 
Dage om Ugen for Herrerne. Under Nikolaus havde 
Komiteer hayt Spergsmaalet om Livegenskaset for. Som 
det vigtigste Resultat nevnes en Bestemmelse i 1842 
om, at de Godsejere, der onskede det, maatte forvandle 
deres Livegne til fri Forpagtere. Ogsaa forbedes det at 
selge de Livegne uden Jorden. Men hverken disse eller 
andre Bestemmelser synes dog at have havt vesentlig 
Betydning. I enkelte Dele af Riget var Livegenskabet 
ganske vist blevet hevet. I Besarabien, der kom under 
russisk Herredomme i 1812, vare Bonderne kun bundne 
til Jorden, glebe ascripti; de kunde ikke selges uden 
denne og havde ogsaa i andre Henseender storre Rettig- 
heder end de russiske Livegne. 11834 havde man givet 





ret 





215 


dem en begrenset Frihed til at forlade Godserne, men 
finder det dog vedblivende nedvendigt ved flere senere 
Reglementer at ordne deres Forhold. | Lifland, Kurland 
og Estland, hvis Forhold vi senere skulle komme tilbage 
til, havde Adelen sely hevet Livegenskabet imellem 1816 
og 1820. 1 Polen, hvor Livegenskabet for ovrigt aldrig 
har kunnet settes ved Siden af den russiske Treldom, 
var det hevet ved den napoleontiske Lovgivning ved Aar- 
hundredets Begyndelse. I de polske russiske Provinser 
har vel ogsaa Tilstanden i eldre Tid veret meget for- 
skjellig fra Tilstanden i Storrusland. Saaledes havde 
man, som alt berert, her ikke det egentlige russiske 
Fellesskab i Ejendom. Senere var imidlertid den russi- 
ske almindelige Lovgivning mere og mere bleven gjort 
gjeldende. Medens Nikolaus i det egentlige Rusland 
vedblev strengt at hevde Herrernes Rettigheder, havde 
han i de vestlige Provinser som ogsaa i det egentlige 
Kongerige Polen fuldstendig skiftet Politik til Bondernes 
Fordel. Ved de saakaldte «Inventarier» af 1846 blev det 
bestemt, hvor mange Dage de forskjellige- Klasser af 
Bonder skulde gjore Hoveri til Godsejerne, ligesom ogsaa 
en Del andre Bestemmelser toges til Bondernes Fordel. 
Som det i det egentlige Polen blev forbudt Godsejerne 
at inddrage Bondejord, saaledes blev det ogsaa i de vest- 
lige russiske Provinser slaaet fast, hvilke Jorder Bonderne 
skulde have Brugsret til. Det var politiske Hensyn, som 
her gjorde sig gjzldende; man vilde skille Bonderne fra 
de polske Godsejere. Nogle Steder synes der at vere 
gjort Godsejerne stor Uret; andre Steder’synes disse Be- 
stemmelser slet ikke at vere blevne overholdte. I Litaven 
gjennemfoerte man foerst en haly Snes Aar senere til- 
svarende Forholdsregeler. 








216 


At Krongodset indtager en saa uhyre Plads, som det 
gjer i Rusland, kommer af den asiatiske Grundsetning 
om Statens Ejendom over Alt. I det ovrige Evropa ender 
Middelalderen med skarpt at udvikle den private Ejen- 
domsret. I Rusland ere alle Landsbyer, der ikke serlig 
ere givne til Adelen, ikke blot skattepligtige til Kronen, 
men Kronens Ejendom. En serlig Stilling indtages af 
nogle Millioner Apanagebonder, der leve paa, hvad der 
serlig betragtes som Kejserens og det kejserlige Huses 
Godser; deres Tilstand har i flere Henseender veret en 
Mellemting mellem Adelens Livegne og de egentlige Kron- 
bender. Disse, en Befolkning af en Snes Millioner, i 
Tal omtrent lige med de Livegne, have vel ikke som 
disse veret Gjenstand for Kjob og Salg og have ganske 
vist i Regelen heller ikke just veret udsugede som en 
Del af disse; men heller ikke Kronbonderne have dog 
havt Tilladelse til uden videre at gaa, hvorhen de vilde, 
og ogsaa i Styrelsen af Kronens Landsbyer har der veret 
fuldt op af den sterste Vilkaarlighed; dertil har Udskriy- 
ningen af Rekrutter, Opkrevningen af Afgifter og ny Om- 
deling af Jord givet rig Lejlighed. I en vis Henseende 
synes det at have veret til Bondernes Fordel, at denne 
uhyre Befolkning styredes af et saa ringe Antal Embeds- 
mend, at de neppe kunde beserge Andet end Afgifternes 
Opkrevelse. Dette har vistnok bidraget vesentlig til, at 
Kommunerne paa Krongodserne have opnaaet en sterre 
Selvstendighed end paa Adelens Ejendomme. Den kom- 
munale Forbindelse og Selvstyrelse er nu paa den ene 
Side ganske vist et Gode. Det har vist sig i Rusland, 
som hos Englenderne i Indien og andre Steder, at den, 
hvor man har med en lavtstaaende Bondebefolkning at 
gjore, paa en Gang er det bedste Middel for Staten saa 








217 


vel som for private Godsejere til at faa deres Afgifter 
ind og tillige bedst er i Stand til dog at holde Befolk- 
ningen nogenlunde oppe. Men denne kommunale For- 
bindelse er paa den anden Side ofte en ny Lejlighed til 
Udevelse af Vilkaarlighed, og naar man nermere betragter 
Beretningerne om Mislighederne paa de russiske Kron- 
godser, finder man, at disse lige saa meget skyldes Kom- 
munernes egne Forstandere og andre indflydelsesrige 
Medlemmer, som Embedsmendene. Allerede under Niko- 
laus, for omtrent en Menneskealder siden, sogte Grev 
Kisselev at afhjelpe de verste Misbrug. Foruden at man 
dog zjorde Forseg paa at standse Bondernes hensynslose 
Odeleggelse af Kronens Skove, segte man at forbedre 
Befolkningens Tilstand ved en bedre Fordeling af Afgif- 
terne, ved at soge det Hoveri, som undtagelsesvis ogsaa 
benyttedes paa Krongodserne, forvandlet til Obrok eller 
Afgift samt endelig ved en delvis Forandring af den kom- 
munale Forbindelse, som dog bevaredes og yderligere 
udvikledes i Retning af Selvstyrelse. 

Det er paa Adelens Godser, at vi finde det egentlige 
Livegenskab eller det virkelige Slaveri, i hvilket indtil den 
nyeste Tid Rusland har staaet som et barbarisk Land i 
Linje med de muhamedanske Stater eller med Slavesta- 
terne i Nordamerika. Hovedmengden af Livegne vare 
Bonder, der dels svarede Obrok, som navnlig overalt i 
det Nordlige var den udelukkende Afgiftsform, dels ydede 
Hoveri, som det var det Almindelige paa den sorte frugt- 
bare Jord og i de vestlige Provinser. Hvad enten den 
ene eller den anden Afgiftsform benyttedes, levede Ade- 
len i Virkeligheden kun af disse Afgifter, som den ind- 
krevede selv eller ved Andre. Et ikke ringe Tal Livegne 
levede atter som Husslaver, tjenende i de Adeliges Huse, 








218 


og atter Andre havde faaet deres Herres Tilladelse til at 
drive Handel eller Haandverk i Byerne mod at betale et 
vist aarligt Belob i Obrok. ‘Tilstanden har nu veret 
meget forskjellig. Navnlig have mange af de meget store 
Godsejere behandlet deres Livegne saa godt, at disse 
undertiden endogsaa slet ikke have beklaget deres Af- 
hengighed. Men anderledes det store Antal af Adelige, 
som kun have besiddet faa Livegne, og som dog ofte 
udelukkende have levet af disse, som de da, hvad enten 
de levede i Landsbyer eller segte Fortjeneste i Byerne, 
paa enhver Maade segte at udpine. Og foruden den lille 
Adel skal ogsaa de raa og slyngelagtige Forvaltere, som 
altfor ofte styrede for de sterre Godsejere, der nesten 
aldrig opholdt sig paa deres Besiddelser, i hej Grad have 
veret Bendernes Sveber. Hvor Ejendommene vare bort- 
forpagtede — som for nevnt sjelden til Agerbrugere, men 
derimod oftere til Spekulanter fra Byerne — var Forholdet 
som oftest ikke bedre. Den Ret, Godsejerne i en Del 
af Landet havde til at producere eller selge Brendevin, 
benyttedes ofte paa den verste Maade til Bondebefolk- 
ningens Fordervelse. I flere Henseender synes hele Ud- 
viklingen snarere at gjore Forholdet verre. Dette gjelder 
saaledes blandt Andet den sterre Industris Indforelse og 
Fremskridt i Rusland. Allerede Alexander den Forste 
havde segt at skabe en saadan, og den senere Finans- 
minister, Friherre Cancrin, anvendte systematisk et vold- 
somt Beskyttelsessystem for kunstig at indfere den. Det 
var nu dels Kronens Bender, men dog iser de Adeliges 
Livegne, som bleve sendte hen at arbejde i de Fabrikker, 
der bleve anlagte. Selv i de store Steder skaffedes der 
paa denne Maade Arbejdere, og det berettes saaledes af 
Friherre von Haxthausen — en preussisk Rejsende, som 





re 


lle 





219 


allerede i Fyrrerne gjennemrejste Riget, og fra hvem vi 
have nogle af vore bedste Oplysninger om Rigets Til- 
stand —, hvorledes de tjenende Livegne, der for paa 
middelalderlig Vis, undertiden endogsaa i Tusendvis havde 
opfyldt enkelte store Adeliges Boliger i Moskva, nu plud- 
selig af deres Herrer vare blevne forvandlede til Arbej- 
dere i Fabrikker. Herved blev der ikke blot paalagt en 
Del af de Livegne nyt Arbejde; men den kunstige Bort- 
dragen af mange Krefter til Industrien skabte tillige ofte 
stor Trang til Arbejdskraft i Agerbruget og foregede der- 
ved Anvendelsen af dem, der vare blevne tilbage paa 
Landet. Forbudet mod at tage mere end 3 Dage om 
Ugen af Bonderne synes lige saa lidt som den senere 
Tids Forbud mod at selge Benderne uden Jord at have 
havt stor Betydning; det kunde paa mange Maader om- 
gaas, og det var tidligere heller ikke forbudt at flytte 
Folk fra Bondernes Klasse over til de endnu mere af- 
hengige Husslavers Stand. Godsejerne havde paa mange 
Maader i det Hele den storste Myndighed over de Livy- 
egne. De skulde have hans Tilladelse til at indgaa 
fEgteskab. Det var ham, der udskrev til den 15 eller 
20 Aars Soldatertjeneste. Han kunde, naar han vilde, 
sende den Livegne til Sibirien, og naar hverken han eller 
Kommunerne paa Krongodserne, som havde den samme 
Ret over for de Medlemmer af Kommunen, som ikke op- 
forte sig godt, ret ofte benyttede sig af denne Straffe- 
maade, saa kom dette kun af, at det var noget dyrt at 
sende Folk til Sibirien, og at det heller ikke var videre 
fordelagtigt for Godsejeren selv, som derved mistede 
noget af sin Arbejdskraft. Han var i det Hele sine 
Bonders Ovrighed, og selv Klager, de havde at fore- 
bringe, skulde gaa igjennem ham. Naar man undertiden 








220 


har sagt, at Godsejerne som oftest vare bedre mod deres 
Bonder end Embedsmendene mod Benderne paa Kron- 


godserne, fordi de Forstes egen Interesse bragte dem til 
at se paa, at deres Bonder dog ikke bleve altfor sterkt 
udsugede, saa er dette, for saa vidt det har veret rigtigt, 
kun et Vidnesbyrd om Tilstandens Slethed paa Kron- 
godserne, ikke et Vidnesbyrd om dens Godhed paa de 
Adeliges Godser. Ganske vist vare Herrerne til Gjengjeld 
for alle deres Rettigheder forpligtede til at give de Liv- 
egne deres Underhold. Men naar disse for saa vidt virkelig 
befinde sig bedre end det lavest staaende Proletariat i 
andre Lande, som de maaske nok sjeldnere lide Ned i 
strengeste Forstand, kommer dette dog vist nok iser af 
den kommunale Ordning, som ogsaa er bevaret paa Ade- 
lens Godser. Den bidrager lige saa vel som Livegen- 
skabet til at gjore Befolkningen sorglos og ligegyldig — 
Enhver faar alene ved sin Existens Ret til at benytte 
sin Del af Kommunens Agerjord, Gresgange, Skove, Jagt 
og Fiskeri —, men den frembyder tillige Fordelene ved 
en organiseret Understottelse. Overalt i Evropa, fra den 
tidligere Middelalder i Frankrig indtil Festevesenets Ud- 
vikling hos os, fra det sextende Aarhundrede af, har det 
veret karakteristisk, hvorledes til den sterste personlige 
Afhengighed svarer fast Besiddelse af Jorden for de Af- 
hengige. Denne er vel iser fremkommen derved, at 
Herrerne have holdt paa deres Undergivne, men den er 
til Gjengjeld bleven en Modvegt mod disses i ovrigt ret- 
lose Stilling ; et patriarkalsk Forhold har udviklet sig, er 
gaaet over i Sederne og ogsaa ofte i Lovgivningerne. 
Saaledes er det ogsaa i hej Grad karakteristisk, hvorledes 
der i Rusland har udviklet sig den Anskuelse, at de ret- 
lose Bonder skulde have Ret til Jorden. Bonderne skulde 









? 












tte 
igt 








221 


tilhore Adelen, men Jorden atter endogsaa vere Bonde- 
kommunernes Ejendom. Slige Setninger have vistnok 
ikke kunnet hevdes; men allerede det er ejendommeligt, 
at de have kunnet gjore sig gjeldende endogsaa med en 
saadan Styrke, at selv Regeringen har maattet tage Hen- 
syn til dem. Det var da vist nok dette Kommunernes 
Forhold over for samtlige deres Medlemmer og over for 
Godsejernes Jord, som — paa den ene Side selv en Hin- 
dring for den fri individuelle Udvikling — paa den anden 
Side tillige bidrager vesentlig til i Praxis at mildne Trel- 
dommen. Den i Storrusland udviklede Kommune er selv 
et Udtryk for den samme ejendommelige russiske Aand, 
som har skabt Treldommen; men denne seregne russiske 
Karakter og Taenkemaade maa man atter tage i Betragt- 
ning som i flere Henseender givende Slaveriet en mildere 
Karakter. Den treder f. Ex. i hoj Grad frem, naar vi 
sammenligne den russiske Treldom med det amerikanske 
Negerslaveri. Der er i flere Henseender Lighed i Rets- 
stilling og Lighed i Virkninger. Begge Steder bidrager 
Afhengigheden til at forderve Samfundet, i det den paa 
en Gang nedverdiger de Undergivne og tillige brutaliserer 
Herrerne. Men naar man betragter den virkelige Tilstand, 
kan det ikke negtes, at der dog tillige er den storste 
Forskjel. Man kan med Rette pege paa den store oko- 
nomiske og individuelle Udvikling, som navnlig i de nord- 
amerikanske Fristater paa en Gang har gjort Slaveriet 
strengere og tillige mere foleligt. Saa er der ogsaa 
Raceforskjellen mellem Negrene og deres Herrer. Man 
kan paa den anden Side pege paa det russiske Folks 
usedvanlig sterke nationale og religiose Enhedsfolelse. 
At det kun var den russiske Adel, der maatte besidde 
Livegne, som det kun var den, der maatte eje Godserne, 









222 


har vel saa meget mindre veret af Betydning, som denne 
Adel ikke vesentlig er nogen historisk udviklet Adel, men 
ferst og fremmest bestaar af hele den talrige og som 
bekjendt til Dels fordervede Embedsstand. Man kan med 
mere Foje tale om den hele historisk udviklede Skik og 
Brug. Men fremfor Alt er det dog vist nok denne det 
russiske Folks uudviklede Barnlighedens Aand, der her 
har gjort sig gjeldende, paa den ene Side Almuens saa 
utrolig sorglose Sind, der mindre foler og tillige mere 
berettiger Tvangen, paa den anden Side Herrernes lave 
Fordringer og naturlige Godmodighed. Livegenskabet i 
Rusland har veret en af de sterkeste Hindringer for al 
personlig Udvikling, det har veret det baade nedad og 
op efter. Men det har atter selv helt igjennem baade i 
den ene og i den anden Retning veret et af de ster- 
keste Udtryk for denne forunderlige russiske Aand — 
paa den ene Side Barnligheden og Oprindeligheden, paa 
den anden Side Raaheden og Vilkaarligheden — denne 
Aand, der preger Alt i hint uhyre Grenseland mellem 
Evropa og Asien lige fra Bondekommunen til Tsarens 
Eneherskermagt. 

Endnu under Krigen paa Krim og ved Nikolaus’ Dod 
bestaar , Livegenskabet. 








1a 
1é 


1S 











Ir en Jernbane et Monopol? 


(Efter :Economist».) 


Det vil formentlig vere Leserne bekjendt, at der i den 
senere. Tid i England. har rejst sig en sterk Stemning 
for at lade Jernbanerne, ligesom det er sket med Tele- 
graflinjerne, gaa over til at blive Statsejendom. Man har 
faaet en Mistanke om, at den indbyrdes Konkurrence, 
som Jernbaneselskaberne skulde gve mod hinanden, i det 
Vesentlige er en Illusion, og at folgelig den Betryggelse, 
som Publikum heri skulde sege imod en vilkaarlig Be- 
handling fra Jernbaneselskabernes Side, i Virkeligheden 
ikke existerer. Det Udvalg, der er blevet nedsat til at 
drefte Spergsmaalet om en Sammensmeltning af Jern- 
banerne, har begyndt sin Undersegelse med at rejse dette 
Spergsmaal, og Resultatet af denne Undersegelse frem- 
gaar tilstrekkelig af folgende Artikkel, hvori «Economist» 
gjor Rede for den afgivne Beretning. 

«Den Beretning, som Mr. Chichester Fortescue har 
afgivet til Udvalget angaaende Jernbanernes Sammen- 
smeltning, og som dette Udvalg i det Hele har tiltraadt, 
er serdeles velskreven og adskiller sig i Serdeleshed 
derved fra mange lignende Dokumenter, at den stadig 
fastholder en bestemt Tankegang. Mangen en Beretning 
ser ud, som om et Medlem af Komiteen havde havt det 
Hvery at fremdrage interessante Enkeltheder, medens et 
andet sammenkjeder dem med ganske almindelige Re- 








224 


sonnementer, der ikke engang altid passe sammen dermed. 
Men der er Intet af denne Art her, Alt er klart, nyttigt 
og forretningsmessigt. Beretningen underseger med stor 
Omhyggelighed, om Jernbaneselskaber ere i Besiddelse 
af Monopoler eller ikke. Dette er det forste Punkt i hele 
Sagen. Ved man ikke, hvor vidt Principerne for Frihandel 
her ere anvendelige eller ikke, kan man ikke engang 
gjore Begyndelsen til en fornuftig Jernbanepolitik. Alle 
tidligere officielle Dokumenter have i dette Punkt veret 
svyevende, men denne Beretning er klar og bestemt. 
For det Ferste omhandler den Konkurrencen imellem 
flere Jernbaner. I Jernbanernes Begyndelse var denne 
Art af Konkurrence, som nu uden Tvivl er den vigtigste, 
kun lidt paaagtet. Man gik ud fra, at Jernbaner vilde 
blive sjeldne, og at en enkelt Jernbane maaske kunde 
bestaa imellem to store industrielle Steder, men at Be- 
tingelserne for at gjore selv en eneste Jernbane indbrin- 
gende vare sjzldne, og at mer end enJernbane neppe kunde 
svare Regning noget Sted. Man troede end videre, at der 
vilde blive en endnu langt virkningsfuldere Konkurrence end 
den imellem flere Jernbaner, nemlig Konkurrencen paa 
hver enkelt Jernbane. Kanaler — det eneste Samferd- 
selsmiddel, der syntes at frembyde et Precedens — vare 
blevne benyttede efter dette Princip. For en Del i det 
Mindste var det ikke alene Kanalselskaberne, der gjorde 
Brug af Kanalerne, men ogsaa private Handlende. Men 
de store Drivkrefter, der udfordredes ved,.og de store 
Farer, der knyttede sig til en Jernbane, nedvendiggjorde 
en hel anden Fremgangsmaade. Man kunde ikke tillade 
et hvilket som helst Antal af private Handlende at sette 
et hvilket som helst Antal Tog i Gang paa en Jernbane. 
Resultatet vilde blive en uendelig Rekke af Ulykkestil- 








ed. 
tigt 
stor 
Ise 
ele 
del 
ing 
ille 
ret 











225 


felde. I dette Punkt, som i flere andre, har England 
havt det Uheld at vere den foerste Ophavsmand. Frem- 
mede Nationer, der kunde drage Fordel af Englands Ex- 
perimenter, saa deraf, hvad Jernbaner i Virkeligheden 
vare, og hvad de ikke vare. Men vi, som ikke havde 
Noget at rette os efter, begyndte med den falske Fore- 
stilling om Umuligheden af en Konkurrence imellem flere 
Jernbaner og bragte derfor fra forst af Forvirring ind i 
vor Lovgivning. 

For det Andet udtaler Komiteen bestemt, med Hensyn 
til den eneste Art af Jernbane-Konkurrence, vi tenke 
paa nu, Konkurrencen imellem Jernbanerne indbyrdes, 
at i Hovedpunktet, nemlig Fastsettelsen af Tax- 
terne, existerer der ikke lenger nogen Konkur- 
rence. «Der har,» siger den, «ved forskjellige Lejlig- 
heder veret virkelig Konkurrence imellem Jernbanesel- 
skaberne med Hensyn til Taxterne, og det er muligt, at 
de nuverende Priser endnu bere Spor af denne Kon- 
kurrence. Men dog maa det tages som en almindelig 
Regel, at der nu for Tiden ikke er nogen virksom Kon- 
kurrence imellem de forskjellige Jernbaner med Hensyn 
til Taxterne. Hvor forskjellige Selskaber have Linjer 
imellem de samme Steder, treffes der en Overenskomst 
om Priserne. Saaledes kreve ikke blot London og North- 
Western, Midland og Great-Western Jernbanerne den 
samme Betaling imellem Manchester og Southhampton; 
men de binde gjensidig hinanden ved en Overenskomst, 
saa at den ene ikke kan nedsette Prisen uden med Sam- 
tykke af de andre to. Dersom en ny Jernbane nogen 
Sinde skulde opstaa med Lefte om lavere Priser, kan 
man vere vis paa, at den efter kort Tids Forlob vil treffe 


Overenskomst om at fastsette lignende Taxter som dem, 
15 








226 


dens oprindelige Medbejlere bruge. Prisen for Befor- 
dring fra et Punkt af Landet til et andet er saaledes 
fastsat af Jernbaneselskaberne ved venskabelig Overens- 
komst og ikke ved fjendtlig Konkurrence. Frihandelens 
«natural selection» gjelder ikke her. Publikum kan ikke 
kjobe paa det billigste Marked; der er kun et Marked, 
arrangeret til Fordel for Selgerne. Dersom der her 
kunde finde Frihandel Sted, vilde det sterste Antal af 
Personer og Gods, som de mest driftige Handlende vilde 
bebyrde sig med, blive befordret med den mindst mu- 
lige Profit for disse, hvilken de mest underbydende af 
saadanne Handlende vilde tvinge de andre til at vere til- 
fredse med. Maximum af Folk og Varer vilde blive be- 
fordret for et Minimum af Nettoindtegt; men vore Jern- 
banebestyrere se hen til deres Udbytte; de befordre 
saaledes for at frembringe et Maximum af Nettoindtegt, 
uden at bryde sig om, at kun et Minimum af Per- 
soner eller Gods er blevet befordret. En slig Kombina- 
tion skader ikke alene den nuverende Tid, men den lader 
sig end ikke forbedre for Fremtiden. Der er en stor «vis 
inertie» i alle indviklede Foranstaltninger. Et System af 
Taxter, hvorom adskillige Selskaber ere komne overens, 
maa vere vanskeligt at forandre. Uden en vigtig Grund 
er det ikke Umagen verd at paatage sig én slig Ulejlig- 
hed, og naar Konkurrencen er borte, er der i ovrigt kun 
faa vigtige Grunde. Kun faa Selgere gjore sig den Ulej- 
lighed at nedsette deres egne Priser. Og folgelig vil et 
saadant aftalt Taxtsystem have samme Gyldighed paa sit 
Omraade som en en Gang for alle vedtagen Lov. 

Med Hensyn til Hovedpunktet konstaterer saaledes 
Komiteen, at der i Virkeligheden ikke er nogen Konkur- 
rence imellem Jernbanerne uden i nogle ubetydelige og 











227 


underordnede Punkter. Den mener, at saalenge to Jern- 
baner, som ikke ganske ere sammensmeltede med hin- 
anden, befordre Personer og Gods imellem de samme 
Steder, ville de legge et Tryk paa hinanden. Dersom 
den ene insisterer paa en meget ublu Taxt, driver den 
maaske den anden til at konkurrere med den, snarere 
end til at forene sig med den, og folgelig virker, saa 
lenge som deres Interesser ikke for bestandig ere for- 
enede ved en Sammensmeltning, den gjensidige Frygt til 
en vis Grad som en Stopper paa dem begge. I andre 
Retninger har Konkurrencen ogsaa en Del at sige, men 
mere indirekte. Til Trods for den store Mengde af 
Overenskomster, som Jernbaneselskaberne have truffet, 
er det muligt for et Selskab at tilbyde Bekvemmeligheder 
og Nemheder, som et andet ikke giver, uden at bryde, 
eller at synes at bryde, de Betingelser, de have fastsat 
med hinanden, med Hensyn til ligelige Taxter. Togenes 
Afgangstider kunne vere mere bekvemme, Togene mere 
hurtige, Vognene mere hyggelig indrettede, og Lettelserne 
ved at faa Gods besorget sterre paa en Jernbane end 
paa en anden. Paa alle slige Maader ville Jernbaner, 
som arbejde efter en felles Plan, og det i en ikke saa 
lille Udstrekning, konkurrere med hinanden.  Iltog blive 
afsendte paa samme Tid af de forskjellige Baner til de 
samme Steder; men om det i Lengden er fordelagtigt 
eller ufordelagtigt for Publikum, er tvivisomt. Felgen af 
slig Konkurrence siges dog at vere den, at Betjeningen 
paa Stationerne bliver bedre, at Besveringer tages til Folge, 
at Gods expederes i rette Tid til at naa et Dampskib osv., 
og et enkelt Vidne har erkleret, at der indrommes ser- 
lige Kunder en Rabat, som i Virkeligheden er lig en 


Taxtnedsettelse. Men Muligheden af, at et af de sam- 
15° 








228 


virkende Selskaber skulde lese sig fra en Overenskomst 
med Hensyn til Taxterne, fordi det tenker, at Bestem- 
melserne ere altfor trykkende for Publikum, kan blot 
undtagelsesvis forhindre en hensynsles Politik. Det kan 
undertiden forhindre en Overvurdering af, hvad der 
maa anses fordelagtigt for de forenede Selskaber, men 
det over ingen Indflydelse paa et i det Hele tilsyne- 
ladende rimeligt Overslag; det virker ikke til at lade 
dem befordre den sterst mulige Mengde Gods for den 
laveste Pris, som en Handlende under en ubegrenset 
Konkurrence kunde vere tilfreds med. For saa vidt der 
derimod er Konkurrence imellem Jernbanerne i Henseende 
til, hvad Komiteen kalder Lettelser, er dette upaatvivlelig 
en virkelig Konkurrence; men det er dog kun en Kon- 
kurrence af underordnet Betydning. Dersom Prisen_paa 
Bred blev bestemt ved en Forening af Bagere, vilde det 
kun vere en uvesentlig Erstatning, at der var Konkur- 
rence med Hensyn til de Tidspunkter, da man kunde faa 
frisk Bred. Ved Befordring som ved Kjob af Brod er 
Prisen Hovedsagen; hvis Prisen bestemmes ved Konkur- 
rence, gjelder Frihandelens Princip, hvis den bestemmes 
ved Aftale mellem Selgerne, er der Monopol. 

Komiteen udtaler derfor bestemt, at Jernbanerne, 
selv hvor der bestaar flere saadanne ved Siden af hin- 
anden, ere Monopoler. Det har taget mange Aar, inden 
de til Undersogelse af Jernbaneforhold nedsatte Komiteer 
have faaet gjort denne Opdagelse, og Publikum er neppe 
kommen saa vidt endnu. Det vilde ikke vere vanskeligt 
at lave en udferlig Anthologi af taabelige Udtalelser og 
taabelige Resonnementer, der skyldes fremragende Stats- 
mend, som have troet paa Konkurrencen imellem Jern- 
baner og troet, at der altid vilde bestaa en saadan 














229 


Konkurrence. I dette Punkt vil Komiteens Beretning 
overraske sterste Delen af Publikum, som forestiller sig 
en langt sterre Konkurrence imellem Jernbanerne, end 
der i Virkeligheden er. 

I to andre Punkter vil Beretningen maaske overraske 
Publikum i modsat Retning. Den fremhever nemlig, at 
der ved Hjzlp af andre Transportmidler oves en Kon- 
kurrence med Jernbanerne, som de fleste Mennesker ikke 
kjende Noget til. «For det Forste», siger den, «kan det 
ikke betvivles, at der finder virkelig Konkurrence Sted i 
Henseende til Befordring imellem Byer, imellem hvilke 
der er Soefart. Seen er en Landevej, som ikke kan sper- 
res, og som giver et hvilket som helst Antal af Konkur- 
rerende Adgang til der at soge deres Lykke. Skibe blive 
hurtig byggede, og der drages hurtig Fordel ved dem, 
og bestandige Forbedringer ved Bygningsmaaden opfordre 
til uopherlig at fortsette Arbejdet. Og hurtig, som Ski- 
bene bygges, overferes de — og det endnu hurtigere — 
fra en Rute til en anden. Hvor der trenges til Skibe, 
kan man vere vis paa, at denne Trang snart bliver fyl- 
destgjort. Hvor derfor Skibe konkurrere med Jernbaner, 
ere disses Taxter i Almindelighed overordentlig lave. 
Dette er i nogen Udstrekning Tilfeldet med. Passager- 
befordringen imellem London og Margate eller Ramsgate, 
imellem Liverpool og Glasgow og imellem London og 
Aberdeen; men det er dog langt mere Tilfeldet med Hen- 
syn til Gods. Virkningen af denne Konkurrence er heller 
ikke alene indskrenket til de to Steder, som ere for- 
bundne med hinanden ad Sovejen. Saaledes paavirker 
f. Ex. Konkurrencen i Trafikken mellem engelske og irske 
Sesteder ikke blot Dampskibstaxterne paa de konkurre- 
rende Linjer, men ogsaa Taxterne paa de Jernbaner, der 








230 


fra London fore til de forskjellige Havnesteder. Et andet 
Punkt, som det er af Vigtighed her at have for Qje, er, 
at en Nedsettelse i Taxterne, der rammer en hvilken som 
helst Art af Gods paa Vejen fra et Produktionssted til 
et vist Marked, vil regulere Befordringsomkostningerne for 
alt Gods af samme Art, der andensteds fra fores til det 
samme Marked. Dersom saaledes f. Ex. Taxten for Til- 
forselen af Kul fra Newcastle til London ved Sekonkur- 
rencen bliver nedsat, vil denne Nedsettelse bestemme 
Prisen for Tilferselen af Kul til London fra hvilket som 
helst Sted. Folgelig er Konkurrencen ved Setransport et 
vigtigt Element ved Bestemmelsen af Taxterne for Jern- 
banegods og virker betydelig baade indirekte og direkte. 
Hvilken Udstrekning denne Konkurrence har, kan til Dels 
vurderes efter, hvad et meget kompetent Vidne har ud- 
sagt, nemlig, at han efter nogle Undersoegelser paa dette 
Omraade tror, at det har Indflydelse paa Godstaxterne 
paa tre Femtedele af alle det forenede Kongeriges Baner. 

I Almindelighed vil man neppe vere tilbojelig til at 
tillegge denne Sekonkurrence saa stor Betydning, og vi 
ere ikke i Besiddelse af den Vidneforklaring, paa Grund 
af hvilken Komiteen har anslaaet dens Betydning saa 
hejt. Med den sedvanlige Negligeren af Publikums On- 
sker ere de for denne Komite afgivne Vidneforklaringer 
endnu ikke blevne offentliggjorte og ville rimeligvis ikke 
blive offentliggjorte, fer denne Beretning ganske er op- 
hert at vere Gjenstand for Omtale og Opmerksomhed. 
Men vi ere tilbojelige til at tro, at den omtalte Konkur- 
rence for sterste Delen kun vedrerer Befordringen af 
tungt Gods. De lettere Pakker, der udgjore en meget 
indbringende Del af Godstransporten, blive meget sjxiden 
befordrede tilSes. Med Hensyn til Personers Befordring, 





et 








231 


kan Seen slet ikke stilles ved Siden af Jernbanerne; det 
er en altfor langsom, ubehagelig og usikker Maade at 
rejse paa. 

I det Hele er denne serlige Konkurrence en heldig 
Folge af vor isolerede Beliggenhed. Det er neppe Umagen 
verdt i noget andet Land at tale om Sokonkurrencen i 
Forhold til Jernbanerne.”*) 

Imellem Jernbaner og Kanaler existerer der en lig- 
nende Konkurrence, men den er lokal, usikker og for- 
svindende. 

Komiteen siger saaledes: 

«Det er indlysende, at hvor der er Konkurrence imel- 
lem en Kanal og et stort Jernbaneselskab, kan dette 
sidste nedsette sine Taxter under den gengse Trafik paa 
Grund af de talrige Indtegter, det har fremfor Kanalen, 
saa at denne sidste snart maa overgive sig. Den vigtig- 
ste Maade, hvorpaa Jernbaneselskaberne have sikret sig 
mod Kanalkonkurrence, har imidlertid veret Kjobet af 
vigtige Mellemled imellem de enkelte Kanaler, og Vanske- 
liggjorelse af den gjennemgaaende Trafik. Syd for Bir- 
mingham er der saaledes nogle uafhengige Kanaler, som 
staa i Forbindelse med hinanden, medens der er andre 
Kanaler, som burde staa i neje Forbindelse med hine, 
men ere faldne i Henderne paa Jernbaneselskaber. Det 
berettes nu, at private Pramme uden videre gaa over fra 
den ene til den anden af hine samvirkende Kanaler, og 
at disse indromme serlig gunstige Betingelser for slig 
gjennemgaaende Trafik; men at Jernbaneselskaberne vegre 
sig ved at indremme lignende Begunstigelser paa deres 


*) Det vil let ses, at netop Danmark i denne Henseende til Dels 
kan stilles ved Siden af England. 








232 


Kanaler og i visse Tilfelde opkreve et Slags Bomafgift, 
d. v. s. en hej og nesten prohibitiv Afgift for Pramme, 
som fra de uafhengige Kanaler ville ind i deres. 

Ogsaa paa andre Maader slaa Jernbanerne Kanalerne 
af Marken. Den simpleste Fremgangsmaade er, at gjore 
Kanalerne verdilese ved en uopherlig Konkurrence, og 
dernest at opkjabe dem. Lovgivningen kan ikke gjore 
noget videre i den Sag. Parlamentet kan ganske vist af- 
slaa at bekrefte et hvilket som helst Salg af Kanaler ved 
Jernbaneselskaber, men i de fleste Tilfelde kunne Jern- 
banerne, om de ville, drive Kanalerne til en Fallit. I 
Frankrig blive Kanalerne i Virkeligheden underholdte af 
Staten, men dette vilde i England vere en Umulighed. 
Intet kan i Sandhed vere saa absurd som at give en 
Jernbane Eneret, og da at lade en Kanal gribe forstyr- 
rende ind i denne Eneret. 

Med Undtagelse af nogle faa begunstigede Steder 
kunne vi ikke vente, at Kanalernes Konkurrence imod 
Jernbanerne skal blive vedvarende, og i Forhold til hele 
Landets Trafik er den kun af liden Vigtighed. Derfor er 
i Hovedsagen Resultatet af de mest omhyggelige Under- 
segelser dette, at en Jernbane er et Monopol; at der 
ikke kan finde nogen Konkurrence Sted paa en enkelt 
Jernbane, og at der i Lengden ikke er nogen virkelig 
Konkurrence imellem flere Jernbaner; at i de fleste Til- 
felde intet andet Befordringsmiddel kan konkurrere med 
dem, og at det kun er i ganske enkelte Tilfelde, at Se- 
eller Kanalkonkurrencen kan indvirke paa deres Taxter. 

Nu maa det engelske Publikum selv overveje, hvor- 
lenge det vil taale disse Monopoler, og paa hvilken Maade 
det bedst kan tilintetgjore dem.» 











233 


Smaa Meddelelser. 


Udstillingspriser og Udstillingsbeseg. Det har en ikke 
ringe Interesse at undersege, hvilken Indflydelse de daglige 
Adgangspriser have havi paa Besgget i den nys sluttede Indu- 
striudstillng. Men en slig Undersegelse frembyder mange 
Vanskeligheder; thi mange andre Omstendigheder end Prisen 
have medvirket til at gjore Beseget sterre eller mindre til for- 
skjellige Tider. Bortset endog fra Vejret, hvis Indflydelse i saa 
Henseende neppe har veret saa ganske ringe, har saaledes 
dels de forskjellige Tidspunkters sterre eller mindre Nerhed ved 
Udstillingens Aabning eller Lukning, dels Dagenes forskjellige 
Lengde, dels overhovedet den forskjellige Aarstid saa vel som 
Ferietiden ovet en betydelig Indflydelse, ligesom  selvfolgelig 
Sendage og Hverdage ikke godt kunne sammenlignes. Hoved- 
regelen ber vere den, at man saa vidt muligt sammen- 
ligner ensartede Perioder til forskjellig Pris med hinanden og 
udelukker de Dage, da seregne Forhold notorisk have gjort 
deres Indflydelse gjzldende, saasom Slutningsdagen den 28de 
Oktober og Valgdagen den 20de September. 

Det viser sig da forst strax, at Nedsettelsen af Prisen 
fra 4 til 2 Mk. ikke blot har foraget Beseget overordentlig 
meget, men vist nok tor siges at have ligefrem foreget Ind- 
tegten, samlidig med at saa mange Flere kom til at nyde 
Godt af Udstillingen. Vel maa det ikke glemmes, at en stor 
Del af dem, der vare ivrige for at se Udslillingen netop i den 
forste Tid, toge Abonnementskort; men paafaldende bliver det 
dog lige fuldt, hvilken Indflydelse Nedsettelsen ojeblikkelig har 
ovet. Medens der saaledes de forste to Dage (14de—15de 
Juni) kun medte — foruden Abonnenterne, som helt igjennem 
ere holdte ude af Betragtning — henholdsvis 1088 og 1121, 
og de to forste Sendage (16de og 23de Juni) henholdsvis 2083 








234 


og 2425 Besegende, kom der strax de to forste 2-Marks-Hverdage 
(28de Juni og Aste Juli) 3210 og 4063, og de to forste 2- 
Marks-Sendage (d. 30te Juni og 7de Juli) 8253 og 9282 Be- 
segende, saa at den samlede Indtegt af de fire nevnte 4-Marks- 
dage kun var 4,478 Rdl., medens den samlede Indlegt af de 
fire nevnte 2-Marksdage var 8,269 Rdl. eller henved det 
Dobbelte. Forskjellen fremtreder endnu klarere ved at be- 
tragte folgende Tal: 

Onsd. d. 26de Juni . . 1212 a 4 Mk. 

Torsd. d. 27de — ..1243 24 — 

Fred. d. 28de — .. 3210 a2 — 

Lord. d. 29de — .. 910484 — 


Mand. 4d. Aste Juli . . 4063 a 2 — 
Tired. d. 2den — .. 3819 82 — 
Fredag a. 5te — .. 3893 A 2 — 
Lordag d. 6te — .. 1185 a4 — 
Mand, a. 8de — .. 5283 42 — 


Der synes ingen anden Forskjel at have veret paa disse 
Dage end Prisen; men saa snart denne synker til det Halve, 
sliger Besoget til det 3- 4 4-Dobbelte. Tages den sidste 4- 
Marks-Uge, Sendag d. 23de til Lerdag d. 29de Juni (exklus. 
Fredag, der var en 2-Marks-Dag) og den ferste 2-Marks-Uge, 
Sendag d. 30te Juni til Fredag d. 5te Juli (Lerdag var Prisen 
4 Mk.), saa faas for de ferste 6 Dage en samlet Indtegt af 
6,313 Rdl., for de sidste 6 derimod 9,136 Rdl. eller henved 
en halvy Gang mere. Og helt igjennem viser det sig, at 
paa de Dage, da Prisen fremdeles var 4 Mk., synker Besgeget 
til "/s og derunder af, hvad det var paa de nermest forud- 
gaaende og eflerfolgende Dage, og det, hvad enten det er 
Fredag eller Lordag, der gjores til 4-Marks-Dag, saaledes f. Ex. 
fra den forste Tid 

Fredag 4. 12te Juli . . 4079 & 2 Mk. = 1359 Rdl. 4 Mk. 


Lerdag d. 13de — ..135844— = 905 — 4 — 
Fredag d.19de — .. 4800 8 2 — = 1600 — » -— 
Lerdag d. 20de — .. 1552 84 — = 1034 — 4 — 


og fra den sidste Tid (bortset fra Valgdagen, som var den 
sidste 4-Marks-Dag) 





age 


en 





235 


Fredag d. 6te Septbr. . . 1095 4 4 Mk. = 730 Rd). » Mk. 


Lordagd.7de — .. 4495 22 — == 1493 — 2 — 
Fred, d.13de — ..1022a4— — 681 — 4 — 
Lord.d.14de — .. 3329582 — — 1108 — 2 — 


Vil man nu dernest undersege Virkningen af Prisens 
yderligere Nedszttelse ti] 1 Mk., da viser det sig sirax, at en 
direkte Sammenligning imellem 4-Marks- og 1-Marks-Dage saa 
godt som slet ikke lader sig anstille. Medens nemlig den 
sidste 4-Marks-Dag — bortset fra Valgdagen — var d. 13de 
Septbr., var den foerste 16-Skillings-Dag d. 24de s.M. Selv 
bortset fra Vejrforholdene, der paa denne Tid vare meget uhel- 
dige, vil det let ses, at en Sammenligning imellem Besgget i 
Juni og Juli Maaneder, da Udstillingen havde hele Nyhedens 
Interesse, eller i Juli og Avgust Maaneder, da de Sommerrej- 
sendes og Feriebessgendes Tal er stort, med Oktober Maaned 
og den sidste Uge af September, vilde vere meget urimelig. 
Men hertil kommer endnu, at der ligefrem i kvantitaliv Hen- 
seende var en vesentlig Forskjel, i det Udstillingen i Juli 
Maaned stod aaben til Kl. 8 Aflen, medens den ji Oktober 
lukkedes Kl. 4, hvorved der derhos efter almindelige kjoben- 
havnske Forhold ikke godt kunde vere Tale om serskilte Efter- 
middagsbessg, hvorved felgelig Besogenes Antal maatte ind- 
skrenkes endnu mere end i Forhold til Timetallet. Det vilde 
derfor under alle Omstendigheder vere ubilligt at forlange, 
at Marks-Dagene i Oktober skulde have givet mere end °/s af 
den daglige Indtegt, som 4-Marks-Dagene i Juli-Avgust havde 
givel. 

Sammenligne vi nu imidlertid de to forste Uger af Ok- 
tober med de — bortset fra Valgdagen — 4 sidste 4-Marks- 
Dage nemlig d. 16de Avgust—13de September som dem, der 
i alt Fald komme Oktoberdagene nermest i Henseende til ud- 
vortes Belingelser, saa finde vi, at, medens disse 4-Marks-Dage 
i Gjennemsnit have veret bessgte af 1030 Personer og folgelig 
givet en Indlegt af 687 Rdl. hver, have 16-Skillings-Dagene 
i de to ferste Uger af Oktober iGjennemsnit veret besegie af 
3894 Personer og allsaa givet en Indlegt af — 649 Rdl. 
Tages alt det oven Anforle i Betragining, tor det vist nok siges, 








236 


at dette Resultat overtreffer alle rimelige Forventninger og 
endnu yderligere taler sterkt til Fordel for de lave Priser. 

Imidlertid er det selvfelgelig ingenlunde vor Mening, at 
en hvilken som helst Prisnedsettelse altid skulde forgge Fre- 
kvensen i samme Forhold eller endnu sterkere; der er natur- 
ligvis en rimelig Grense, ned under hvilken en fortsat Ned- 
setlelse ikke bevirker en tilsvarende Foregelse i Frekvensen. 
Dette viser sig nemlig ved at sammenligne den Indflydelse, 
som en Nedsettelse af Adgangsprisen lil 1 Mk. har gvet paa 
Besoget i Forhold til Besoget paa 2-Marks-Dagene, sammen- 
lignet med den Forsgelse i Besoget, som Nedsettelsen fra 4 
til 2 Mk. fremkaldte. Medens nemlig denne sidste Nedszttelse 
foregede Besggenes Antal til langt mere end det Dobbelte og 
saaledes medferte en absolut Indlegtsforagelse, har Nedsettelsen 
fra 2 til 1 Mk. ingenlunde kunnelt medfore en Forogelse af 
Indtegten. Det felger ogsaa af sig selv, al en Nedsettelse af 
Prisen til det Halve maa virke desto sterkere, jo hoejere denne 
var; absolut taget er jo Nedsetielsen fra 4 til 2 Mk. dobbelt 
saa stor som fra 2 til 1 Mk. I ovrigt maa det atter her 
erindres, at en Sammenligning vanskeliggjores derved, at Ned- 
settelsen forst indlraadte d. 24de September, altsaa paa en 
Tid, da alle de gunstligste Betingelser for Besoget netop vare 
opherte. Indskrenke vi Sammenligningen til Tiden efter d. 23de 
September, finde vi, at den gjennemsnillige Indtegt paa 2-Marks- 
Dage — bortset fra Sendage og fra Slulningsdagen — var 
517 Rdl. 2 Mk., medens den gjennemsniltlige Indtegt af 16- 
Skillings-Dage var — 516 Rdl. 1 Mk. 

Sperger man nu, om de Slutninger, der kunne dra- 
ges af de oven for fremstillede Fakta, finde umiddelbar An- 
vendelse i andre Forhold, navnlig f. Ex. paa Jernbanetaxter, 
saa maa hertil vist nok svares, at en ganske ligefrem og wmid- 
delbar Anvendelse kunne Resullaterne navnlig af den sidst om- 
handlede Nedsettelse efter Forholdenes forskjellige Beskaffenhed 
ikke faa, Thi det er klart, at en Nedszttelse af Prisen for 
nogle Dage i Ugen, medens den tidligere Pris bibeholdes de 
andre Dage, ligefrem medferer en Omfordeling af Beseget, 
saaledes at det aftager paa de Dage, da Prisen er hoj, og til- 





at 
re- 
ur- 


en. 
se, 
aa 
n= 


ed 
for 


el, 
il- 





237 


tager paa de andre. Vel opvejes detle igjen noget derved, at 
saa godt som alle Rejsende, der kuna opholdt sig en kort Tid 
her, utvivisomt benyttede samilige Dage af Opholdet uden Hen- 
syn til Prisen; men en ligefrem Stigning i Indtegten kan dog ~ 
egentlig kun siges at vere til Stede, saafremt den samlede 
Indtegt af begge Slags Dage stiger i Forhold til den fore- 
gaaende Tid. Og i saa Henseende kan der da ikke vere 
nogen Tvivl om den Indflydelse, som Nedsettelsen fra 4 til 
2 Mk. har ovet. Thi medens den samlede Indtegt de forste 
fjorten Dage (14de—27de Juni), da Prisen udelukkende var 
4 Mk., kun udgjorde 13,270 Rdl., steg Indtegten i de neste 
14 Dage (28de Juni—1ile Juli), da Prisen ordentligvis var 
2 Mk., til 19,838 Rdl. Derimod kan der nappe med fuld- 
kommen Sikkerhed. sluttes Noget fra en lignende Betragtning af 
Ugerne for og efter Nedszttelsen til 1 Mk.; at denne ikke 
absolut har foreget Indlegten, er sikkert nok, thi medens den 
samlede Indtegt i de tre sidste Uger for Nedszttelsen var 
27,620 Rdl., var den i de tre forste Uger efler Nedsettelsen 
kun 15,620 Rdl. Men al dette Resultat skyldes de forandrede 
ydre Forhold, fremgaar klart deraf, at det samlede Antal Be- 
seg trods Nedsettelsen i Pris aflog fra 80,160 i det forste til 
58,660 i det sidste Tidsrum. Spergsmaalet bliver altsaa ner- 
mest, hvor meget Beseget vilde vere aftaget, dersom Prisen 
var forbleven uforandret — og detle Sporgsmaal kan ikke 
besvares. 

Den eneste Hovedlere, der derfor utvivisomt kan uddrages 
af alt det Foranstaaende, og som lige saa utvivisomt finder 
Anvendelse paa andre Forhold, saasom Jernbaner, er da den, 
at en Nedsettelse af de hoje Taxter vil ove en langt sterre 
Indflydelse paa Frekvensen end en Nedsetlelse af de lave 
Taxter, Da nu de stedfundne Nedsezttelser af Prisen paa 
Klampenborgbanen have vist sig at svare Regning, tor man 
utvivisomt med saa meget storre Sikkerhed regne paa, at en 
tilsvarende Reform af de hoje Taxler paa de lange Banestrek- 
ninger i endnu hejere Grad vilde betale sig. 

Wi 5 





238 


Aktieselskaber oprettede i Danmark i Tiden fra 1ste Ok- 
tober 1871 til iste Februar 1873. De sidste Aar for den 
fransk-tyske Krigs Udbrud vare paafaldende stille med Hensyn 
lil Spekulation og Paabegyndelse af ny Foretagender, i det Alle 
indsaa, at en frygtelig Kamp maatle komme Lil Udbrud imellem _ 
de to rivaliserende Magter, og derfor afholdt sig fra Foretagen- 
der, som en Krig og deraf folgende Standsning i Forretnin- 
gerne truede med at udsette for altfor stzrke Rystelser. Da 
Krigen var endt, og Kommunen i Paris besejret, aandede hele 
Evropa alter friere, og den Fredsperiode, der nu _paafulgte, 
bragle en hidtil ukjendt Virksomhed paa alle Industriens og 
Handelens Omraader for Dagen. De store Laan, som hele 
Evropa kappedes om at tilbyde Frankrig, bragle en sterk Be- 
vegelse i de finansielle Kredse, og samlidig hermed begyndte 
der, iser i Tyskland, at udvikle sig et sandt Raseri for at op- 
rette Aklieselskaber, der befattede sig med alle Grene af In- 
dustri og Handel. Hver Dag bragte Efterretning om Udvidelsen 
af gamle og Oprettelsen af ny Selskaber. Denne Aktiemani, 
der baade har havt sine gode og onde Sider, holdt sig dog 
ej alene til Tyskland, men bredte sig ogsaa temmelig hurtig 
til Sverig og Danmark, og at Forholdene her have veret meget 
gunstlige for den, vil vere indlysende ved at betragte Antallet 
af oprettede Aktieselskaber her i Landet i Tidsrummet fra den 
iste Oktober 1871 til 1ste Februar 1873. 

Den betydelige Virksomhed, der er udviklet her i de sid- 
ste Aar, skyldes dog hovedsagelig de meget gunslige Aar 1870, 
1871 og 1872, der have veret meget heldige Kornaar, og 
tillige, dels paa Grund af Krigen, dels paa Grund af mindre 
god Hest i Udlandet og deraf folgende sterkere Eftersporgsel, 
have havt gjennemgaaende temmelig hoje Priser paa alle vore 
vigtigste Udferselsprodukter, Imidlertid er der ingen Tvivl om, 
at den sterke Spekulalionslyst i Udlandet ogsaa har indvirket 
smittende her. 

Fra den isteeOktober 1871 til den iste Februar 1873 
ere saaledes folgende Aktieselskaber oprettede :*) 


*) De med * betegnede Anleg ere eldre Foretagender, der ere 
gaaede over til Aktieselskaber, og hvor felgelig kun den nyskabte 








239 


Aktieselskabernes Navn og Aktiekapitalens Aktiekapitalens 
Virksomhed. nominelle Beleb. reelle Belob. 


1. Det kinesiske Dampskibs- 
selskab - +. 190,000 Radi. 190,000 Rdl. 
. Dampskibsselsk, «Kjo- 
benhavn», udvides med 200,000 200,000 
. Dampskibsselsk. «Nor- 
den», udvides med .. 220,000 220,000 
. Dampskibsselsk. «Kjo- 
benhavn-«Malme» .. . 250,000 250,000 
. Sejl- og Dampskibsrede- 
riet af 1873 udvides med 330,000 330,000 
. Dampskibet «Esbjerg» . 130,000 130,000 
. Industribanken udv.med 150,000 71,000 
. Privatbanken udv. med. 2,000,000 2,000,000 
. Landmandsbanken . . . 6,000,000 2,400,000 
. Arbejderbanken 31,000 31,000 
. Herning Bank 100,000 60,000 
. Holbek Bank 200,000 200,000 
. Aalborg Disk.-Bank ud- 
vides med 324,800 324,800 
. Privat Laaneb. udv. med 1,000,000 1,000,000 
. Abeltoft Bank 15,000 15,000 
. Ringkjobing Bank. ... 50,000 50,000 
. Landmandsbanken udst. 
Hyp. Obl. for 600,000 600,000 
. Vestsjellands Folkebank 50,000 50,000 
. Svenborg Bank 100,000 100,000 
. Langelands Bank... . 75,000 75,000 
. Aarhus Privatbank ... 200,000 200,000 
. Holstebro Bank 25,000 25,000 
. Varde Bank 50,000 50,000 
. Aalborg Spritfabrik. . . 500,000 180,000 
. *Kristineberg Fabrik .. 355,000 355,000 


Kapital, bestemt til Anlagenes Udvidelse, burde regnes som «reel 
Kapital» ; denne har det imidlertid ved mange af dem ikke veret 
muligt at angive efter de offentliggjorte Beretninger 





240 


Aktieselskabernes Navn og Aktiekapitalens Aktiekapitalens 


Virksomhed. nominelle Beleb. reelle Belob. 

26. *Fajancefabr. «Aluminia» 400,000 Rdl. 400,000 Rdl. 
27. Renovationsselskabet . . 200,000 — 200,000 — 
28. Rosukkerfabr. «Lolland» 500,000 — 500,000 — 
29. *De danske Rosukker- 

POUTIRKOT.. 6 cea 5,000,000 — 3,000,000 — 
30. *De dsk. Cikoriefabrikker 550,000 — 550,000 — 
31. *Hegnede Teglvarefabrik. 160,000 — 160,000 — 


32. «De Bornholmske Kul- og 
Teglverker ved Hasle» . 500,000 — 500,000 — 


33. *Kastrup Glasverk ... 350,000 — 350,000 — 
34. *Frederiksholms Teglv.. 550,000 — 550,000 — 
35. *Sorthat Kulverk.... 30,000 — 30,000 — 
36. Maglemolle Papirfabrik . 500,000 — 500,000 — 
37. Arnakke Ammoniakfabrik 110,000 — 110,000 — 
38. *Olje- og Sebefabrik ved 

Lyngbyvejen. ..... 200,000 — 200,000 — 
39. Romerske Bade udy. med 5,500 — 5,500 — 
40. Klampenborg Badeanstalt 

udvides med. ..... 53,000 — 47,000 — 
41. Zoologisk Have. .... 100,000 — 24,500 — 
42. *Vesterbros Akvarium . 40,000 — 40,000 — 
43. Drikkehallerne ..... 40,000 —- 18,000 — 
44. *Burmeister & Wains 

Sikibsvart .. cs -.'3 4 3,000,000 — 2,000,000 — 
45. Livsforsikringsselskabet 

MPRA 5.35 en SUL 1,000,000 — 278,000 — 
46. Frederiksberg Sporvej . 135,000 — 135,000 — 
47. Forstedernes Sporvej.. 185,000 — 185,000 — 
48. Det kjabenhavnske Byg- 

Se 56 sma hs 5,000,000 — 1,000,000 — 
49. *Sendersegaard Cikorie- 

ROMMDTIK Ss: <oc.os wd - 120,000 — 120,000 — 
50. «Sevang» (Tastum Se). 550,000 — 550,000 — 
51. «Kolindsund»...... 500,000 — 500,000 — 


I Alt 51 Aktieselskaber, representerende: Nominel Kapital: 
32,924,300 Rdl. Reel Kapital: 21,059,800 Rdl. 

















241 


Foruden disse 6 Dampskibsselskaber, 17 udvidede eller 
ny oprettede Banker, 14 Fabrikker, 5 forskjellige Aktieselskaber, 
1 Skibsverft, 1 Livsforsikringsselskab, 2 Befordringsselskaber, 
1 Byggeselskab og 3 Agerbrugs- og Seudtoerringsselskaber, ere 
imidlertid flere andre Selskaber dannede, hvorom der ej findes 
tilstrekkelige Oplysninger; saaledes ere Dampskibene «Aktiv» 
(Randers), «Jylland» (Horsens), et Dampskib (Helsinger) samt 
Dampskibene «Gorm», «Knud», «Svend» og «Erik» (Kjoben- 
havn) anskaffede af forskjellige Selskaber. Endvidere beslut- 
tedes det at udvide de forenede «nordiske» og «kinesiske» Tele- 
grafselskabers Kapital til 13 Mill. Rdl. 

I—v—l. 


Lidt Jernbanestatistik, Naar vor Tid baade i intellektuel 
og materiel Henseende har taget el saa kolosalt Opsving, saa 
skyldes det — derom ere Alle enige — for en meget ve- 
sentlig Del den storartede Udvikling, Kommunikationsmidlerne 
i dette Aarhundrede have veret Gjenstand for. — I Oldtiden 
havde man ganske vist paa sine Steder et Slags Postvesen: 
det fortelles jo, at Darius I indforte et saadant i Persien. Men 
der er dog ingen Tvivl om, at baade Oldtidens og Middelalde- 
rens Postvesen ikke var meget bevendt; ja selvy langt ind i 
den nyere Tid lod dette meget tilbage at snske, — og hvor- 
for? blandt Andet fordi man savnede gode Veje. — Det er 
forst i sidste Halvdel af forrige Aarhundrede, at man begynder 
en ordentlig Chaussébygning; ja det er endog forst i vort 
Aarhundrede, at man begynder at makadamisere Vejene: det 
var ferst 1812, at Mac Adam lerte af Kineserne den efter 
ham opkaldte Vejbygning. Men fra nu af gaar det frem med 
Kempeskridt: Dampen og Elektriciteten trede i Kommunika- 
tionens Tjeneste; den Rowland-Hill’ske og andre Reformer ind- 
fores, og Folgerne af alle disse Forbedringer ere da ogsaa 
overraskende. Vi skulle til Stette herfor exempelvis anfore, at 
der i 1870 modloges 12 Millioner Breve paa de danske Post- 
kontorer. Og dog er dette kun ubetydeligt i Sammenligning 
med, hvad der modtages i andre Lande. De 12 Millioner for- 
delte mellem en Befolkning paa noget over 1,700,000 Indb. 

16 








Pa 
‘ 


242 


give nemlig kun henved 7 Breve pr. Indb.; men i England 
modtoges der 1871 990 Millioner Breve eller mer end 30 pr. 
Indb.; i Schweiz 54 Millioner eller omtr. 20 pr. Indb.; i de 
Forenede Stater 17, i Tyskland, Belgien, Holland og Frankrig 
omtr. 10 pr. Indb.; i Norge derimod kun 3 pr. Indb., og i 
Rusland og Rumenien, Evropas mest barbariske Lande, kun 
0,6 pr. Indb.! 


Disse Resultater skyldes ganske vist for en vesenllig Del 
den lave, ensformige Breviaxt; men Jernbanerne skyldes 
fuldt saa meget. Hvor hurtig disse have udviklet sig, skulle 
vi vise med nogle Tal. 


Den forste Dampjernbane skriver sig fra 1825. Det var 
en lille, omtr. 2 Mile lang, navnlig paa Kultransporten mellem 
Stockton og Darlington beregnet Bane. Den forste vigtigere 
Bane var den mellem Manchester og Liverpool, der aabnedes 
1830. Kort efter begyndte Anlegene i Tyskland med en lille 
Bane fra Firth. Det gaar nu rask fremad i alle Kulturlande. 
Endog midt inde i Byerne anlegges der Jernbaner; saaledes 
i London, hvor der aarlig befordres mer end 100 Millioner 
Mennesker. Bjergene gjennembores, og de sterste Nalurvan- 
skeligheder overvindes. Alle Lande aabne sig for Jernbanerne 
— endog Kina, og snart vil hele Jorden vere omspendt af 
et fuldstendigt Jernbanenet. Hvorledes dette efterhaanden har 
udviklet sig, vise felgende Tal (efler Stiirmer: Geschichte der 
Eisenbahnen) : 


Der fandtes i hele Verden: 


1830... 332 Kilom.*) Jernb. 
1835... 2,419 — — 
1840... 8591 — — 
1845... 17,424 — has 
1850... 38,022 — _ 





*) 1 dansk Alen = ®7/,000 Meter; 1 Meter 15°5/:000 Alen; altsaa 
1 Kilometer = 1595 Alen og 1 dansk Mil = 7524 Meter eller 
7524/1000 Kilometer. 











243 


1855... 68,148 Kilom. Jernb. 
1860... 106,886 — a 
1865... 145,114  — — 
1870... 221,859 — — 
1872... 235,254 — — 


Vende vi nu vor Opmerksomhed til Danmark, saa se 
vi, at man egentlig ikke har forhastet sig her. Det er forst 
den 26 Maj 1847, at det sjellandske Jernbaneselskab aabner 
den lille Linje fra Kjobenhayn til Roskilde, og dennes Fort- 
settelse lader vente paa sig nesten en haly Snes Aar. Stats- 
baners Anleg bestemtes forst ved Lov af 10 Marts 1861; men 
fra da af begynder man ogsaa at arbejde med storre Livlighed. 
Den 31 December 1872 var der i Alt aabnet 80%/10 Mil Stats- 
baner. Det sjallandske Jernbaneselskab havde da bygget 38'/o 
Mil. Ordner man de 19 evropziske Stater efter det Forhold, 
hvori Jernbanernes Lengde staar til Landets Storrelse, bliver 
Danmark Nr. 8. Dette kan neppe kaldes en meget frem- 
ragende Plads, naar der ses hen til, at der maaske ikke er 
noget Land, hvor Naluren Jegger saa faa Vanskeligheder i 
Vejen for Baneanleg, som det bjerglese Danmark, Med Hen- 
syn til Benytltelsen af de danske Baner skal her endelig be- 
merkes, at der i1870 befordredes omtrent 3 Millioner Menne- 
sker og af Gods 9 Mill. Ctnr. Til Jevnforelse skulle vi anfore 
Forholdene i vore Broderlande: i Sverig, der har omtr. 240 
d. Mil Baner, befordredes 21/o Mill. Personer og 50 Mill. Ctnr. 
Gods; i Norge med 72 d. Mil Baner, 800,000 Personer og 
nesten 10 Mill. Ctnr. Gods. © Det ses altsaa, at Danmark i 
Forhold: til disse to Lande har en meget betydelig Person- 
transport, men kun en ringe Godstransport. 


Det er ikke i Danmark, at de meget slorartede Forhold 
skulle seges. Det er ikke her, at der anlegges en Pacific- 
bane, og det er heller ikke her, at der gjennembores et Mont- 
Cenis. Det er i Schweiz, at vi for Tiden kunne finde de 
storartede Jernbaneanleg. Det kan give en Ide om de Ar- 
bejder, der forestaa her, naar det anfores, at her i 1872 er 
udstedt ny Jernbaneaktier og Obligationer til et Belob af nesten 

16* 











244 


130 Mill. Francs, medens samtlige ny Aktier og Obligationer 
kun beleb omtr. 225 Mill. Franes. Naturligvis skyldes dette 
Beleb paa 130 Millioner navnlig Gothardsbanen (102 Millioner), 
der er det Arbejde, som for Tiden gjor Krav paa mest Op- 
merksomhed. De forste Underhandlinger om Anleget af denne 
Bane, der over Schweiz vil forbinde Tyskland med Italien, ligge 
allerede flere Aar tilbage i Tiden; de forte til den internatio- 
nale Overenskomst af 19 Oktober 1869, der den 28 Oktober 
1871 fulgtes af en Traktat mellem Tyskland, Schweiz og Italien 
om Anleget af Golhardsbanen. Den Del af denne, der gjor 
Kray paa mest Interesse, er naturligvis den storartede Gjen- 
nemboring af St. Gothard. Det er den genfiske Ingenior Louis 
Favre, der har paataget sig denne Del af Arbejdet. Han har 
paataget sig at fuldfere Gothardstunnelen i 8 Aar, og Omkost- 
ningerne herved har han beregnet til omtr. 48 Mill. Frances. 
Hans Konkurrent Gratoni Cie — bekjendt fra Mont-Cenistun- 
nelen — havde beregnet Omkostningerne til 60 Mill., og for- 
langte derhos 9 Aar til Arbejdets Fuldforelse. Arbejderne ere 
nu alt i Gang. Tunnelen, der skal vere tosporet, bliver 
nesten to Mile lang (14,900 Meter), og dens hejeste Punkt 
vil vere 1150 Meter over Havfladen. 


Foruden dette epokegjerende Verk forestaar der i Schweiz 
en hel Del andre Baneanleg, der ere interessante, bl. A. fordi 
der til Dels bringes ny Principer i Anvendelse, saaledes den 
lille hydro-pnevmatiske Bane fra Ouchy til Lausanne og Bjerg- 
banen fra Zirich til Utliberg. Vi skulle imidlertid her ikke 
omtale disse Arbejder; vi skulle kun tilfoje, at Schweiz alle- 
rede nu har et forholdsvis meget betydeligt Jernbanenet, hvilket 
er saa meget mere overraskende, naar det tages i Betragt- 
ning, at der faa Steder findes saa uhyre Naturvanskeligheder 
som her. 


Neden for give vi en Oversigt over Forholdene i de forskjel- 
lige evropeiske Lande, over Jernbanernes Lengde, samt det 
Forhold, hvori de staa til Arealets og til Befolkningens Stor- 


relse. Tabellen er laant fra Almanach de Gotha for 1873. 


















245 


Jernbaner. 
(Lengden angivet i Kilometer). 
Total. pr. 1000 kv. Kilom. pr. Mill. Indb. 

Belgien. .... 3,041 102,9 598 
Storbritannien . 24,995 79,9 793 
Holland .... 1,458 44,4 400 
Tyskland. . . . 21,121 ; 

Luxemburg . . ated 7 on 
Schweiz .... 1,472 35,5 549 
Frankrig . . . . 17,666 33,4 483 
Danmark... . 876 23,2 487 
along 234654 6,378 21,5 239 
Ostrig-Ungarn . 12,047 19,4 335 
Spanien .... 5,441 10,9 330 
Portugal... . 787 8,8 197 
Rumenien.. . 806 6,7 200 
Sverige.’ bee. 1,846 4,2 440 
Evr. Rusland. . 13,377 2,7 191 
Finland .... 480 1,4 282 
NONE 129556)! 422 1,3 241 
Bye. (Pyrki <0 298 0,9 30 
Grekenland . . 12 0,2 8 


Forudsat at disse Tal ere rigtige (Danmark har lidt mere 
end angivet, nemlig 894) findes der i Evropa i Alt 112,693 
Kil., allsaa 11,6 pr. 1000 kvadr. Kilometer, og 374 pr. Mill. 
Indb, —- Amerika har omtrent lige saa meget, nemlig 110,207 
Kil.; men da Befolkningen er langt ringere end i Evropa, 
falder meget mere pr. Million nemlig 1,304. — I Asien haves 
8,769 Kil. 9: 11 pr. Million Indb. — I Afrika 1,773 Kil. Da 
denne Verdensdels Storrelse og Befolkning er ukjendlt, kunne 
de forholdsvise Tal ikke angives, — I Avstralien 1,812 Kil. — 
I hele Verden bliver der saaledes 235,254 Kilometer eller 
omtrent 31,267 danske Mil Jernbane. 

A, P. 


Stenkullenes hoje Pris er i Folge «Economist» en lige- 
frem Folge af den almindelige skonomiske Regel, at naar Ud- 













246 


budet af en Nedvendighedsartikel ikke svarer til Eftersporgselen 
og ikke kan holde Skridt med det stigende Forbrug, saa sliger 
Prisen i en langt hojere Grad, end hvad der svarer til hint 
Minus, hvilket, som bekjendt, navnlig gjzlder med Hensyn til 
Korn, hvis Pris let kan stige til det Dobbelte, naar Hosten er 
blot en Fjerdedel under det Almindelige. Noget Lignende er 
nu indtraadt med Hensyn til Kul, kun med den Forskjel, at 
Mangelen her — i alt Fald for Strikerne begyndle — ikke 
just hidrerer fra en Indskrenkning af Produktionen, men fra 
en stedse og sterkt tiliagende Eflerspergsel. Det maa nemlig 
erindres, at Forbruget af Kul til Opvarming af Husene, der i 
det Hele ikke let pludselig og i kort Tid vil kunne stige be- 
tydelig, kun udgjer en forholdsvis ringe Del af det hele For- 
brug. Kaster man et Blik paa den Oversigt over Kulproduk- 
tionen og Forbruget i 1869, som Kommissionen af 1871 har 
udarbejdet, vil man forbavses ved at se, hvor ubetydelig Ud- 
forselen af Kul til Udlandet er i Sammenligning med Forbruget 
i Indlandet. Af den hele i 1869 producerede Mengde af omtr. 
107 Mill. Tons Kul bleve nemlig knap 10 Mill. Tons udferte, 
medens 974/o Mill. Tons bleve forbrugte i Storbritannien selv. 
Heraf brugles imidlertid knap 18'/ Mill. eller knap 4/5 til Op- 
varming af Boligerne, medens der alene i Jernindustrien brugtes 
over 32,4 Mill. Tons, i den gvrige Metallurgi 0,85 Mill., i 
Miner og Kulverker 7,2 Mill., i Fabrikker af alle mulige Arter 
25,3 Mill., i Gas- og Vandverker 7,8 Mill., i Dampskibe 3,27 
Mill. og paa Jernbaner 2,02 Mill. Tons. Det er nelop dette 
storartede Forbrug i industrielle Ojemed, som paa Grund af 
Industriens almindelige og slerke Opsving i det sidste Par Aar 
er voxet saa betydelig, at den sedvanlige Forsyning ikke 
lengere har kunnet strekke til, og som har bevirket det Mis- 
forhold imellem Udbud og Efterspergsel, der har drevet Kul- 
priserne op lil et Punkt, der staar overordentlig meget mere 
over de almindelige Kulpriser, end det nuverende Forbrug 
staar over det almindelige. Det var forst, efter at Kulpriserne 
af den anferle Grund vare stegne saaledes, al Mineejerne he- 
stede en uhyre Fordel og i kort Tid tjente enorme Summer, 
at Kulminearbejdernes Onske om at bDlive delaglige i denne 




















247 


uhyre Extrafortjeneste fremkaldte de Striker, der i den seneste 
Tid have bevirket en Formindskelse af Produktionen. 

Sperges der nu, om Kulpriserne fremdeles ville holde sig 
paa det Punkt, de nu have naaet, kunde det vel ved forste 
Qjekast synes, som om Minearbejdernes stigende Fordringer og 
den dem alt til Dels indrammede hgjere Lon maatte gijore de 
heje Priser vedvarende. Men det maa herved bemerkes, at 
Arbejdet i Kulminerne er af en saa simpel Beskaffenhed og 
krever saa lidt Fordannelse eller teknisk Indsigt, at omtrent 
Enhver kan bruges derlil, og at felgelig Minearbejderne ikke i 
Lengden ville kunne erholde en hgjere Lon end andre Ar- 
bejdere. Kun for saa vidt den almindelige Arbejdslon sliger i 
samme Grad som Minearbejdernes og derefler holder sig paa 
dette hejere Punkt, ville Kulpriserne kunne holde sig hoje paa 
Grund af Produktionsomkostningerne. I modsat Fald vil Bear- 
bejdelsen af Kulminer give en saa meget sterre Fordel end 
andre Erhverv, at Kulproduktionen snart vil stige til et Om- 
fang, der fuldstendig svarer til den tiltagne Eflersporgsel — 
og saa vil Prisen falde lige saa hurtig og sterkt, som den 
er stegen. Dertil kommer, at dette Resultat vil fremskyndes 
ad to Veje: dels vil den hgje Kulpris tilskynde til at indskrenke 
Kulforbruget i Industrien ved brendselbesparende Maskiner — 
og dels vil den hoje Arbejdslon tilskynde Mineejerne til i storst 
muligt Omfang at indfore Maskiner i Kulminerne. Der er saa- 
ledes Grund til at antage, at en Reaklion ikke vil lade vente 
saa grumme lenge paa sig. 


Kornmarkedet. 
Kjobenhavn d. 28de Februar. 
Tilbudene af alle Sorter Korn vare i Januar Maaned som 
sedvanligt meget sparsomme, og da Beretningerne hovedsage- 
lig vare faslte fra England, indtraadle en vesentlig Bedring i 
Hvedepriserne her, navnlig for de vegtigere Varer. De ovrige 
Kornsorter fulgte Bedringen, dog i ringere Grad. Omsetningen 
var i det Hele taget ikke livlig. 













248 


I Februar Maaned have Priserne veret jevnt vigende for 
Hvede og Rug, og Omseztningen ringe. Skibsfarten har hidiil 
ikke veret standset her, og kun faa af Provinshavnene have 
en kort Tid veret sperrede af Is. De engelske Markeder ere 
trykkede, uden at dette dog kan siges at vere foranlediget ved 
Slerke Tilferseler, men Kjebelysten er desuagtet yderst svag. 

De betalte Priser vare her paa Pladsen for: 

2 Jan. 416 Jan. 30 Jan. 43 Febr. 27 ‘Febr. 
Hvede, 127 holl., 2 B® Re BP Re BP Rf P RH P 
pr. Td. 11.40 11.72 12. » 11.72 11.72 


Rug, 121 %% holl., 
pr. 208 % 7.32 7.40 7.48 7.82 7.24 


2/r Byg, 111 ®holl., 
pr.190% 6.72 6.84 6.92 6.88 6.88 


6/r Byg, 106 & holl., 
pr.180 %@ 6.32 6. 56 6. 64 6.62 “S72 


Havre, 82 %& holl., 
pr.140% 4.20 4.20 4.24 4.82 4.82 


Kolonialmarkedet. 
Kjebenhavn d. iste Februar 1873. 

Paa Kolonialmarkedet var i forrige Maaned kun 

Kaffe paaagtet og Gjenstand for betydeligere Omsztning ; 
paavirket af Udlandelts Noteringer vare Priserne rask sligende, 
saaledes at disse nu noteres 1 a 11/4 Sk. pr. Pd. hojere end 
ved Maanedens Begyndelse, og have naaet en ikke i mange 
Aar kjendt Hejde. Betydeligst var Omsetningen i Rio Kaffe 
dels i loco Poster, og dels svemmende, og enkelte Partier 
have flere Gange skiftet Hender. Stemningen for Artiklen er 
fremdeles god, medens Udvalget iser af finere Kvalileter er 
mangelfuldt eller holdes tilbage, og Omsztningen derfor i de 
seneste Dage af mindre Betydning, hvilket vel ogsaa har sin 
Grund i, at saavel Mellemhandlere som Forbrugere have for- 
synet sig under Konjunkturerne i Lebet af Maaneden. Note- 
ringerne ere nu for Rio Kaffe, ordiner 32 a 331/4 Sk. pr. Pd., 
god ordiner 32'/4 & 33%/4 Sk., middel 34 4 34°/4 Sk., fin mid- 
del 35 & 36 Sk., og for fin og superior 36%/4 & 37'/4 Sk. 















249 


Alt uden Told. I andre Sorter har Omsetningen heller ikke 
veret ubetydelig, navnlig i Domingo, og en tilsvarende Pris- 
forhgjelse har fundet Sted, i det der nu fordres for Domingo 
36 a 36%/o Sk., blaa Java 40 & 42 Sk., gul Java 41 a 43 Sk. 
I Januar er fra Rio tilfert os 16,350 Sekke, og indirekte af 
forskjellige Sorter omtr. 4000 Sekke. 

I Modsetning til ovennevnte Artikel har Sukker veret 
uden Forandring, og Omsetningen paa en enkell Forretning 
ner kun til Konsumen, der er belalt for St. Croix 16 4 17%/o 
Sk. pr. Pd., for Puerto Rico 16% a 175/a Sk., og for Farin 15%/4 
a 18'/¢ Sk. fortoldet efter Kvalitet. Til herverende Raffinade- 
rier ankom fra Habana 1527 Kasser, og fra Mauritius 6512 
Sekke, indirekte indfertes omtr. 1000 Sekke og 45 Fade 
Sukker, samt omtr. 730 Fade Farin. 

Af Rom er Forraadet ringe, og Fordringerne hejere; der 
fordres nu 50 Rdl. uden Told pr. 30 Viertler & 8 Potter. 

Raffineret Petroleum var i Begyndelsen af Aaret fast, indlil 
en Forening af Raffinaderer og Exporterer, som dannede sig 
i forrige Aar i Amerika, opleste sig, og Artiklen faldt brat om- 
trent 25 pCt. i Verdi; de evropziske Hovedmarkeder fulgte 
hurlig efler, og ogsaa her er Prisen lavere, der fordres nu 
83/4 Sk. pr. Pd. uden Told. 


Kjobenhavyn d. 28de Februar. 


Da de sterre Indehavere af Kaffe kun sparsomt frem- 
kom med ny Tilbud og fordrede faste Priser, var Omset- 
ningen i loco ikke saa hbetydelig i Februar, som i den fore- 
gaaende Maaned; hvorimod det blev bekjendt, at en_hertil 
venlet Ladning fra Rio Janeiro pr. «Rota» var solgt svem- 
mende, samt at sterre Parlier af denne Ladning saa vel som af 
Ladningen pr. «Zwei Gebriider» atter vare solgte paa Levering 
lil stigende Priser. Endskjont den seneste Rio Depeche ikke 
var animerende, ere Beretningerne fra de evropeiske Markeder 
gunstige, og her synes snarere at vere Tilbgjelighed hos 
Ihendehaverne til at forhgje deres Fordringer. 

Resultatet af den den 12te Januar i Holland afholdte Avk- 
tion over 100,000 Sekke Java Kaffe, hvor Alt blev solgt til 








250 


omtr. 1 & 14/¢ Cents over de hejt ansatte Taxationer, frem- 
kaldte ikke her nogen foreget Omsetning i disse Sorter, for 
hvilke Fordringerne vare forud forhgjede, men gjorde et godt 
Indtryk. Noteringen for blaa Java er nu 41 a 42 Sk. uden 
Told, i evrigt uforandret. Indirekte tilfertes omtr. 4000 Sekke 
fornemlig Java Kaffe, 

Sukkermarkedet kan kun opvise én sterre Omsztning 
i Lebet af Maaneden, i det der til en Spekulant solgtes 179 
Fade Puerto Rico til ubekjendt Pris; for evrigt har Forretningen 
saavel i Sukker som Farin kun omfaltet Forbruget til ufor- 
andrede Priser. Ved Avktion solgtes 300 Tdr. Puerto Rico, som 
betalles fra 15% til 171/4 Sk. efter Kvalilet for meget ordiner 
til god middel. Tilferselen udgjorde 1004 Fade Farin samt 
indirekte 40 Fade, 436 Szkke og 1089 Kurve Sukker til her- 
verende Raffinaderier. 

Rom paa Grund af ringe Forraad hojert, der fordres 50 
Rdl. pr. 30 Viertler. 

Raffineret Petroleum tilbydes fra Amerika saa billig som 
ingen Sinde tidligere, narmest en Felge af den uhyre Produk- 
tion, med hvilken Forbruget ikke kan holde Skridt; da Impor- 
tererne i de sidste Dage udbed her, at levere til Efteraaret, 
omsattes omtr. 4000 Tdr. til tilsvarende Priser. 


Produktmarkedet. 
Kjobenhavn d. iste Februar. 

Produktmarkedet har i den forlobne Maaned havt en fast 
Karakter og Priserne for de fleste Artikler vare hejere ved Slut- 
ningen end ved Begyndelsen af Maaneden. 

Smor var saaledes starkt begjert og i jevn og stadig 
Stigen. Priserne, der i Begyndelsen af Maaneden vare for 
prima Herregaardsvarer 1204124 Rdl. pr. Td. & 224 Pd. Netto, 
secunda 108 a 112 Rdl., Mellemgaardsvarer 98 & 104 Rdl. 
og Bendervarer 76 & 90 Rdl., havede sig sukcessivt, saa al 
Noleringerne ved Maanedens Slutning vare henholdsvis 132 a 
134 Rdl., 116 4 120 Rdl., 104 a 108 Rdl. og 78 a 92 Radi. 
og sluttede fast og med stigende Tendens. 













= OS fet lok 






ore 


50 


ym 


r= 
et, 


lig 











251 


Saltede Kohuder uden Horn og Hale vare godt segte, og 
der betaltes for lette Varer 24 Mk. pr. 16 Pd., sverere 23 Mk. 
8 Sk. 

Saltede Hestehuder med Hale og Manke 10'/c Rdl. pr. Stk., 
og do. uden do. og do. 10 Rdl. 

Saltede Fedeskind betaltes med 33 a 34 Sk. pr. Pd. 

Kalveskind, spilede, solgtes i Begyndelsen af Januar til 
21 4 214/oRdl. pr. Deger, og do. uspilede til 20'/o a 21 Rdl., 
ved Maanedens Slutning kunde opnaas '/o Rdl. mere pr. Deger. 

Uld var stille, indlil midt hen i Maaneden, da der kom 
lidt mere Begjer for Artiklen, og der solgles jysk Sommeruld 
af almindelig Kvalilet til 64 & 68 Sk. pr. Pd., og sorlerede 
Varer til 72 & 78 Sk. efter Kvalitet; mod Slutningen af Maa- 
neden tabte Begjeret sig aller, og der var Tilbud i Markedet 
til noterede Priser uden at finde Kjobere. 

Talg, smellet, kostede ved .Aarets Begyndelse 19 Mk. 8 Sk. 
pr. 16 Pd., men dalede i Maanedens Lob til 19 Mk. 

Vox, gult, 66 Sk. pr. Pd. 

Fodringsmidler. Paa Grund af det milde Vejrlig vare 
disse ikke videre sterkt sggte, hvilket vel ogsaa til Dels maa 
tilskrives den Omstendighed, at de fleste Landmend paa denne 
Aarstid have forsynet sig, da Kommunikalionsmidlerne paa den 
nevnte Tid til Dels ere standsede, navnlig hvad Skibsfart angaar. 

Horfrekager betalles i Begyndelsen af Maaneden med 23 
Mk. 8 Sk., og sluttede med 23 Mk. pr. 100 Pd. 

Rapskager 23 Mk. og senere 22 Mk. 8 Sk. pr. 100 Pd. 

Palmengdkager 18 Mk. 8 Sk. pr. 100 Pd. 

Kokusnedkager 24 Mk. pr. 100 Pd. 

Hvedeklid 37 4 38 Sk. pr. 16 Pd. 

Risaffald 50 Sk. pr. 16 Pd. 


Kjobenhavn d. 28de Februar. 

-Smer var slerkt begjert i Maanedens Leb indlil de sidste 
Dage, da Prisen dalede noget med Tendens tll yderligere Dalen. 
Der betaltes i de 3 forste Uger af Maaneden for prima Herre- 
gaardsvarer 134—138 Rdl. pr. Td., secunda do. 120—126 Ral. 
Mellemgaardsvarer 104—108 Rdl., Bendervarer 80—92 Rdl.; 








252 


i den sidste Uge var Herregaardsvarer 6 & 8 Rdl. lavere pr. 
Td. Bondervarer derimod uforandret. 
Saltede Kohuder uden Horn og Hale, lette, 24 Mk. 
8 Sk. pr. 16 Pd., sverere 24 Mk. 
Saltede Fedeskind 33 4 34 Sk. pr. Pd. 
Kalveskind, spilede, 22 Rdl. pr. Deger, do. uspilede 211/o Ral. 
Sallede Hestehuder med Hale og Manke, ej under 44 Pd. 
pr. Stk., 10'/o Rdl. pr. Stk., do. uden Hale og Manke 10 Rdl. 
Uld stlille, Noteringerne uforandrede som i forrige Maaned. 
Talg, smeltet, flavt, 18 Mk. 8 Sk. pr. 16 Pd. 
Vox 66 Sk. pr. Pd. 
Fodringsmidler. Horfroakager 22 Mk. 8 Sk. & 23 Mk. 
pr. 100 Pd. med ringe Omsztning. 
Rapskager livligere Omsetning til 21 Mk. 8 Sk. & 22 Mk. 
pr. 100 Pd. 
Palmenedkager 18 Mk. pr. 100 Pd. 
Hvedeklid 38 4 39 Sk. pr. 16 Pd. 


Nationalekonomisk Forening 
afholdt sit tredje Mede Fredagen den 9de Januar. 

Professor Scharling, der dirigerede Modet, meddelte, at 
Bestyrelsen til Optagelse i Foreningen vilde foreslaa: Dispachor 
Wessely, Redakter Gjadwad, Redakter Ploug, Landstings- 
mand, Proprieter Berg, Folketingsmand Bajer, Journalist, 
Kand. polit. Nathanson, Vexelmegler Rubin, Hojesterets- 
advokat, Dr. juris Hindenburg, Landstingssekreter Shaw, 
Redaktor Moller~Holst samt Redakter V. Hertel, bvilket 
vedtoges enstemmig uden nogen Forhandling. Dirigenten op- 
fordrede dernest Medlemmerne til for Fremliden at mede noget 
precisere, samt henstillede til Forsamlingen om man — hvilket 
Onske var udtalt fra flere Sider — for Fremliden ikke skulde 
medes om Middagen i Steden for om Aftenen. Da der viste 
sig en Del Uenighed angaaende dette Punkt , overlod man 
efter foretagen Afstemning Bestyrelsen at tage Beslutning 
herom. 



















pr. 


Mk. 


dl. 


Pd. 


dl. 
ed. 


ik. 











253 


Professor Frederiksen indledede dernest Aftenens Forhand- 
lingsemne: «De tilstedeverende Forhold paa Pengemarkedet». 

Han bemerkede, at der i sidste Aar havde vist sig en 
sterk Prisstigning. Denne havde veret meget pludselig, og 
det var nesten alle Varer, som havde taget Del i den. Her- 
til kom, at Stigningen havde veret meget sterk, saaledes vare 
Priserne paa Kul og Jern, for blot at nevne nogle enkelte 
Varer, slegne ti] nwsten det Tredobbelte imod tidligere. Be- 
tragte vi det engelske Marked, se vi noget Lignende. Hvad 
vi nu overalt saa med Hensyn til Prisstigningen, lignede meget 
Tilstanden kort fer Krisen 1857. Ogsaa Fonds have veret 
underkastede en sterk Stigning. Mange forskjellige Selskaber, 
Banker m. m. ere i denne Tid blevne stiftede, saa at der 
maa have veret en stor Kapital til Stede, men uagtet mange 
Kapitaler saaledes havde fundet deres Anvendelse, synes dog 
Pengene endnu at vere lil Stede i rigelig Mengde. Det interes- 
santeste Spergsmaal, der nu paatrenger sig os, er imidlertid 
det, om den saaledes siedfundne Prisstigning er varig eller kun 
noget rent Forbigaaende. — Guldets Verdi var ganske sikkert 
stadig nedadgaaende. Man maatte navnlig komme til dette 
Resultat ved at betragte Vilkaarene for Guldproduklionen. 
Jevons var ad en anden Vej, ved en slatistisk Undersggelse af 
Varepriserne, ligeledes kommet til en betydelig Forringelse af 
de «dle Metallers Verdi. Selvy om vi nu imidlertid slaa fast, 
at de edle Metallers Produktion er foreget, kunne vi dog ad 
denne Vej umulig forklare os den Prisstigning, vi i de sidste 
Aar have veret Vidne til. Den kan ikke vere en Folge af 
den foregede Metalproduklion, hertil er Stigningen for pludselig, 
her er ingen Kausalforbindelse. Andre Momenter give os 
derimod bedre Oplysning angaaende Aarsagen til denne pludse- 
lige Sligning. Der er ferst de lave Kornpriser i de senere 
Aar; disse pleje gjerne overalt at medfore en sterk Efter- 
spergsel, mindre i Agerbruget, derimod i de andre Pro- 
duktionsgrene. De lave Kornpriser virke med til en kraftig 
Udvikling, og den foregede Efterspergsel bringer de andre 
Varer til at stige i Pris. Saa er der den store Krig mel- 
lem Frankrig og Tyskland. Krig vil altid bringe Efter- 
















254 





spergselen over i Retninger, der tidligere ikke have veret 
Gjenstand for nogen videre Efterspergsel. Hertil kommer, at Re- 
servefond og andre Kapitaler nu blive anvendte som omlebende 
Kapilal i Steden for andcn Anvendelse, kort sagt, Krig vil altid med- 
fore en sterk Bevegelse. Og se saa en af Krigens Felger, den 
store Masse udstedte Sedler i Frankrig, delte Land, 
hvor man for Krigen, ligesom Bender, kun kjendte Guidet, ikke 
Kredilen som Omlebsmiddel. Den nu saaledes udstedte be- 
tydelige Seddelmasse maatte nedvendigvis have udevet en sterk 
opadgaaende Bevegelse paa Priserne. Ogsaa de laante Mil- 
liarder ere virkelig medvirkende til de hoje Priser, i det en 
betydelig Del af disse i Form af Tratter er nyskabt Omlebs- 
middel. Endelig kan den lave Rente, der fulgte efter Krisen, 
nevnes; denne har bevirket en sterk Spekulation og Efter- 
spergsel efler Varer, hvoraf en felgende Prissligning er bleven 
Felgen. Hvis nu denne almindelige Prisstigning virkelig — 
hvad Taleren for sit Vedkommende antog — var en Virkning 
af de forskjellige, anforte Aarsager, saa kunde den umulig 
vere varig. Vi havde for nylig set en sterk Hausse, som for 
slerste Delen var bevirket ved Spillesyge; tidligere var det 
Amerika, nu navnlig Wien, hvor Spillesygen florerede. Mange 
Spekulalioner ville sikkert vise sig gode, men mange Spekula- 
tioner ville lige saa sikkert mislykkes; det er umuligt at for- 
udse hvorledes, men en Reaktion, en Tilbagegang af Priserne vil 
sikkert indtrede. Han paaviste nermere Ligheden med Forholdene 
for 1857; da havde Guldopdagelserne og dertil knyttet Udvikling 
givet Stedet som nu Milliardernes Flytning ti] Tyskland. Han 
nevnte lignende overfladiske Opfatlelser, sely hos Videnskabs- 
mendene, da som nu. — Mange Momenter kunde be- 
virke en Tilbagegang til en roligere Tilstand paa Penge- 
markedet, de store Pengeinstituter kunde saaledes udeve en 
betydelig Indflydelse: Hvilken Indflydelse vilde den engelske 
Banks kloge og forudseende Fremgangsmaade i den senere Tid 
med den sterke Forhojelse af Diskontoen ikke have? Ogsaa 
den tyske Regering kunde maaske udeve en heldbringende Ind- 
flydelse. Taleren troede dog ikke, at den tyske Regering laa inde 
med saa store Guldmasser, som man i Almindelighed var til- 



















@é BA & 


— rks oO 


—— 








ret 


ide 











255 


bejelig til at antage, og som ved at kastes ud paa Markedet 
vilde bevirke en yderligere Prisstigning. Betragte vi nu vore 
egne Forhold, frembyder der sig vist ingen Grund til Frygt. 
Vi kom godt ud over vor egen Krig; Taleren bergrte Jern- 
yejenes Bygning og iser Aktieselskabernes Dannelse og mente, 
at der dog vel er stillet temmelig sterke Fordringer til 
Nationen. Vi se i alle Forhold en sterk Udvikling her- 
hjemme , saa vel vor Ind- som Udforsel, ikke mindst 
denne, er i de sidste Aar stegen i en overordentlig Grad. — 
Ogsaa til Norge kan man se hen med Tillid, der er Overflod 
paa Penge, men slet ingen overdreven Spekulation. Heller ikke 
Sverig indgyder Frygt, der er Fremgang i mange Retninger i 
dette Land; Eflerspergselen efter dets Korn, Tre, Temmer og 
Jern er i Sligning; Vexelkurserne ere nu imod tidligere gun- 
stige for Sverig. —— Bankerne ere i sterk Udvikling, navnlig 
bemerker man, som allid for Kriser, en betydelig Udvidelse 
af Vexelportefeuillerne ligesom af andre Laan og af Seddel- 
udstedelsen. Saaledes ogsaa hos os. Man havde den sterste 
Tillid til Privatbankens udmerkede Beslyrelse, men Uindviede 
maaltte dog med lidt Angstelse se omtrent Halvdelen, af hvad 
denne Bank skylder bort, laant paa Deposita, som ikke kunne 
settles ved Siden ad Vexeldiskontering. Nationalbanken frembed 
med sit Selvfond og sine udenlandske Valuta en overordentlig 
Garanti for Landets finansielle Tilstand. Banken er dog vist 
for god mod dem, der sege Laan paa Panteobligalioner i faste 
Ejendomme; Renten er for lav paa disse Laan. Banken blev 
lidt af en Hypothekbank uden at ustede Hypothekbankobliga- 
ltioner, Dette Forhold frembed jo imidlertid ingen Grund til 
Angstelse; men Beslemmelsen i Oktrojen, at de edle Metaller, 
der henligge til Dekning for Sedlerne, ikke maa gaa ud af 
Banken, er uhensiglsmessig og kun skikket til at blive suspen- 
deret af Regeringen ligesom den tilsvarende Bestemmelse i den 
engelske Bank. 

Professor Scharling vilde supplere Professor Frederik- 
sens Foredrag med nogle statisliske Data. I Felge «Econo- 
mist» udgjorde Storbritanniens Overskudsudfoersel af Guild 1858 
—71 henved 68 Mill. L. St., i det der af fremmede Guld- 
















256 





menter og Barrer var en Overskudsindforsel af 100 Mill. L. St., 
hvorimod der af britiske Guldmenter var udfert 32 Mill. L. St. 
mere, end der var blevet indfort. Da der i del nevnte 
Tidsrum er blevet udmentet 60 Mill. L. St., er altsaa Guld- 
moentcirkulationen i Storbritannien i 14 Aar bleven foreget med 
28 Mill. L. St. Men Foregelsen falder vesentlig paa Aarene 
1866—70, i hvilke Overskudsudferselen var 74/9 Mill. L. St. 
aarlig; i disse fem Aar havde derfor en jevn og tilsidst sterk 
Prisstigning fundet Sted, der var vedbleven udover denne 
Periode, og Laan havde veret billige. I 1871 derimod beleb 
Overskudsindferselen af Guld sig knap til 1 Mill. L. St., og i 
Januar—-Juli 1872 er der blevet udfoert 1 Mill. L. St. mere 
end indfert. Paa Priserne har denne Tilbagegang endnu ikke 
virket; derimod ere Laan fra 1871 og navnlig i 1872 blevne 
dyrere. — De i Tyskland indtil 23de Debr. 1872 pregede 
Guldmenter udgjorde et Belob af 390 Mill. Mark eller omtr. 
1542 Mill. L. St., hvoraf den overvejende Del helt er und- 
dragen Cirkulationen. Dannelsen af Aktieselskaber var, modsat 
Tyskland, aftagen betydelig i Storbritannien. Medens der her 
i 1863—65 var bleven indregistreret 2788 Aktieselskaber 
med en nominel Kapital af 582 Mill. L. St., var der i 1867 
—71 kun blevet indregistreret 2778, og det med en nominel 
Kapital af kun 317 Mill. L. St. — Der var derfor ikke saa 
megen Grund til at vente en Krise i den nermeste Fremtid, 
som det kunde synes, naar man blot betragtede Tyskland og 
de nermest liggende Lande. 

Etatsraad, Bankdirektor Levy: Det er som praktisk Mand, 
jeg vil soge at bidrage til at klare Spergsmaalet. Man ber 
feste Opmerksomheden paa Forholdene i Qjeblikket. Theorien 
holder ikke stik mod det, der nu viser sig. Indlederen har 
saaledes omlalt Kul- og Jernprisernes Sligning, og vesentlig 
tilskrevet denne Faldet i Verdien af de edle Metaller, men 
efler Prissligningens Begyndelse ere 60,000 Arbejdere blevne 
afskedigede i Wales, hvilket nedvendigvis maa bevirke en yder- 
ligere Prisstigning. Strikerne have havt en overordentlig Betyd- 
ning; at Arbejdstiden er bleven indskrenket, at Arbejderen er 
bleven en social eller politisk Storrelse, hvilket Sidste har bragt 

























257 


ham Uro i Sindet, bevirker, at han arbejder mindre end for. 
Disse Forhold bevirke en storre Prisforhejelse end Verdifor- 
andringen af de edie Metaller. Norden spiller en ubetydelig 
Rolle i Omsetningsforholdene, hvorfor det er saa vanskeligt 
herfra at bedemme det under Diskussion verende Sporgs- 
maal; men selvy om vi vare paa de sterre Centra for Om- 
setningen, vilde det ikke vere let at se, hvad der er 
Virkning, hvad Aarsag. Hvor tilbojelig Theorien er til at 
opstille fejlagtige Setninger, naar den ikke tager Hensyn til 
det virkelige, praktiske Liv, er jeg netop i disse Dage bleven 
opmerksom paa ved en Udlalelse i «Economist», hvori det 
hedder, at Kursbevegelserne ikke vedkomme Bestyrelsen for 
den* ledende Bank (bank of England). Denne Udlalelse af 
et i England anset Medlem af den engelske Banks Bestyrelse 
(Hankey) er i hej Grad urigtig. Jeg folger selv daglig Kurs- 
listerne for at se, hvorvidt de have Indflydelse paa Bankens 
Status. De have det; en Seddelbank vil allid kunne ud- 
stede flere Sedler, naar der ltiJbydes den Vexler fra Ud- 
landet, hvorved den kan opkjobe exdle Metaller, hvorimod 
Sedlerne nedvendigvis maa tage af, naar Kurserne ere i Lan- 
dets Disfaver, der i Regelen bevirker en Aftagen af de edle 
Melaller og folgelig formindsker Evnen til at udstede Sedler. 
Endnu et Exempel! Det er Dem jo Alle bekjendt, hvor sterkt 
Wolowsky taler for en dobbelt Montfod; jeg tror, han har Ret, 
men han mener, at de to Metaller nedvendigvis maa gaa ved 
Siden ad .hinanden; dette er nelop Vanskeligheden, da i 
saa Tilfelde det ene Metal snart vil fortrenge det andet. Dog 
kan man anvende Sglvet ved at lade det seddeludstedende In- 
stitut til Dels fundere sine Sedler derpaa, dog at disse udeluk- 
kende indleses mod Guld. Paa mit Forslag har Montkommis- 
sionen for Danmarks Vedkommende lest Opgaven ved at andrage 
hos Regeringen om, naar Guild antages som Montfod, da at 
tillade Banken fremdeles for en Del at anvende Solv til Sed- 
lernes Fundering, og der vil sikkert komme Tidspunkter, hvor 
Banken baade kan og vil benytte en saadan Ordning. Prof. 
Scharling hare ved nogle stalistiske Data segt at oplyse for- 
skjellige Forhold. Hvor varsom man imidlerlid maa vere i 
17 
















258 


Omgang med Tal, kan jeg fra Professorens eget Foredrag give 
Dem et godt Exempel paa. Han har i Tal vist os Guldfor- 
sendelsernes Storrelse; men ved Siden af den officielle For- 
sendelse gaar der ogsaa en privat. Jeg begaar vist saaledes 
ingen Indiskretion ved at fortelle Dem, al naar Nationalbanken 
skal sende et betydeligt Pengebelob til Sverig, vi da ikke gaa 
lil en Reder for at sege Skibslejlighed, eller til Postvesenet, 
eller til Toldvesenet for at beserge en Tolddeklaration, nej vi 
lade en betroet Mand gjore en lille Rejse til Sverig, og han 
tager Pengene med som sil Rejsegods. Saadanne private For- 
sendelser ere ikke indeholdte i de officielle Tal, og er Talen 
om Guld, sker dettes Forsendelse ad privat Vej paa Grund af dets 
ringe Volumen endog langt hyppigere end med Hensyn til Selv. En 
stor Masse Guid er vist nok paa denne Maade gaaet fra Frankrig 
til England, og vi se altsaa, at Export- og Importlisterne intet 
Bestemt oplyse. Prof. Frederiksen har klaget over, at National- 
banken var for liberal mod Ejerne af faste Ejendomme, i det 
den gav dem for billige Laan, men man maa huske, at Na- 
tionalbanken er voxel, ud af de faste Ejendomme, og desuden 
er det jo ikke let at opsige en saa stor Kapitalmengde, og 
hvorledes skulde den anvendes? Han har ligeledes fremhevet 
det serlig Hensigtsmessige for en Bank ji at laane paa Vexler; 
Banken er jo ikke Herre over, hvormange solide Vexler der 
er til Stede. Jeg har fremhevel, hvorledes Theorien ikke 
synes at holde Stik i vor Tid, men hvad har da fremkaldt 
denne Modsigelsens Tid? Krigen! Frankrig maatte betale en 
uhyre Sum til Tyskland, men endnu et tredje Land, England, 
er bleven sterkt beregrt af Krigens Felger, da det er blevet be- 
nyttet som Mellemmand, og det bliver saaledes Paris, Berlin 
og London, vi maa feste vort Blik paa. Milliarderne ere blevne 
anskaffede dels paa en kunstig, dels paa en naturlig Maade. 
Det var en Lykke for Frankrig, at det havde saa betydelige 
Kapitaler anbragle i udenlandske Verdipapirer; dette er altid 
til Gavn for et Land under kritiske Forhold, da udenlandske 
Verdipapirer ikke i saa hej Grad bergres af Indlandets Be- 
givenheder, som dettes egne Verdipapirer. Vor Skat paa 
udenlandske Verdipapirer er — uheldig, og dette ville vi nok 



















fel 


‘dt 











259 


komme til al merke, hvis vi engang skulde komme i For- 
legenhed for Penge, forudsat naturligvis, at Loven virker hem- 
mende paa hjebet af disse Papirer. En anden Kilde, hvoraf 
Frankrig ligeledes kunde gse et betydeligt Bidrag til Milliarderne, 
var den store cirkulerende Guldmasse. Man tog en stor Del 
af Guldet og udstedte til Gjengjzld en stor Masse Sedler. 
Seddeludstedelsen er voxel til en hidtil ukjendt Hejde. For Krigen 
var der kun noget over 1 Milliard, nu 2/5 Milliarder Franes i 
cirkulerende Sedler, Dette er en betydelig Seddelcirkulation, 
hvilket navnlig viser sig ved en Sammenligning med andre 
Lande. Saaledes er Seddelomlobet udtrykt i L. St. i Frankrig 
110 Millioner, i Storbritannien (inkl. de private Bankers Sed- 
ler) 36—37 Mill., i Preussen (den preussiske Bank og de 
private Banker tilsammen) 45 Mill., i Ostrig nogle og tredive, i 
Amerika 80 Mill., Alt i L. St. Og dog er der ikke Mistillid 
til Sedlerne iFrankrig, det kan man se af den ringe Agio paa 
Guldet, nemlig 4/o pCt. for Tiden, medens den i de senere Aar 
i Amerika har veret 12 pCt. og i Gstrig i Fjor 20 pCt., nu 
omtr. 8 pCt. Hvorfra hidrerer dette gunslige Forhold? Sed- 
lerne ere blevne til en Nedvendighed! og hvorledes? De ere 
traadte i andre Cirkulationsmidlers Sted, i det Guidet er gaaet 
i den tyske Krigskasse; Tilliden til Sedlerne er sterk; men 
rokkes Tilliden, og det vil kunne ske megel let og maaske ved 
rent tilfeldige Aarsager, da vil det ogsaa vise sig, at 2%/5 Milliarder 
er meget for meget. Frankrig har havt et stort Held, en rig 
Hest, og dets Industri har taget et nyt Opsving, saa at de 
andre Nationer kjebe dets Produkter. Disse ligesaa naturlige 
som heldige Omstendigheder have i hej Grad veret medvir- 
kende til at letlte Frankrig Byrden af dets umaadelige For- 
pligtelser. — I Tyskland ere Papir- eller Fondsforretningerne 
meget usolide; saaledes er det jo Bankerne, der have skabt 
Aktiesvindelen af Mangel paa solid Forretning, men _ hvor- 
ledes det vil gaa mange af disse Instiluter, der i deres 
Programmer allid fore det store Ord, giver Banken «de 
Yunion» i Belgien os et godt Exempel paa. Endnu for 
et Aar siden gav den sine Aktionerer 12 pCt. i Udbytle; kort 


efler laa hele Banken fuldstendig knust. Spekulationen i 
17* 















260 


Tyskland har kastet sig over ethvert Omraade af Industrien, 
saavel i det Store som i det Smaa; ingen Side af denne er 
blevet forbigaaet. Det maa dog ikke negtes, at mange nyt- 
lige Foretagender herved ere blevne kaldle til Live eller udvi- 
dede, medens andre ville berede Deltagerne umaadelige Tab. 
Nogle af de sterre Entrepriser, hvorover Spekulationen har 
kastet sig, have veret Jernbaner og «Baugesellschafften» ; de 
Ferste ville nok gjere deres Nytte, selyv om de ikke betale sig 
for Aktionezrerne, medens de Sidste som oftest ere til Skade 
for Lejerne; ved en forceret Fremgangsmaade drive de Verdien 
af Husene og derved Lejen i Vejret. Overhovedet maa man 
ikke overse, at den store Spekulation, for hvilken Prisen paa 
Aktierne i de enkelte Foretagender ofte skjenkes for megen 
Vegt, ikke er saa ngjeregnende som den private Mand, der i 
sine Forelagender er vant til at regne med smaaTal. Herved 
er der fremkaldt en Usikkerhed i Pengeforholdene i Tyskland, 
og trods Milliarderne, der ere flydte dertil, vil Tilliden ikke 
befeste sig, og Forholdene ere, sammenlignede med dem i 
Frankrig, saaledes, at man nesten kunde fristes til at tro, 
at det var Tyskland, der var den Overvundne, og Frankrig den 
Sejrende. Den preussishe Bank, der aldrig har havt en saa 
stor Seddelmasse og Vexelportefeuille som nu, hvortil den store 
Spekulation utvivlsomt er Aarsagen, frembyder for svrigt ingen 
Fare; den har en god Selvbeholdning, men ugunstligt er det 
dog, at Seddelmassen er det Dobbelte af Selymassen, hvad 
der ikke har veret Tilfeldet i mange Aar. Men _ hvorfor 
merker man trods Belalingen af Milliarderne saa lidt til 
Guldet i Preussen? Dels fordi man har dannet sig et Krigs- 
fond «das eiserne Fond», der er 50 Mill. Th. stort, dels fordi 
man har anvendt uhyre Kapitaler paa Fornyelsen af Krigs- 
materiellet, og endelig ligge de preussiske Statskasser inde med 
store Beleb i Guld, som man ikke tor slippe les paa Grund 
af et uheldig valgt Verdiforhold mellem Guld og Selv, nemlig 
1: 15%, hvilket er for lavt, saa at det. er udsat for, at Guldet 
forsvinder, inden det har faaet Tid til at inddrage et tilsvarende 
Belob i Selv. — England er dog som Mellemmand blevet 
verst mediaget af Krigen, for saa vidi de finansielle Forhold 






















261 


angaa. Det er for en stor Del Vexler paa Sterling, man 
har benyttet til at likvidere Tysklands og Frankrigs Mellem- 
verende. Frankrig har sendt Summerne lil engelske Penge- 
instituter, hvor de skulde staa til Forfaldsdag, og Preussen har 
ladet dem staa, til det har konveneret det at tage dem hjem; 
men herved er den engelske Bank tidt bleven bragt i Forlegen- 
hed. Denne Bank er ikke heldig administreret. Det er saa- 
ledes 24 Kjobmend, der udgjore Bankdirektionen. En stor 
Fejl begaar Banken i at diskontere ikke blot med sine egne 
Midler (Aktiekapitalen), men ogsaa med en altfor stor Del af 
de Midler, der efter deres Natur kun burde anvendes af Banken 
i et meget ringe Omfang. Enhver, som i England sidder i en 
Forretning, har jo sin «banker», hos hvem han indsetler de 
Belob, han i @jeblikket ikke har Brug for. Fra disse «bankers» 
gaa disse Sparepenge over i de slerre, private Banker, og 
disse sztte atler deres disponible Midler over i den engelske 
Bank, hvor de indestaa paa Folio (deposits). Disse Summer 
udgjore tilsammen en betydelig Kapital, og det er denne, som 
burde ligge urert i allt Fald for storste Delen. Nationalbanken 
kunde vel diskontere med saadanne Midler, men ikke den en- 
gelske Bank. I Juni og December Termin forsvinde National- 
bankens Foliopenge, men vi vide, at de kun anvendes til den 
indenlandske Omseztning og efter Terminerne igjen vende lige 
saa hurtig tilbage til Banken; men iEngland ved man sande- 
lig ikke, om Pengene f. Ex. gaa til Tyrkiet. Disse Foliopenge 
ber altsaa ligge urerte i den engelske Bank, fordi de repre- 
sentere hele Landets disponible Kapital inkl. de mange frem- 
mede Penge, som den gvrige Verden har staaende i England, 
og nu i sterre Omfang end tidligere, da man paa Grund af 
Tvangskursen paa franske Noter ikke lengere benytter det 
franske Pengemarked til Frugtbargjorelse af disponible Kapitaler. 
Man har sagt, at den forskjellige Diskonto skulde fjerne Van- 
skelighederne, men jeg har sely havt Lejlighed til at se, at 
den engelske Diskontotheori ikke har saa meget at sige. Saa- 
ledes har Nationalbenken ogsaa i Fjor havt betydelige Summer 
slaaende i England, som vi vare nedte til alt inddrage, og som Vi 
vilde have inddraget for at fyldestgjore vore Formaal, sely om 















262 


Diskontoen var sat nok saa hojt iEngland. Det Samme er na- 
lurligvis ogsaa Tilfeldet, naar Preussen behever Penge lil sine 
Udmentninger. Netop i Dag er Diskontoen bleven nedsat i 
England til 4'/o pCt., fordi Pengemarkedet er rigeligt, men en 
Ordre fra Berlin paa 2—83 Millioner iGuld maa snart drive den 
i Vejret igjen. Diskontoen i England bliver nesten allid sal for 
sent op; er der nemlig til Udlandet Brug for store Kapitaler, 
gaa Ordrerne forst til de omtalte «bankers», som da udlage 
Pengene af Banken. Nu setter den Diskontoen op, men Pen- 
gene gaa lige fuldt ud af Banken, og den bliver bragt i For- 
legenhed. Vare den engelske Banks Foliopenge, hvad de burde 
vere efler hele Bankens Stilling til Verdenspengemarkedet, ude- 
lukkende en kontant Beholdning, der ligesom den hamburgske 
Banks Beholdning lades urert af Banken sely, men holdes i 
Beredskab for at tilfredsstille Ejermendenes Fordringer, da vilde 
man ikke opleve disse hyppige Diskontofluktuationer i England, 
eller i alt Fald vilde enhver Diskontoforhgjelse finde Sted langt 
mere i rette Tid end nu; thi det vilde da vere de private 
Banker, som vilde merke, naar Beholdningen aftog og der- 
efter regulere Diskontoen, medens det nu er den engelske 
Bank, der afgjor Spergsmaalet efter de Fordringer, der stilles 
til den paa anden Haand. Som allerede bemerket, er Dis- 
kontoen nedsat i Dag til 44/o pCt.; men jeg foler mig overbe- 
vist om, at naar Guldordrerne atler indleobe fra Preussen, 
den da snart aller vil gaa op, fordi den engelske Bank mere 
ser paa Ojeblikket end paa Fremliden og mindst paa Siluatio- 
nen i sin Helhed. Tilmed maa man ikke glemme, naar 
der nu til Dags tales om de store Midler, som den engelske 
Bank har til sin Raadighed, at Omfanget af disse Midler i 
Aarenes Lob ikke have holdt Skridt med Omfanget af Verdens- 
omsetningerne. En Kapital paa 20 Mill. Pd. har — naar man ser 
hen til Pengenes Verdi og Omsztningernes enorme Udvidelse — 
ikke i Dag samme Betydning som 10 Mill. Pd. for 20 Aar siden. — 
Englenderne ere i det Hele taget ikke meget vitlige, hvad mere 
indviklede Pengelransaklioner angaa; det er heller ikke Englen- 
dere, men Tyskere, der drive Arbitrageforretningerne, og megel 
talende er det Faktum, at en engelsk Bankier ikke godt kan 
















gt 











263 


undvere franske eller tyske Kommiser i sin Forretning. — De ville 
af disse forskjellige Bemerkninger se, at den poliliske Okonomis 
Theori ikke altid synes at holde Stik, i det man nemlig ikke til- 
strekkelig tager det virkelige, prakliske Livy i Belragtning ; men 
en saadan Videnskab, der er bygget paa Erfaringen , fordrer 
jo netop fremfor All at tage Erfaringen med til Hjelp, naar 
den vil lgse de Opgaver, den har stillet sig. 

Kand. polit. Nathansen kunde ganske slulle sig til de 
foregaaende Taleres Betragtning af den engelske Banks over- 
vejende Betydning for Pengemarkedet; det var derfor gledeligt, 
al denne Banks Stilling for Qjeblikket var saa overordentlig 
gunstig. Trods disse smilende Udsigter maalte han dog vere 
enig med Etatsraad Levy i, at en Diskontoforhejelse let kunde 
indirede, en Frygt, som ogsaa var udtalt i flere fremmede 
Handelsblade, thi i Baggrunden lurede der allid en Fare, hvis 
Betydning det var umuligt at vurdere, nemlig Efterspergselen 
efter Guld fra Tyskland til de ny Udmentninger der. Imidler- 
tid troede han ikke, at der var Grund Lil en saa udpreget 
Frygt for Siluationen, som den der her hjemme almindelig 
kom til Orde; navnlig troede han, at Forholdene i Tyskland 
vare langt solidere, end det almindelig antoges. Naar man 
saaledes saa sterkt havde fremhevel Faren ved den store 
Mengde ny Aklieselskaber og den storartede Spekulation, der 
knyttede sig herlil, saa maatte man paa den anden Side ikke 
overse, al en stor Del af disse Aktieforetagender vare allerede 
bestaaende Foretagender; ved at disse gik over til Aktiesel- 
skaber skete ingen ny Krav lil Kapitalerne; det Hele var kun 
en Omflytning af bestaaende Kapitaler; desuden viste sig, som 
allerede fremhevet af Prof. Scharling, samtidig med Foregelsen 
af Aktieforetagenderne i Tyskland, en Nedgang af disse andre 
Sleder, navnlig i England. Det veldige Opsving i materiel 
Henseende, der nu viser sig i Tyskland, var en _ naturlig 
Felge af de poliliske Begivenheder. Taleren maatle protestere 
mod Etatsraad Levys Betragtning af Byggeselskaberne, der 
hvilede paa en Forvexling af Aarsag og Virkning; Byggesel- 
skabernes Virksomhed maatle nedvendigvis trykke Lejen. 










264 


Torsdagen den 13de Februar afholdtes det fjerde Mode. 

Formanden, Prof. Frederiksen, foreslog paa Bestyrel- 
sens Vegne som Medlemmer Bankdirektorerne Th. Beck og 
H. P. Frederiksen, Forp., Kand. polit. Lassen og Kand. 
mag. H.C.A.Lund, der enstemmig oploges som Medlemmer. 
Et Forslag af 12 Medlemmer om et andet Medlems Opltagelse 
vandt ikke den fornedne Stemmeflerhed. Formanden meddelle, 
at Grosserer, Landstingsmand Moritz G. Melchior havde 
modtaget Indbydelsen til at indlrede. 

Prof. Will. Scharling indledede Aftenens Forhandlings- 
emne: «Hvorvidt kan det Skridt, der ved det foreliggende 
Forslag til en Toldlov gjeres henimod Frihandel, under for- 
nedent Hensyn til den historisk givne Situation, anses for 
passende og tilstrekkeligt» ? 

Det foreliggende Spergsmaal forudsatte efter sin Form 
Frihandelen som det principrigtige Maal, og Ordet Frihandel 
maa her ikke forstaas om en ubetinget fri Omsetning, men 
kun som den principmessig fri Omsetning, i hvilken der kun 
af rent fiskale Hensyn gjores Indskrenkning, saa at Toldpaa- 
leget bliver Undtagelsen, fremkaldt af det rent finansielle Hen- 
syn at skaffe en betydelig Indlegt ved et lidet foleligt Paaleg 
paa enkelle Forbrugsartikler, der ere Gjenstand for et meget 
stort Forbrug. Hvorvidt det var rigtigt at sege Indlegt herved 
fremfor ved en direkte Indkomstskat, vilde Taleren ikke rejse 
Diskussion over. Han fandt nu ikke, at Frihandel i den an- 
ferte Betydning, saaledes som man efter Ytringer i Motiverne 
kunde tro, er Lovforslagets Udgangspunkt og Maal; den 
Omslendighed, at de toldpligtige Varegruppers Antal fra 73 
er bleven indskrenket til 45 kan ikke tages som Vidnesbyrd 
i modsat Retning, iser da delte til Dels hidrorer derfra, at 
flere ensariede Varegrupper ere slaaede sammen. Regelen var 
Toldpligt, Friheden en Undtagelse, i det Lovforslaget har bibeholdt 
Artiklen: «Ubenevnte Varer», Men det Modsatte burde vere 
Tilfeldet; der burde haves en bestemt og utvetydig Lovhjemmel 
for at opkreve Told. I modsat Fald ville ogsaa alle ny, op- 
kommende Indforselsartikler vere toldpliglige; saaledes hgrer 
for QOjeblikket raa Is under ubenevnte Varer. Ogsaa hvor 





265 


det er tvivisomt, om en Vare er toldpligtig eller ej, ber den 
vere toldfri og ikke beskattes som ubenevnt Vare; Kjobmanden 
ber ikke vere udsat for slig Usikkerhed ved sine Spekulationer. 
De forskjellige Gjenslande, der yderligere henfores under denne 
Rubrik, Agerdyrkningsredskaber og strandede, fordervede Varer 
f. Ex., egne sig heller ikke efter deres Natur til Beskatnings- 
gjenslande. — Dernest fremhevede Taleren som yderligere Be- 
vis for, at der snarere sigtes efler lidt Indtegt end efter Fri- 
handel, at netop Halvdelen af samtlige Varegrupper var beregnet 
at indbringe hver for sig mindre end 20,000 Rdl. og tilsammen 
knap 25/4 pCt. af den hele Toldindtegt; ja man har endog 
bibeholdt 6 Varegrupper, der skulle give mindre end 1000 Rdl. 
hver. Formentlig burde disse 22 Varegrupper, hvoraf i alt 
Fald de 14 vare uden al finansiel Betydning, kun da bibe- 
holdes som toldpligtige, naar serlige Grunde talte herfor, saa- 
som, at Regeringen fandt sig bunden ved den eldre Lovgiv- 
nings Tilsagn eller af Hensyn til den under disses Beskyttelse 
opkomne og faklisk derved bestaaende Industri. At nu Frdn. 
af 1797 skulde indeholde slige bindende Tilsagn, kunde Taleren 
ikke indramme. Skulde denne Lov vere mere ubredelig end 
selve Kongeloven? Og vilde Beskyttelsesmendene nu vere 
tilfredse med en-Lovy, der gjorde lige saa stor Forandring i 
det nu Bestaaende, som Frdn. 1797 gjorde i den da bestaaende 
Tilstand? At Hensynet til den faktiske Udvikling skulde tale 
afgjoarende for at bibeholde de ombhandlede i finansiel Hen- 
seende ubetydelige Toldgjenstande, kunde han heller ikke se; 
mulig kunde der vere Forhold, der undgik dens Blik, der be- 
demte Sagen fra sit Studerekammer, hvorfor han netop #n- 
skede Andres Udtalelse om de enkelte Poster. Han kunde ikke 
se retlere, end at Gummi og Harpixer (B—9000 Rdl.), Fjer 
og Dun (8000 Rdl.), Lakrilssaft (4000 Rdl.), Instrumenter, 
Margarin, Stearin (500 Rdl.), Vox (500 Rdl.) og Sebe (200 
Rdl.) burde frigives; kun med Hensyn til Paraplyer, Gjer 
og til Dels Eddike syntes Toldpaaleget tilstrekkelig be- 
grundet i Hensynet til at afbalancere anden Told, medens 
nogle andre Gjenstandes Toldpligt (Kakao, Dyr, Spisevarer 
og kunstige Blomster) til Ned kunde forsvares derved, at 











266 


de vare Luxusartikler og derhos til Dels vare de, der havde 
mest — om end ikke megen — finansiel Betydning. For 
alle de andre Varegrupper maatte han dels hevde en naturlig 
Toldfrihed, dels efter Forholdenes Natur anse det ufornedent 
at bibeholde Beskyttelsen. Den samlede Toldindtegt paa 
disse Gjenstande — knap 130,000 Rdl. — var ikke sterre, 
end at deres Toldpligt kunde ophere, uden at den sam- 
lede Toldindtegt derved vilde bringes ned under den Indtegt, 
de bestaaende Toldlove i Gjennemsnit havde givet 1865— 
72; tvert imod vilde den fremdeles strax blive omtr. 90,000 
Rdl. stoerre, og Erfaringen viste derhos, at Toldindtegten Aar 
efter Aar — kun med en enkelt Undtagelse — var slegen 
med et endnu sterre Belob, end der her blev opgivet, og som 
derfor hurlig vilde indvindes. Andre Hensyn end de her ud- 
viklede kreve Toldfrihed for Artikler som Stenkul, Jern o. f., 
der imidlertid vilde kreve Dekning. 

Frederiksen: Lakrits menes f. Ex. at staa i Forbindelse 
med Sukkertolden; Szbelolden kan ikke heves, saa lenge der 
endnu dog bevares nogen Told paa Olje; Instrumenter holder 
man fra en Side slerkt paa for Beskyttelsens Skyld. Ure, 
Vogne, Papir ere nu sterkt beskyttede; Skibe have kun Vederlag 
for Told paa Temmer, Jern m. M. Stearin og Vox, Gummi 
og Harpixer foreslaas frigjorle af Udvalget. Andre Sorter, som 
f. Ex. Vildt, Skildpadder og Osters vil Udvalgets Flertal uden Rime- 
lighed bevare, fordi den synes at ramme Luxus. Naar vi skulde 
ind paa Skallespergsmaalene, var Sagen, hvor langt vi kunne 
gaa over for de betydelige Erhverv, Fabrikker og Haandverk. 

Bankdirektor Levy fremhevede Hensynet til Arbejderbe- 
folkningen og til Finanserne. Han undrede sig over, at 
Socialisterne vare Frihandelsmend. Han hayde selv for veret 
enig med Scharling. Det, Toldgruppen gav, kunde imidlertid 
ikke vere afgjorende; man vilde finde Sammenheng mellem 
Grupperne — saaledes f. Ex. mellem Madratser og Snore, 
Bomuldstej m. M., mellem Fortepianoer, Tre, Metal, Filt m. M., 
mellem Skibe og Tolden paa Tommer, Jern, Messing, Sejldug 
m. M. — 2 pCt. Told var snarere for lidt til at veje op her- 
imod -— saaledes Tolden paa Filthaltte med andre Satser, Han 













—- VS ~~ 











267 


fremhevede exempelvis Betydningen af Tolden paa Skotej. Ad- 
skillig stor Industri, som f. Ex. Burmeister og Wains, der be- 
skjeftiger over 1000 Mennesker, kunde godt undvere Beskyt- 
telse; men i Alt beskjeftigede de store Industrier kun en 26,000 
Mennesker. Vore Haandverkere ere ikke overordentlig pro- 
duktive. De stille ikke ubetydelige Fordringer til Livet, flere 
end f. Ex. Skomagerne i Behmen og Sachsen, hvad der er 
godt. Det er galt hvert Ojeblik at rere ved Toldtariffen, og 
Spergsmaalet burde neppe vere rejst nu. Finansiel Reduktion 
taales neppe. Andre Afgifter, f. Ex. Skibsfartsafgifterne, maa 
heller heves; ellers burde de for Ligheds Skyld suppleres med 
en Jernbaneafgift. 1876 er et finansielt Vendepunkt; da ville 
vi have 14/2 Million mindre at afdrage paa Statsgjelden og 
kunne da bedre give Nedsettelse. For den Tid vilde det dog 
vere Lapperi. 

Scharling var ikke enig med Levy i, at Haandverkerne 
vilde blive sterkt trykkede. De have iser at konkurrere med 
den indenlandske sterre Industri. Det var paa ingen Maade 
Tilfeldet, at vi for ofte reviderede. 

.Frederiksen vilde ikke med Levy anse 1876 for et 
finansielt Vendepunkt; der vilde ske en Forandring i vort Kasse- 
regnskab, ikke i den virkelige Balance; vore nominelle Udgifter 
vilde blive mindre ved at vi bleve fri for det Afdrag paa Gje#l- 
den, som vi nu afholde af Reservefondet, vor virkelige Status 
vilde blive den samme, og det var alene denne, det gjaldt, da 
vi saavel ved nyt Laan som ved at selge af Reservefondet 
allid kunde skaffe Midler til Veje. I Modsetning til Levy fandt 
ogsaa han, at vi reviderede alt for sjelden; nesten alle andre 
Lande gjorde aarlig Skridt fremad; det var vanskeligere at 
komme fra Beskytlelsen, jo lengere vi ventede, i hvilken Hen- 
seende han naynlig fremhevede Erfaringerne efter vort Told- 
omraades Indskrenkning ved Fredslutningen i 1864. Spergs- 
maalet synes ham vesentlig al vere, hvor vidt vi kunne gaa 
over for de beskyltede Industrier. Regeringens Forslag vilde 
nedsette betydelig’ over for Oljemollerne, Glasfabrikationen og 
visse andre sterre Fabrikker, men var derimod alter i andre 
Tilfelde, saaledes over for Sukkerraffinaderierne, meget mildt. 









268 


Det Vigtigste var Beskyttelsen over for Haandverkerne. Paa 
flere Omraader ville de for Arbejdet opadgaaende Konjunkturer 
netop nu lette den Forandring, Almenvellet krevede. Han frem- 
hevede som Scharling den indenlandske Maskinkonkurrence, 
saaledes over for Snedkernes Haandarbejde. Kunde f. Ex. ikke 
Skomagerne, saaledes som Skomagerne og andre Haandverkere 
i Altona, da denne By blev lagt udenfur Toldgrensen, endog- 
saa blive bjulpne til Udfersel? vare ikke Forandringer af Pro- 
duktionen i denne Retning mulige? Og dernest, hvorvidt 
vilde den med Toldens Ophevelse formindskede Eftersporgsel 
efter visse Arbejder blive opvejet eller overgaaet af storre Efter- 
spergsel i andre Erhverv, der havde Gayn af Nedsettelsen? 
Og endelig, hvilken Indflydelse vilde Forslaget have paa Ar- 
bejdernes Forbrug? Taleren hayde herom fra Falbe- Hansen, 
der var forhindret fra sely at vere til Slede, erholdt en de- 
tailleret Beregning over Forslagets Indflydelse paa de forskjel- 
lige Samfundsklassers Udgifter. Naar man sammenregnede, 
hvad der betaltes i Told paa de vigligste Forbrugsartikler, og 
sammenlignede Forholdet efter den nugjeldende Tarif med For- 
slaget, saa vilde man finde, at en velhavende Familie vilde 
vedblive nejagtig at belale det Samme (54 Rdl. 55 Sk.), Smaa- 
folk i Kjobenhavn og i Kjobstederne, Underofficerer, Haand- 
verkssvende o. lign. Klasser vilde komme til at betale 13 Rdl. 
19 Sk. mod 14 Rdl. 94 Sk. nu, Indsiddere paa Landet 6 Rd. 
31 Sk. mod 8 Rdl. 86 Sk. nu. Taleren selv troede dog, at 
Smaafolk, naar man regnede Alt med, betalte endnu mere i 
Told, end Falbe-Hansen havde beregnet. Blandt de interes- 
sante Data, der fremgik af Falbe-Hansens Undersegelser, frem- 
hevede han, alt Sukkerforbruget steg meget betydelig med 
Velstanden, medens Kaffetolden hvilede forholdsvis haardt paa 
de Fattige, navnlig paa den lavere Middelstand. 

Levy: Kaffetolden er ikke af saa stor Betydning for Ar- 
bejderne; Prisen paa Kaffe fluktuerer sterkt, og Nedseltelsen 
vil maaske neppe naa til Arbejderne. Altona havde lenge 
ligget udenfor Toldgrensen. Dernest varé vi Danske ikke 
stillede med Afsetning som Altona. Vi solgte kun Handsker, 





269 


@1 og Chery Cordial til oversgiske Pladser. Han hevdede paa ny 
den finansielle Belydning af 1876 som Vendepunkt. 

Grosserer Moritz G. Melchior sluttede sig til Levy i, 
at man ikke for sterkt burde se paa Belobene i visse Told- 
satser; de kunde ogsaa have anden Betydning end umiddelbar 
finansiel. Regeringen var med Rette gaaet ud fra, at Fri- 
handel ikke i og for sig er el Formaal. Han havde selv veret 
Formand i Frihandelsforeningen; men mulig var man da gaaet 
for vidt; han havde senere skilt sig fra sine Kolleger i Fri- 
handelsforeningens Bestyrelse; det var, fordi Frihandelen for 
ham kun var et Middel. Serlig havde han saaledes beskjef- 
tiget sig med Sukkeret, nu to Syvendedele af Tolden, og som 
Medlem af en Kommission derom var han kommen til at se, at 
Indferelse af Frihandel vilde odelegge hele Sukkerindustrien. 
Nu kunde han saa meget bedre tale derom, som han ikke 
som den Gang var serlig knyttet til denne Industri, nu, da han 
kun var Aklioner, som hvert QOjeblik kunde sezlge sine Aklier. 
Overalt, sely i England, var Sukkeret i Virkeligheden beskyttet. 
Fire Nationer havde sluttet en Konvention, men omgik den 
stadig ved Udferselspremie og paa anden Maade. Skal Suk- 
kerindustrien bestaa her, kan Frihandelen ikke uden videre ind- 
fores. Nu vil man sige, at Sukkeret hellere maa kjobes uden- 
lands fra, naar det er billigere. Men til denne Industri er 
f. Ex. knyttet serlige Skibsfartsinteresser; Skibsfarten paa Vest- 
indien giver saaledes maaske i Alt 400,000 Rdl.; heri vilde vi 
ikke deltage, hvis vi ikke sely tog Sukkeret fra Vestindien. De 
store Industrier blive netop mere betydningsfulde nu, da de 
ere overgaaede til Aktieselskaber. Ogsaa de mindre Artikler 
maatte ofte endnu beskyttes. 

Statsrevisor Gad maalte saa meget mere imgdegaa Levy, 
som han sely forst strax efter Krigen i 1864 havde frem- 
hevet Belydningen af Aaret 1876, d. vy. s., hvis man indlil 
den Tid virkelig vilde anstrenge sig for at afholde Ud- 
gifterne af Indtegterne; men dette har man ikke gjort — i 
alt Fald ikke med Undlagelse af det forlobne og vel ogsaa af 
det lebende Finansaar. Det kommer ikke alene an paa Ud- 
giflerne, men ogsaa paa Indlegterne, ikke alene an paa Gjelds Af- 





270 


betaling, men ogsaa paa Forandringer med Hensyn til Reserve- 
fond og andre Akliver og de Indlegter, disse give; saaledes 
vil f. Ex. den ene Million, der aarlig kommer ind som Afbe- 
taling paa Sundltolden, omtrent samlidig. ophere at komme til 
Indtegt, i det Afbetalingen udleber. Nu beror yor finansielle Ba- 
lance iser paa, hvorvidt flere Indtegter, som Toldindtegter og 
Jernvejsindtegter, ville slige. Han fandt i Modsetning til Scharling, 
at Hovedsagen ikke var de mindre Poster. Beskyttelsen maatte 
vi vere enige om eflerhaanden, men ogsaa kun efterhaanden 
at gaa ned fra — praklisk vist nok ikke paa anden Maade end 
som foreslaaet af Regeringen. Hvis vi kunde gaa videre, da 
vilde det vistnok vere Materialtolden, og hvad dermed staar i 
Forbindelse, det iser var af Vigtighed at nedsette eller heve; 
men et saadant Skridt vilde vesentlig blive et finansielt Spergs- 
maal. 

Levy vilde ikke gaa ind paa Melchiors Fremhevelse af 
de 400,000 Rdl.s Fortjeneste for de danske Skibe, naar disse 
ikke gjore det bedre og billigere end andre. Hele Verden staar 
paa lignende Maade yore Skibe aaben. Taleren fastholdt sin 
Betragtning af Budgettet. Man maatte skjelne mellem Kapital- 
formuen og de aarlige Indtegter og Udgifter. 

Gad: Naar vi for at afbetale Gjeld enten forgge vore 
Udgifter ved at gjere ny Gjeld eller formindske vore Indlegter 
ved at forbruge af vore Aktiver, har en saadan Afbetaling heller 
ikke paa det aarlige Budget nogen virkelig Indflydelse. Noget 
Andet er det, at Budgeltet af andre Grunde kan vise Frem- 
gang eller Tilbagegang. 

Grosserer Kaarup: Der er dog nogle Frihandelsmend til-. 
bage — trods Bestyrelsen. Hvorledes skpilde den hele Fragt- 
fortjeneste blive mindre, naar den samme Sukkermasse dog 
skal til Evropa, hvad enten den gaar over England eller direkte 
hertil? Det var det sedvanlige Beskyltlelsesargument. Megel 
Sukker er allerede nu fremmed raffineret Sukker, saaledes Fa- 
rin, der vistnok allerede betaler lavere Told end andet raffineret. 

Melchior: Danske Skibe vilde slet ikke blive brugte, 
hvis vi ikke hayde Raffinaderierne her. Vore Skibe vilde ikke 





271 


vere tjente med at skulle sejle til England i Steden for til 
Hjemmet. 

Bankassistent Bing vilde fremheve den sociale Side af 
Sagen. Frihandelen vilde ligesom Neringsloven udvikle den 
store Industri yderligere. Mulig vilde Kapilalforegelsen blive 
mindre. Mulig vilde Fordelingen blive en anden. Han erin- 
drede om Lehmanns Ord i Festesagen, at vi ikke maatte gde- 
legge nogen Samfundsklasse. 

Frederiksen hevdede, at Frihandelen umiddelbart for- 
egede Kapilalerne. Spergsmaalet om dens ogjeblikkelige Ind- 
flydelse paa Fordelingen krevyede maaske til sin Besvarelse 
Undersggelse af de enkelte Erhverv. 

Direktor Bing spurgte, om det ikke kunde forholde sig 
paa anden Maade med den Kapital, der representeredes af 
Menneskene. Vilde ikke den «moralske» Kapital, om han 
maatte bruge dette Udtryk, blive formindsket. ved Forandringen? 

Frederiksen: Spoergsmaalet om Kapitalforegelsen og om 
den hensigtsmessigste Fordeling falder ganske vist til Slut- 
ningen sammen. 

Hermed sluttede Formanden Forhandlingerne om denne 
Sag, og man vedtog som Forhandlingsemne for neste Mede 
(Torsdag d.13de Marts 1872): Hvorledes ber Samfundet stille 
sig til Udvandring? 


Bibliografi. 
I. Tyskland (Januar 1873). 

Arbeitergeber, Der, in seinem Wesen u. in seiner socialen 
Stellung. Eine social-krit. Erérterung. 

Arbeiterfrage, Ub. die, die Versuche zur ihrer Lésg, u. die 
MOglichkeit der Gtitergemeinschafl. Fragen, Bedenken u. 
Vorschlige e. Zuschauers. 

Baltzer, Ed., Ideen zu socialen Reform. 

Berlin u. seine Entwickelung. Hrsg. vom statist. Bureau. 

Brentano, Prof. Lujo, Ub. Einigupgsimter. Eine Polemik 
m. Herrn Dr. Alex. Meyer. 











272 





Bodiker, T., Die Kommunal-Besteuerung (local-taxation) in 
Engl. u. Wales. 

Duboc, Dr. Jul., Sociale Briefe. 

Engel, Dr., Die Reform der Gewerbstalistik im deutschen 
Reiche u. in den tibrigen Staaten v. Europa u. Nordamerika. 

Jager, Dr. Eug., Der moderne Socialismus, Karl Marx, die 
internationale Arbeiter-Association, Lasalle u. die deutschen 
Socialisten. 

Mayer, F., Volkswirthschaft f. Jedermann. Ein Volkslesebuch. 

Michaelis, Dr Otto, Volkswirthschaftliche Schriften. 1 Bd. 
Eisenbahnfragen. Handelskrisis v. 1857. 

Stamm, Dr. Aug., Die Erlésung der derbenden Menschheit. 
Der Retlungsweg in der socialen Frage in unserer Zeit. 
2 Aufl. 

Vortrage, Volkswirthschaftliche. Geh. im Lehrerverein zu Bruck 

im J. 1871-72. 


II, Frankrig (December 1872). 
Etudes sur l’impét direct, les assurances fonciéres, etc. 
Houdoy, J., L’Impét sur le revenu au XVI siécle. Les Etats 
de Lille et le duc d’Albe. 
Le Rousseau, Julien, Elements d’économique progressive, 


I. Danmark (Januar og Februar 1873). 

F. Bing og Julius Petersen, Statsskonomiens Grundset- 
ninger populert fremstillede. Bearbejdelse af «Manual of 
political economy» af H. Fawcett, Professor ved Universi- 
telet i Cambridge. 3dje Hefte, 

Nutzhorn, 0O., Skov og Land. 



















Udvandringen i vor Tid. 






















Indledningsforedrag ved Diskussionen om, hvorledes Samfundet ber 





” stille sig over for Udvandringen. Trykt efter Opfordring fra den 
nationalokonomiske Forening. 

h. 

a Af Bureauchef V. Falbe-Hansen. 

it. U , it 

it. dvandring er tilvisse ikke noget Nyt, jeg behever kun 
at erindre Dem om Oldtidens Kolonier, om Middelalde- 

ck rens Folkevandringer, om Eneveldens Handels- og Bjerg- 


verkskolonier 0. s.v., men hvad der derimod er Nyt, det 

er den Karakter, Udvandringen i vor Tid har antaget. 

Forhen var det samlede Masser eller endog hele Nationer, 
ts der udvandrede, og de enkelte Udvandrerskarer dannede 
i Almindelighed hver for sig sit lille Samfund, der mer 
eller mindre var en Kopi af det Samfund, det havde for- 
ladt. Nu derimod udvandre Individerne enkeltvis og 
uafhengigt af hverandre; det er ikke Afleggere af det 
of gamle Samfund, der flyttes til en ny Jordbund, men en 
Mangfoldighed af losrevne, forskjelligartede Samfunds- 
atomer, der sammenarbejder sig selv til et helt nyt 
Samfund. 

Spor af denne Art Udvandring treffe vi allerede i 
det 16de og 17de Aarhundrede, navnlig i Udvandringen 
fra Nederlandene og England; men selv den Gang var 
det til Dels i samlede Masser, man drog afsted; Udvan- 
drerne vare nesten altid Personer, der stode i Forbindelse 
med hinanden ved Slegtskab, Menighedsbaand eller paa 


anden Maade, og de ny Samfund vedbleve som Kolonier 
18 








274 


at staa i Forbindelse med Moderstaten; desuden var Ud- 
yandringen paa den Tid i Sammenligning med vor Tid 
hejst ubetydelig i Omfang. Det var egentlig forst i det 
19de Aarhundrede, at Udvandringen antog sin nuverende 
rent individuelle Karakter, og det er forst for 3 a4 De- 
cennier siden, at den har antaget de storartede Propor- 
tioner, den nu har. — Grunden hertil er ikke vanskelig 
at fatte. 

Udvandring i moderne Forstand, de enkelte Indivi- 
ders Udvandring, forudsetter en Frihedsfolelse og Selv- 
stendighedsfolelse, en Frigjorelse fra Statsmagten og de 
andre Samfundsfaktorer, der vanskeligt kunde findes i 
sterre Udstrekning under de tidligere Tiders faste, bundne 
Samfundsordning. Det var foerst, da den sociale Frihed 
og med den Individualitetsfolelsen trengte ned i Folkets 
Masse, at Individernes Udvandring begyndte. Beteg- 
nende i denne Henseende er det, at Udvandringen er 
sterkest blandt de Folkestammer, hvor Individualitets- 
folelsen er sterkest, blandt de germanske Stammer, 
Skandinaver, Englendere og Tyskere. Latinerne, hos 
hvem Samfundsfolelsen er langt sterkere, udvandre kun 
sjeldent, de gaa langt mere op i Massen og ere fastere 
knyttede til Fedrelandet, de kunne ikke rive sig los fra 
de gamle Forhold og ikke finde sig til Rette i de ny. 
Vi se, hvorledes i Amerika Befolkningen i de gamle 
franske Kolonier i Louisiana og Kanada igjennem Aar- 
hundreder har bevaret deres Sprog og Nationalitet, og 
endnu med Stolthed betragter sig som Franskmend, 
medens derimod Tyskerne og Skandinaverne allerede i 
2den Generation ere fuldstendig amerikaniserede og ne- 
sten betragte det som en Fornermelse at mindes om 
deres fremmede Herkomst. 








275 


Skulde man sette et enkelt Aar som det Tidspunkt, 
da den moderne Udvandring antog sine nuverende kolos- 
sale Proportioner, maatte det vere Dyrtidsaaret 1847, da 
Hveden herhjemme kostede 18 Rdl. Td., og Kartoffelsyg- 
dommen, navnlig i Irland, fremkaldte forferdelige Ulykker ; 
alene fra Irland ankom det Aar over 100,000 Individer til 
Amerika. 

I 1848 og 49 tog Udvandringen lidt af, men i de 
ferste Aar af Halvtredserne, 1850—54, tiltog den over- 
ordentlig sterkt. Folkenes lyse, ungdommelige Forhaab- 
ninger fra 1848 vare glippede, Reaktionen var indtraadt 
i Evropa, og fra Kalifornien og Avstralien led det lok- 
kende Budskab om de nys opdagede rige Guldminer. 
Hovedstrommen af Udvandrere kom fra de brittiske @er, 
indtil 400,000 Individer forlode aarlig det gamle Land for 
at sege Lykken i de ny Eldoradoer, og Irland mistede i 
disse Aar 4/6 af sin hele Befolkning. Men ogsaa trindt 
om fra Kontinentets Lande droge Udvandrere bort i Hun- 
dredetusenvis; og navnlig fra Tysklands Stater antog Ud- 
vandringen en Storrelse, der vakte Regeringernes For- 
bavselse og Frygt. Efter tyske Angivelser naaede Ud- 
vandringen i disse Aar kun op til 100 4 150,000 Individer 
aarlig, men den officielle amerikanske Statistik viser, at 
der alene til de forenede Stater ankom indtil over 200,000 
Tyskere om Aaret. Baden, Hessen Darmstadt, Hessen 
Kassel, Wiirtemberg og Mecklenborg vare de Stater, der 
da ydede det sterste Kontingent. 

I 1855 synker Udvandringen pludselig til det Halve 
og er i de neste 7 Aar i en vedvarende Tilbagegang. 
Guldfeberen havde udraset, Tusender af de Eventyrere, 
der havde ventet i Lebet af kort Tid at skabe en Formue 


i det forjattede Land, vendte mismodige og skuffede hjem 
18* 











276 


og udbredte nedslaaende Beretninger om Forholdene der 
ovre; og Tilstanden i Guidlandene var ogsaa kun lidet 
lokkende. En frygtelig Handelseskrisis udbred 1855 i 
Avstralien og Kalifornien, og to Aar senere hergede den 
berygtede Verdenskrisis i 1857 Amerikas ostlige Stater; 
de saakaldte «know-nothings», hvis Valgsprog var «Ame- 
rika for Amerikanerne», kom til Magten, og i New Orle- 
ans og Saint Louis’ Gader blev der skudt paa de ev- 
ropeiske Indvandrere. 

I de ferste Aar af Borgerkrigen i de forenede Stater 
stod Udvandringen paa sit laveste Punkt. I 1861 og 62 
ankom kun omtrent 90,000 Indvandrede til Staterne; men 
fra nu af er den i en vedvarende Fremgang, og i de 
sidste 5 Aar har den naaet samme Omfang som i Begyn- 
delsen af Halvtredserne. 

Nojagtig at angive Stoerrelsen af den nuverende Udvan- 
dring fraEvropa er ikke muligt; Oplysningerne om disse 
Forhold ere dels mangelfulde, dels saa uensartede, at de 
ikke kunne sammenstilles, men man vil sikkert ikke 
komme langt fra Sandheden ved at ansette den til i 
Gjennemsnit omtrent ‘/. Million Mennesker aarlig. Med 
Hensyn til det Forhold, i hvilket de enkelte Nationaliteter 
deltage i Udvandringen, er jeg kun for de forenede Sta- 
ters Vedkommende i Besiddelse af paalidelige Oplysnin- 
ger; disse angive, at der i Tiaaret 1861—70 ankom til 
Unionen”*) 


*) Man herer undertiden den kinesiske Indvandring til Amerika 
omtale, som om den var af en ganske overordentlig Storrelse og 
Betydning; det kan derfor maaske ikke vere af Vejen her at 
meddele, at der i Tidsrummet 1861—70 ialt kun er indvandret _ 
68,000 Kinesere til Unionen, altsaa ikke en Gang Halvdelen af 

Indvandringen fra de 3 smaa skandinaviske Riger. 
















——~ = ET SS.lCU 








277 


fra de brittiske Oer . . 1,106,976 Individer. 


— Tyskland...... 821,007 _ 
— Skandinavien. ... 135,684 — 
— Frankrig...... 37,000 — 


Hvad nu serligt Udvandringen fra Danmark 
angaar, da haves kun for de 344 sidste Aar fuldstendige 
Oplysninger herom. Derimod angiver den officielle ameri- 
kanske Statistik, hvormange Danske der i de sidste 50 
Aar hvert Aar er ankommen til de forenede Stater, og 
af Oplysninger her hjemme fra vides, at i det Mindste 
nu til Dags gaar saa godt som hele vor Udvandring til 
dette Land, man vil derfor vist nok ikke fejle betydeligt 
ved udelukkende at holde sig til de amerikanske An- 
givelser. 

Udvandringen fra Danmark er af en nyere Dato end 
fra de fleste andre evropeiske Lande; indtil for en halv 
Snes Aar siden var Udvandringen her fra Landet nesten 
forsvindende. Kun i ganske enkelte Aar, saaledes navnlig 
i 1836, 1840 og 1848, naaede den op til et Par Hun- 
drede, vel nermest paa Grund af at enkelte sterre Sel- 
skaber droge bort. I Begyndelsen af Halvtredserne, da 
Tyskerne og Englenderne i Hundredtusenvis strommede 
bort, ankom kun ganske enkelte Danske til Amerika, i 
1849 kun 8, 11850 20, i 1851 14 og i 1852 endogsaa 
kun 3 Individer. I 1857, det store Kriseaar, naaede 
Udvandringen pludseligt op til over 1000 Individer, men 
Aaret efter sank den atter ned til et Par Hundrede. Det 
er forst fra 1862, fra den nordamerikanske Borgerkrigs 
Tid, at den danske Udvandring daterer sin Begyndelse ; 
men den har siden da veret i en nesten vedvarende og 












278 


sterk Stigen, og den er i de sidste Aar naaet op til om- 
trent 4000 Individer aarlig*). 

Hvorledes Udvandringen her fra Landet vil stille sig 
i Fremtiden, er jo umuligt at afgjore, men jeg for min 
Part er tilbojelig til at antage, at den i en lang Rekke 
af Aar vil beholde sin nuverende Storrelse, ja rimeligvis 
endog stige betydeligt. Jeg stetter denne min Anskuelse 


*) Folgende Oversigt udviser Antallet af Nordmend, Svenske og Danske, 
der i ethvert af Aarene fra 1820 til 70 ere ankomne til de for- 
enede Stater i Nordamerika: 





Nordmend og Nordmend og 
Svenskere. Danske. e Svenskere. Danske. 
1820 3 20 | 1846 1,916 114 
1821 12 12 | 1847 1,307 13 
1822 10 18 | 1848 903 210 
1823 1 6 | 1849 3,473 8 
1824 9 11 | 1850 1,569 20 
1825 4 14 | 1851 2,424 14 
1826 16 10 | 1852 4,103 3 
1827 13 15 | 1853 3,354 32 
1828 10 50 | 1854 3,513 691 
1829 13 17 | 1855 821 528 
1830 3 16 | 1856 1,157 173 
1831 13 23 | 1857 2,712 1,035 
1832 313 21 1858 2,403 232 
1833 16 173 | 1859 1,091 499 
1834 42 24 | 1860 298 542 
1835 31 37 | 1861 616 234 
1836 57 416 | 1862 892 _ 1,658 
1837 290 109 | 1863 1,627 1,492 
1838 60 52 | 1864 2,249 712 
1839 324 56 | 1865 6,109 1,149 
1840 35 152 | 1866 12,633 1,862 
1841 195 31° | 1867 7,055 1,436 
1842 553 35 | 1868 20,420 2,019 
1843 1,748 29 | 1869 41,833 4,282 
1844 1,313 25 | 1870 24,365 3,041 
1845 928 54 I Alt 153,928 23,425 


1 1871 udvandrede fra Danmark 3,906 og i 1872 6,893 Indi- 
vider. 








































Za ae ~~ we rh 


ro 

















279 


nermest paa den nuverende Udvandrings Karakter. Aar- 
sagerne til Udvandringen her fra Landet maa _ nemlig 
ikke seges i enkelte forbigaaende Misvextaar, i politiske 
eller religiose Tryk, men derimod i Onder, der ere nagje 
forbundne med den nuverende Samfundsorden, og som 
vel kunne lindres men ikke heves; og paa den anden 
Side er det Haab, der drager vore Landsmend bort, Ud- 
sigterne for Fremtiden i det fremmede Land, heller ikke 
det er af nogen forbigaaende Natur, det er ikke lokkende 
Beretninger om snart udtemte Guld- og Selvminer, men 
det er den hoje Arbejdslen og den billige Jord, Fordele, 
der gjor det muligt for den Ubemidlede at naa det, der er 
hans hojeste Onske, men her hjemme er nesten uopnaae- 
ligt for ham, nemlig at kunne leve af at dyrke sin egen Jord ; 


. det er Fordele, som Unionon efter al Sandsynlighed endnu 


i adskillige Aartier vil frembyde i samme Grad som nu. 
Efterhaanden som flere og flere Danske nedsette sig i Ame- 
rika, faa de Tilbageblevne desuden bedre Kundskab om og 
Tillid til Forholdene derovre; de aller Fleste faa Slegt eller 
Venner derovre, til hvem de strax ved Ankomsten kan 
henvende sig og finde Hjezlp og Anvisning, og hvis Be- 
retninger om det fri og raske Liv opliver den Lyst til 
Vandring og Eventyr, der fra Arildstid findes hos de nor- 
diske Nationer. 

At Udvandringen fra Danmark vil vedblive at voxe, 
bestyrkes ogsaa ved at se hen til Nabolandene. Saa vel i 
England og Nordtyskland som i Sverig og Norge, er Ud- 
vandringen forholdsvis betydeligt sterre end hos os; fra 
Norge, der jo paa lidt ner har samme Indbyggerantal 
som Danmark, ankom saaledes i 1870, det sidste Aar, fra 
hvilket jeg er i Besiddelse af Oplysninger, over 13,000 
Indvandrere til de forenede Stater. 
















280 


Men selvy om Udvandringen her fra ikke skulde tiltage, 
sely om den skulde holde sig paa samme Sterrelse som 
i de sidste 3 & 4 Aar, saa er dette Tal, 4000 om Aaret, 
meget betydeligt. Der fedes aarlig omtrent 50,000 Men- 
nesker i Danmark; ved det 25de Aar, der kan settes som 
Udvandrernes Gjennemsnitsalder, er der kun omtrent 
30,000 tilbage; en Udvandring af 4000 borttager altsaa 
omtrent en Ottendedel af hver ny fuldvoxen Slegt. 

Det vil heraf vere indlysende, at vi her have at gjore 
med en social Faktor af den aller sterste Betydning. Hvor 
ubetydelige ere ikke i Sammenligning med Udvandringen 
Virkningerne af de andre Midler, der anbefales til at 
hjelpe Arbejderne op? Kan man ved Associationer, an- 
dre Lonningsformer, omfattende Skattereformer etc. heve 
Arbejdslonnen et Par pCt., saa anses det for store Ting; 
men ved Udvandring haves Exempler paa, at Lonnen i 
kort Tid er hevet 50 til 100 pCt. Uagtet Udvandringen 
her hjemme fra jo endnu er saa ny og forholdsvis lille 
— i det sidste Tiaar 1861—70 er der ialt ikke udvandret 
stort mere end i et eneste Aar fra Norge —, saa er 
Virkningen deraf dog allerede nu folelig, og fra flere 
Steder, saaledes navnlig fra Bornholm, Langeland, Maribo, 
Sore og Holbek Amter lyde sterke Klager over, at Ud- 
vandringen har formindsket Arbejderbefolkningen. 

Virkningerne af Udvandring ere ikke vanskelige at 
se. Ethvert Individ, der gaar bort, er et Kapitaltab for 
Samfundet. En bekjendt Statistikker (Engel) har for 
Tysklands Vedkommende beregnet, at en voxen Arbejders 
Underhold, Opdragelse og Uddannelse i Gjennemsnit koster 
Samfundet omtrent 1000 Rdl., dette Belob gaar tabt ved 
hans Udvandring; vi have havt Udleget, men Amerika faar 
Udbyttet. Desuden tage Udvandrerne ikke saa lidt Kapital 






















281 


med sig, efter omfattende Undersegelser og Beregninger, 
der navnlig ere anstillede i Amerika, kan denne anslaas til 
omtrent 300 Rdi. for hvert Individ. Sely om man nu ogsaa 
tager med i Beregningen, at en Del af Udvandrerne ere 
Born, paa hvem der endnu ikke er anvendt saa meget, 
og en Del eldre Folk, der allerede have tilbagebetalt en 
stor Del af Udleget, saa kommer man dog til det Re- 
sultat, at en Udvandring af 4000 Mennesker aarlig med- 
ferer et direkte Kapitaltab for Danmark af henved 4 
Millioner Rigsdaler om Aaret. Hvor stor en Sum dette 
er, falder ret i Ojnene, naar man erindrer, at den sam- 
lede Verdi af vor Overskudsudfersel i Gjennemsnit kun 
er lidt over 30 Mill. Rdl. 

En saa uhyre Udtommelse maa nedvendigvis merkes 
i alle Forhold: Arbejdskraften fordyres for Producenten, 
Efterspergselen tager af, Produktionen gaar tilbage, de 
faste Ejendomme synke i Verdi, Landets Militermagt 
svekkes, Skatteindtegterne tage af 0.s.v. 0.5. Vv. 

Set fra Samfundets Standpunkt synes det altsaa at 
vere store og alvorlige Onder, som Udvandringen medforer, 
og det er intet Under, at de fleste Stater have sogt 
ved mangfoldige Midler at modarbejde Udvandringen. — 
Alligevel kan jeg ikke Andet end anse Udvandring som 
et umaadeligt Gode for Verden. 

Jeg skal ikke nermere soge at paavise den over- 
ordentlige Betydning, Amerikas Bebyggelse ved evropziske 
Indvandrere har havt og har for vor hele Civilisation, 
for Videnskab og Kunst, for Handel og Produktion, for 
al aandelig og materiel Udvikling, jeg skal kun fremheve 
en enkelt Side af Sagen, Udvandringens Betydning for 
Nutidens store sociale Spergsmaal, Arbejderspergsmaalet. 
Udvandringen bidrager jo til, at Arbejdslonnen stiger, 













282 


at Nedvendighedsgjenstande blive billigere, og at Jorden 
synker i Pris, saa at det bliver lettere for Arbejderen 
at komme i selvstendig Stilling. Hovedgrunden til de 
arbejdende Klassers uheldige Stilling er deres 
for sterke Formerelse. Nationernes Frigjorelse 
fra Fortidens Monopoler og Indskrenkninger, Laugsbaan- 
det, Familiebaandet, det patriarkalske Tyendeforhold 0.s.v. 
har vel foreget Produktionen, men den har tillige virket 
til at fremkalde en merkelig Foregelse i Folkeformerelsen. 
Det er et Forhold, der navnlig fremtreder hos de ger- 
manske Stammer, og maaske sterkest i Skandinavien. 
Det er jo bekjendt, hvorledes under Eneveldens Herre- 
demme, trods alle Bestrebelser i modsat Retning, Befolk- 
ningen igjennem Arhundreder nesten forblev stationer, 
medens nu Danmarks og Norges Befolkning 
fordobler sig til nesten det 4-Dobbelte i et 
Aarhundrede, og vore Folketellinger udvise, at hele 
denne uhyre Formerelse falder paa de saa- 
kaldte arbejdende Klasser. Den Ligevegt mel- 
lem Forogelsen i Befolkningen og Forogelsen i 
Produktionens Eftersporgsel efter Arbejdskraft, 
som Franskmendene bringe til Veje ved paa kunstig 
Maade, ved mer eller mindre umoralske Midler at holde 
Fodslerne tilbage, den bringe vi til Veje ved at lade 
vor Ungdom drage bort og grundlegge ny Sam- 
fund paa Amerikas Stepper. Udvandring er et Ho- 
vedmiddel mod Nutidens sociale Onder, thi den angriber 
Ondet i selve dets Rod, den fjerner den overfledige Ar- 
bejdskraft, og netop den uroligste og farligste Del deraf. 

De Ulemper, Udvandringen skulde medfore, ville og- 
saa ved nermere Betragtning vise sig at vere mere til- 


syneladende end virkelige. Det er fremhevet, at Udvan- 































283 


dring formindsker Landets Produktion, ganske vist, men 
den formindsker jo ogsaa Befolkningen, og Produktionen 
formindskes mindre end Befolkningen; thi ved en foreget 
Anvendelse af Maskiner og ved en forandret Ordning af 
Produktionen, kan Formindskelsen i Arbejdernes Antal 
modvirkes; den hoejere Len vil ogsaa gjere Arbejderne 
bedre og bevirke, at der okonomiseres mere med det 
end nu. Landet bliver fattigere, men dets Be- 
boere blive rigere, og Fordelingen hensigts- 
messigere og retferdigere. Og hvad Ulykke er der 
i og for sig i, at der produceres nogle Tusend Tonder 
Smer mindre, og at Jorden synker i Pris? Formaalet for 
vort Arbejde, for vore aandelige og legemlige Anstren- 
gelser er jo dog ikke at producere det sterst mulige 
Antal Tender Smer, men den storst mulige Udvikling af 
Mennesket. 

Hvad angaar det Kapitaltab, som Udvandringen for- 
aarsager, saa er det i Virkeligheden ikke saa stort, som 
det ved forste Ojekast ser ud til; det er vel sandt, at en 
arbejdsdygtig Mand representerer en ikke ubetydelig Ka- 
pital, som ved hans Udvandring gaar tabt; men ved hans 
Bortgang bliver der jo Plads for en Anden, der ellers 
ikke havde kunnet finde Anvendelse, i al Fald ikke saa 
godt lonnet Anvendelse, for sine Evner og Krefter; ved 
selve Bortgangen af en Verdi skabes der altsaa en ny Verdi. 
Det maa ogsaa erindres, at det direkte Kapitaltab, der for- 
aarsages ved det Belob i kontante Penge eller andre Ver- 
dier, som Udvandrerne fore med sig, for en stor Del 
erstattes ved de Summer, Udvandrene sende hjem til Slegt 
og Venner eller fore med sig, naar de komme tilbage og 
atter bosette sig i Hjemmet. Hvor meget dette belober 
sig til for Danmarks Vedkommende, er jeg ikke i Stand 













284 


til at afgjore, 
Beleb. 

Det er endvidere fremhevet, at Udvandringen svekker 
Staten som Militermagt og formindsker dens Skatteind- 
tegt. Men selv det er tvivisomt. Et lille velstaaende og 
lykkeligt Folk forsvarer sit Fedreland med sterre Kraft 
end en stor forsulten, misfornejet og proletariserende 
Befolkning. Og nu Skatteindtegten; Udvandring formind- 
sker maaske nok Statens og Kommunens Indtegter, men 
den formindsker ogsaa, og vistnok mindst i samme Grad, 
dens Udgifter; den formindsker jo Befolkningen, Gjen- 
standen for Udgifterne, den er det virksomste Middel til 
at formindske de i Nutiden med en truende Hurtighed 
stigende Fattigbyrder, den formindsker endelig Udgiften 
til Retssikkerhedens Overholdelse, til Fengsler, Arbejds- 
anstalter og Lignende; hvor mange Forbrydere eller vor- 
dende Forbrydere, Ladegaardslemmer, Tumultuanter og 
andre Misfornejede har Amerika ikke befriet os for? 

Overvejer jeg alt dette, saa kan jeg ikke Andet end 
komme til det Resultat, at Udvandring, under Samfunds- 
forhold som de nuverende, maa betragtes som et over- 
ordentligt Gode for det Samfund, som Udvandrerne for- 
lade. Hermed er imidlertid endnu ikke afgjort, at Udvan- 
dringen i og for sig er et virkeligt Gode, Afgjorelsen 
heraf beror tillige paa, hvorledes det gaar Udvandrerne 
i det fremmede Land, lad os derfor gaa over til at un- 
dersege, hvorledes det stiller sig i saa Henseende. 

Det er forholdsvis meget let at folge de danske Ud- 
vandreres Skjzbne i det fremmede Land; thi nesten Alle 
— de 95 pCt. — gaa sammsteds hen, nemlig til de for- 
enede Stater i Nordamerika, Massen af dem here til den 
samme Samfundsklasse — omtrent 70 pCt. ere Bonder —, 


men det er sikkert meget betydelige 















ww Cll itl lC PCC lll etiéiemeed 


~ 








ige 


cer 














285 


de sege til samme Egne, og komme omtrent under samme 
Livsvilkaar. 

Det er i det fjerne Vesten, vi finde vore danske 
Bender, som Nybyggere i Visconsins og Minnesotas 
Fyrreskove, paa Jowas, Kansas og Nebraskas Step- 
per. Det er Landstrekninger med et i det Hele taget 
sundt og behageligt Klima; kun i de hist og her spredte 
sumpagtige Lavninger og i de brede umaadeligt frugtbare 
Floddale herske intermitterende Febre. Jordbunden, et 
tykt vegetabilsk Muldlag med et Underlag af kalkholdigt 
Ler, er frugtbar, let at bearbejde og udmerker sig ved 
en merkelig Evne til at bevare Fugtigheden, en Omsten- 
dighed, der er af stor Betydning under den i disse Egne 
hyppige Terke i Sommermaanederne. Steppen er nesten 
fuldstendig skovles, kun langs Floderne voxe hist og her 
nogle Cottonwoods-Treer, Men Treer voxe her med en 
overordentlig Hurtighed; efter officielle Beretninger have 
Treerne (Cottonwood og Ahorn) 4 Aar efter Freets Leg- 
ning i Gjennemsnit opnaaet en Hajde af 20 Fod og en 
Tykkelse af 1 Fod og 3 Tommer. 

Enhver Nybygger kan efter den saakaldte Ho- 
mesteadlov optage et vist Kvantum Jord, indtil 160 
Akres, af Regeringens Land, kun mod at betale et 
hile Gebyr, 14 Dollars, og med den Forpligtelse i 
en vis Tid at bo der, indhegne og opdyrke det. Han 
kan ogsaa kjebe Land enten af Staten, af Jernbane- 
kompagnierne eller af de talrige private Landkompagnier, 
Prisen varierer da i Almindelighed mellem 1%/4 og 10 
Dollars pr. Akre, efter Jordens Godhed og Beliggenhed; 
Betalingsvilkaarene ere altid serdeles lempelige. Med en 
Sum af omtrent 300 Dollars kan en Mand begynde som 
Nybygger, optage Homestead eller kjobe Land, bygge sig 















286 


en Trehytte, kjobe et Par Oxer, de nodvendigste Red- 
skaber, Saakorn samt Fedevarer for Sommeren; og Ar- 
bejdslonnen er saa hej, at en flink og sparsommelig 
Mand i Lebet af 2 & 3 Aar uden Vanskelighed kan op- 
spare en saadan Sum. — Jeg skal neden for anfore 
nogle statistiske Data til Oplysning om Stoerrelsen af Ar- 
bejdslonnen i disse Egne. — De almindeligste Sedarter 
ere Hvede, Maisjog Byg. Jordens Behandling er natur- 
ligvis meget skjodeslos og overfladisk, Gjodning og Brak 
er nesten ukjendt, men alligevel. giver den jomfruelige 
Jordbund Aar efter Aar en Afgrede som vore bedre Jor- 
der. 10 & 11 Fold Hvede, 16 & 17 Fold Byg synes at 
vere Middelafgroder. 

Afsetningsforholdene, der ellers danne Hovedvanske- 
ligheden for Nybyggere, saaledes navnlig ogsaa i de av- 
stralske Kolonier, der ellers forene alle Betingelserne for 
en kraftig Udvikling, ere i Amerika forholdsvis ‘gode, 
takket vere det tetbefolkede industrielle Osten, de rige 
over hele Unionen spredte Bjergsverks- og Mineanleg 
med deres store Arbejderbefolkning, de mange sejlbare 
Floder og Seer, det udstrakte Jernbanenet og frem for 
Alt Amerikanernes Foretagelsesaand og Handelsdygtighed. 
1 Dollars pr. bushel Hvede og 70 cents pr. bushel Byg 
— henholdsvis 6 Rdl. 4 Mk. og 4 Rdl. 4 Mk. for en 
Tende — synes at vere en almindelig Pris i velbelig- 
gende Egne, og selv i Nebraskas og Minnesotas fjerntlig- 
gende Nybygder betales Hveden i Almindelighed med 50 
cents, Byg med 40 cents pr. bushel. Prisen paa et Par 
Arbejdsstude varierer mellem 100 og 150 Dollars, en Hest 
koster fra 125 til 200 Dollars, et Faar 2 & 3 Dollars. 

Det synes indlysende, at med Priser som disse, har 
en Nybygger, der besidder en Ejendom paa 160 Akres, 































287 


eller noget over 100 Tdr. Land, der har ferre Dyrknings- 
omkostninger og ferre Skatter at betale end her hjemme, 
gode Udsigter til med Tiden at blive en velstaaende 
Mand. Man regner ogsaa almindeligt herude i Vesten, 
at en flink Mand, der har nogle Hundrede Dollars at be- 
gynde med, «i Lebet af 5 Aar kan skabe sig et overfle- 
digt og komfortabelt Hjem, sidde roligt og rentefrit paa 
sin egen Ejendom.» — Sely om Nybyggeren ikke er i 
Stand til at legge Noget op, men blot kan holde sig paa 
sin Ejendom, har han gode Udsigter til at blive en vel- 
havende Mand. Der er en saa rivende Udvikling herude 
i det fjerne Vesten, en saa sterk Tilstromning af Ind- 
vandrere, en saa kraftig Udvikling af Produktionens Grund- 
betingelser, at al fast Ejendom stiger i Verdi med en 
overordentlig Hurtighed. Alene den Omstendighed, at 
de tilgrendsende Jordstykker opdyrkes, foreger en Ejen- 
doms Verdi, en Ejendom med Naboer har dobbelt saa 
stor Verdi som en uden; en Jernbanes Anleg fordobler 
flere Gange de nerliggende Jorders Verdi; og en Ejen- 
dom, der er opdyrket, der ligger i en bebygget Egn og har 
nogenlunde gode Afsetningsforhold, betales ofte med 100 
Dollars pr. Akre — 9: 250 Rdl. pr. Td. Land. — Naar 
man ser, hvorledes Indvandrere stromme til i Hundrede- 
tusenvis, og det ikke blot fra Evropa, men ogsaa fra de 
gamle mindre frugtbare ostlige Stater Massachusetts og 
New York, for at nedsette sig paa Stepperne i Vesten, 
kan man ikke nere Tvivl om, at den fattige Nybygger, 
der har optaget sit Homestead, bebygget og opdyrket det 
ved egen og Families Hjelp, naar han blot nogenlunde 
har Lykken med sig, efter ikke mange Aars Forleb vil 
finde sig i Besiddelse af en Ejendom, der har adskillige 
Tusend Dollars Verdi. 












288 


Livet er haardt ude i Vesten, der horer megen 
Energi og frem for Alt et godt Helbred til at holde 
det ud i Begyndelsen, det er f. Ex. ikke ualmindeligt, 
at Nybyggerne det forste Aar ikke have anden Bolig 
end en Vogn med Sejldugs Overtrek, en Breddehytte 
eller en Hule i en Lerbakke; men overvindes de forste 
Vanskeligheder, blive Anstrengelserne og Besverlighederne 
rigeligt belonnede. Tusender af danske Bender have ved 
deres Flid, Paapassenhed og sejge Udholdenhed erhvervet 
Velstand for sig selv og skaffet det danske Navn et godt 
Ry blandt Vestens Beboere; og det er sikkert den al- 
mindelige Mening der udtales, naar det i den sidste offi- 
cielle Beretning om Indvandringen til de forenede Stater 
siges om Skandinaverne: «Industrious, economical, and 
temperate, their advent should be especially welcomed». 
— Det er ikke alene i materiel Henseende, at den dan- 
ske Arbejder vinder ved at udvandre til Amerika; de ny 
storartede Forhold, det fri ubundne Liv, Omgangen med 
de opvakte og energiske Amerikanere og Deltagelsen i 
den sterkt udviklede Selvstyrelse paavirker ham i hgj 
Grad. Den danske Bondekarl, der har opholdt sig her 
nogle Aar, er nesten ikke til at gjenkjende, han er bleven 
magrere, men livligere i sine Bevegelser, frejdigere i 
hele sit Vesen, han har faaet flere Interesser, storre og 
friere Blik paa Livet. 

Udvandringen maa saaledes betragtes som et Gode 
ikke blot for de Tilbageblevne, for det gamle Samfund, 
men ogsaa for Udvandrerne selvy og for deres ny Fedre- 
land. Og maatte man ikke forudse et saadant Resultat? 
Udvandring er jo ikke Andet end en Omsetning af men- 
neskelige Krefter, som Handelen en Omsetning af Varer; 
Udvandreren drager bort fra de Steder, hvor Arbejds- 













—_— Th 


Tr fs. 








289 






































om kraften er for rigelig tilstede og derfor betales slet, der 
de hen, hvor de ubenyttede Naturkrefter kun vente paa 
it, Mennesket for at trede i hans Tjeneste. Det er jo kun 
ig en Opfyldelse af det guddommelige Bud: «Vorder frugt- 
te bare og mangfoldige og opfylder Jorden og 
te gjor Eder den underdanig». 
1€ 
od 
et Efter disse indledende Bemerkninger skal jeg nu 
dt gaa over til det, der er den egentlige Gjenstand for Dis- 
I~ kussionen her i Aften, til Spergsmaalet om, hvorledes 
i- Samfundet ber stille sig over for Udvandringen, og for 
or ikke at optage for megen Tid skal jeg her fatte mig i 
id Korthed, idet jeg forbeholder mig i Lobet af Diskussionen 
» at komme tilbage til de enkelte Punkter, hvorom der 
ad maatte ytre sig Tvivl. 
y At Samfundet i al Almindelighed talt bor stille sig 
d velvilligt over for Udvandringen, derom kan der vel neppe 
i vere Tvivl, paa den anden Side tror jeg heller ikke, at 
j Staten eller Kommunen ber trede positivt til for at fremme 
r Udvandringen; thi som oven for er paavist, er den alle- 
. rede i god Gang, og desuden tror jeg, at Friheden her 
i som i nesten alle ekonomiske Forhold er den bedste 
5 Regulator; naar Udvandringen lades fri, vil den rette sig 
efter det Pres, som selve Samfundsforholdene udeve paa 
, den, udvides eller indskrenkes efter som Spendingen i 
, Samfundet voxer eller aftager. Dermed er imidlertid ikke 
sagt, at det Offentlige ikke ber tage sig af Udvandringen. 
, Det er utvivisomt rigtigt, naar Staten saaledes som den 
nu gjer varetager Udvandrernes Interesser paa selve Over- 
) farten; men dermed er ikke Alt gjort; baade ved Af- 
rejsen her fra og ved Ankomsten til det fremmede Land 





19 











290 





gaar en Mengde Misligheder i Svang, som Staten vist 
nok baade kan og ber modarbejde. Jeg ved saa vel fra 
anden paalidelig Kilde som og af egen Erfaring, at det 
ingenlunde er sjeldent, at danske Udvandrere ere Gjen- 
stand for Bedragerier, der ofte have deres Kilde her 
hjemme, at de f. Ex. sendes til New Orleans og Texas 
giftsvangre Sumpegne, at de bedrages ved Prisen paa 
Jernbanebilletten eller sendes ad store Omveje til Be- 
stemmelsesstedet, f. Ex. legge Vejen til Chikago om ad 
New Orleans — omtrent det Samme, som om man vilde 
rejse fra Kjebenhavn til London via St. Petersburg —, 
at der er solgt dem ligefrem falske Billetter 0.s.v. Og 
sely om Udvandrerne ikke ere Gjenstand for Bedrageri, 
-ere de ved deres Ankomst til det fremmede Land saa 
ubehjzlpsomme under de ny og storartede Forhold, at 
de ofte ved egen Dumhed lide mere Skade end ved Andres 
Bedragerier*). Ulemper som disse kunde Staten for en 


*) Et ret betegnende Exempel her paa indtraf kort for min Ankomst 
til Washington. To danske Landsbysmede vare ankomne til New 
York, de skulde naturligvis til Chikago, Udvandrernes forjettede 
Land; men paa Farten over Atlanterhavet havyde de udklekket 
den snedige Plan at spare Jernbanebilletten og gaa til Fods fra 
New York til Chikago — det er en Rejse paa et Par Dages Jern- 
banefart —; de kunde rigtignok ikke et Ord Engelsk, men mente 
sagtens at kunne finde Vejen, de behevede jo blot at folge langs 
med Jernbanen. Som sagt saa gjort, da deres Kammerater rut- 
schede afsted med Toget, fulgte de bag efter til Fods, med deres 
Bagage paa Nakken. Hvorledes det gik dem paa Vejen, vides 
ikke; men 14 Dage efter Afrejsen ankom de, blottede for Alt, 
med soenderrevne Fodder og halvdede af Hunger og Udmattelse, 
til Washington, hvor de heldigvis traf en Mand der forstod Dansk 
— det var selve den danske Konsul —, han fik dem lagte ind 
paa et Hospital og der efter sendte til deres Bestemmelsessted. 
De vare komne ind paa et fejit Spor og simpelthen gaaede mod 

Syd i Steden for mod Nordvest. 
















cet 
ra 


ite 
gs 
it- 
es 
es 
It, 
e, 
3k 
1d 


d 











291 


stor Del afhjelpe ved her hjemme at oprette en Institu- 
tion, til hvilken Udvandrerne kunde henvende sig og faa 
paalidelige Oplysninger om Forholdene i det Land, hvor 
de agte sig hen, og ved i Chikago, i de vigtigste Havne- 
steder i Amerika og maaske paa enkelte Pladser i Av- 
stralien at ansette lonnede Konsularagenter, der kunde 
staa Udvandrerne bi med Raad og Anvisning. Det eneste 
Sted, hvor Forholdene i saa Henseende ere heldigt ord- 
nede, er New York, hvor der desuden findes det be- 
kjendte Emigranthjem Castle Garden; men f. Ex. i Port- 
land i de forenede Stater, et af Endepunkterne for den 
vigtigste af alle Emigrantlinjerne, «Allan Linjen», findes, 
saa vidt mig bekjendt, ikke engang en Vicekonsul, til 
hvem de mange danske Udvandrere, der hvert Aar an- 
komme her til, kunne henvende sig i Tilfelde af Mislig- 
holdelse af Kontrakten fra Kompagniets Side, Sygdom eller 
lignende Tilfelde. — En anden Foranstaltning, som jeg 
tror vilde vere heldig, var, om der bley stillet storre Midler 
til Politiets og Fengselsselskabernes Raadighed, til derfor 
at sende Forbrydere, Skjoger, Urostiftere og andre for 
Samfundet farlige Personer bort; Erfaringen har vist, at 
de i det fremmede Land langt snarere rejse sig end her 
hjemme. Jeg antager, at det ligeledes i mange Tilfelde 
vilde vere i Kommunernes egen Interesse, om de hyp- 
pigere end nu sendte arbejdsdygtige Almisselemmer, 
navnlig hele Familier, hvis Forserger endnu er arbejds- 
dygtig, ud af Landet. Men naar Samfundet benytter Ud- 
vandring som et Middel til at skille sig af med de for 
det farlige Individer, er det sikkert ogsaa dets Pligt til 
en vis Grad at paase disses Tarv strax ved Ankomsten 
til det fremmede Land og ikke som nu tro, at Alt er 


gjort, naar Overfarten er betalt. Jeg har selv i Amerika 
19* 













292 


hert «Runners» prale af, hvorledes de vare i Stand til 
ojeblikkeligt at erfare, hvem af de danske Udvandrere, 
der vare transporterede derover af Politiet eller Fengsels- 
selskaberne, og hvorledes de forstode ved Trusler og 
Kneb at forknytte disse Stakler og faa dem i deres Magt, 
for, efter at have beravet dem Alt hvad de ejede, at selge 
dem til Seelenverkopere i Syden. 

Til Slutning skal jeg tillade mig at henlede vor saa 
aktierige Tids Opmerksomhed paa den Omstendighed, 
at det sikkert vilde vere et serdeles rentabelt Foretagende 
at oprette et Aktieselskab med det Formaal at kjobe og 
her hjemme fra kolonisere en eller anden lille Prerie i 
de vestlige Stater i Nordamerika. Det vilde for mange 
danske Udvandrere vere et overordentligt Gode, om de 
her hjemme kunde kjobe den Jord, de onskede, vere 
visse paa at komme til en god Plads og paa et Sted hvor 
de traf Landsmend, og frem for Alt sikres mod de mange 
Snyderier, der i Amerika ere saa hyppige ved Salg af 
Land. At Foretagendet, naar det blev godt bestyret, vilde 
vere rentabelt, kan neppe betvivles, de amerikanske Land- 
kompagnier gjore gode Forretninger, uagtet den ordinere 
Rentefod derovre er 10 & 12 pCt.; det som det kommer 
an paa, er kun snarest muligt at faa virkelige Nybyggere 
til at nedsette sig paa Kompagniets Land, og i denne 
Henseende vilde et dansk-amerikansk Selskab vist nok 
vere heldigere stillet end et udelukkende amerikansk. 


Der hersker her hjemme kun altfor almindeligt den 
Anskuelse, at Udvandring i nationalokonomisk Henseende 
er et Onde, hvis De, mine Herrer, dele min Betragtnings- 
maade om denne Sag, vil jeg tillade mig at foreslaa, at 












Visk 
Min 
Jow 
Kan 
Neb 
Kali 
Dak 














lige Mening. 


Nedenstaaende Tabel angiver Sterrelsen af Arbejds- 
lonnen i 1870 for Landarbejdere i de forenede Stater, til 
hyilke sterste Delen af de danske Udvandrere nu for Tiden 


293 


udvandre. — Ffter officielle Kilder. — 


Alle Angivelser ere i Dollars og cents. 







den nationalokonomiske Forening vedtager en Resolution, 
hvori det udtales, at Udvandring saa vel i nationalokono- 
misk som i almindelig social Henseende maa betragtes 
som et Gode for Samfundet; jeg tror, at en saadan Ud- 
talelse ikke vil vere uden Betydning over for den offent- 


En Dollars var i 1870 


omtrent 10 Mk. dansk. Der gaar 100 cents paa en Dollar. 








Dagloen. 





Viskonsin . . 
Minnesota. . 


Jowa 
Kansas . 


Nebraska . . 
Kalifornien . 


Dakota ... 


Ovede Arbejdere. 


Ikke ovede Arbejdere, 




















Om Sommeren. Om Vinteren, Om Sommeren, 
Hed Kost Med Kost | Uden Kost Hed Kost | Uden Kost |} Hed Kost 
og Logis. og Logis. | og Logis. | og Logis. | og Logis. || og Logis. 
Dol. ets. Dol. cts. | Dol. cts. ] Dol. ets. | Dol. ets. || Dol. ets. 
1. 40 ». 94/1. 34)1. 4/1. 40]. 73 
2, » 1.17} 1.67]1. 39/1. 46}/1. 
1. 49 i. 1.46]1. 9/1. 52]. 
1. 33 }. 1.6011. 4/1. 50} >». 
1. 63 1.13) 1.75] 1. 25) 1. 88/1. 
2.11 1.50/2. 6] 1. 52) 2. 15) 1. 
2. 57 1.46/2.15}1. 94) 2. 75) 2. 





























































Maanedslon med Kost og Logis. 








Ovede Arbejdere. |\Ikke svede Arbejdere. 








Sommer. Vinter, Sommer. Vinler. biger. 





Dol. ets. Dol. ets. Dol. ets, Dol. cts, Dol. ets. 
Viskonsin. . | 25. 2 17.68 | 16.76 | 14.60] 8. 85 
Minnesota . | 29.11 | 20. 11 | 20.55 | 15.89 | 8. 98 
Jowa ....]| 24. 88 | 18. 39 | 18.85 | 14. 4] 9. 31 
Kansas . . . | 23. 33 | 20. 83 | 19. 67 | 14. 83 9. 50 





Nebraska. . | 25. » | 20. » | 20.25 | 16. » | 14. 50 
Kalifornien . | 42. 69 | 33. 89 | 30. 53 | 26. 61 | 27. 89 
Dakota ...}| 40. » | 27. 50} 30. » | 52. » | 20. » 














Da der navnlig i Byen New York nedsette sig mange 
danske Haandverkere, kunde det maaske vere af Interesse 
at kjende Arbejdslonnen her. Folgende Tabel viser den 
Len, til hvilken Castle Gardens Arbejdsanvisningskontor 
har skaffet Udvandrerne Arbejde. 


Leredrenge ..... 4 til 5 Dol. om Ugen. 

BS rok Ml ae 6—14 — om Maaneden med Kost 
og Logis. 

Barberere ...... 9—15 — om Ugen. 

Opvartere...... 10—30 — om Maaneden med Kost 
og Logis. 

Bogbindere..... . 10—18 — om Ugen. 

Grovsmede...... 2—3'o— om Dagen. 

Murere .;..).6 &s ¢ 3o—4 — om Dagen. 

Slagtere ......4. 10—20 — om Maaneden med Kost. 


Mebelsnedkere. ... 2—3 — om Dagen. 











295 




























ny Kaskjetmagere .... 8—12 Dol. om Ugen. 
THES SS 34.—4 — om Dagen. 

= Knivsmede...... 12—18 — om Ugen. 

* Farvere. 9. oe. 20—25 — om Maaneden med Kost, 
Graverere ...... 15—35 — om Ugen. 
Maskinmestere. . . . 15—18 — om Ugen. 

~ Ge in OL oO. 15—25 — om Maaneden med Kost. 

Bundtmagere. ... . 10—15 — om Ugen. 

Malere aii vin! . s008 15—35 — om Ugen. 
Forgyldere...... 15—18 — om Ugen. 

. Urtekremmersvyende . 8—15 — om Maaneden med Kost. 

: Guldsmede...... 20—30 — om Ugen. 

Litografer ...... 12—25 — om Ugen. 
Mollersvende..... 12—18 — om Maaneden med Kost. 
Setteresss . ia 15—25 — om Ugen. 
Teykhereiens i.» 12—18 — om Ugen. 

‘ Sadelmagere..... 12—18 — om Ugen. 

‘ Skomagere...... 9—15 — om Ugen. 

‘ Cigarmagere..... 8—15 — om Ugen. 

j Skredere....... 10—20 — om Ugen. 

GORVENS 6 )d bddi six 15—16 — om Maaneden med Kost. 
ee 10—18 — om Ugen. 

, Urmagere....... 15—20 — om Ugen. 
Arbejdsmend .... 10—15 — om Ugen. 

Kost og Logis (Board) for en Haandverkssvend kan 
ansettes til 4 & 5 Dollars om Ugen. 

















Bestemmelse af den rationelle Arbejdslen samt 
nogle Bemerkninger om Okonomiens Methode. 


Af Dir. F. Bing og Dr. Julius Petersen.*) 


Spergsmaalet om, hvad der bestemmer Arbejdslonnen, 
synes os uimodsigeligt at vere det vigtigste af alle dem, 
som den statsekonomiske Videnskab har at besvare. Det 
er ganske vist af Interesse at se den Rolle, som Arbej- 
dets Deling spiller i Industrien, at se de Love, som be- 
stemme Landejendommenes Pris 0. s. v., men Industrien 
gaar sin Gang, og Landmanden selger sin Ejendom uden 
at sperge Statsekonomerne til Raads. En ganske anden 
Betydning faar Spergsmaalet om Arbejdslonnen paa Grund 
af den Gjering, der for Tiden virker i hele Samfundets 
Masse. Hvorledes skulle vi kunne se, om der er noget 
Berettiget i Arbejdernes Fordring, og om der er noget 
Middel til at tilfredsstille dem, naar vi ikke vide, om Ar- 
bejdslonnen er noget Tilfeldigt eller noget Lovbundet? 
Hvor mange Misgreb er man ikke udsat for at gjore, 
naar man ikke kan vide, om en Forholdsregel, som ‘man 
tager i en vis Hensigt, maaske netop medforer en Virk- 
ning, som er modsat den, man vilde fremkalde? Ar- 
bejderne gjore Skrue, og muligvis gjor Skruen dem kun 
ojeblikkelig Nytte for senere uopretteligt at lade dem be- 
tale den vundne Fordel uforholdsmessig dyrt; Manchester- 
partiets Tilhengere forlange fuldkommen Frihed, og de 


*) Udgiverne forbeholde sig et Svar paa denne Artikkel. 























297 


kjende ikke Frihedens Betydning for Arbejdslennen, Be- 
skyttelsesmendene forlange Told, Socialisterne forlange 
alle mulige Ting, og Ingen af dem ved, hvad deres For- 
holdsregler ville fere til, fordi Ingen kan vide det, saa 
lenge de Love, der regulere Arbejdslonnen, ere fuld- 
stendig ubekjendte. 

Vi tro, at det har gjort stor Skade, at Statsoekono- 
merne have den Vane at lade, som om de vide Noget 
om dette Spergsmaal. De indse fuldt vel dets Betydning; 
de indse, at en Statsokonomi uden den loste Opgave som 
Grundvold kun har lidet Verd, og de ville nedig erklere 
sig magteslese. Vi ville, for at vise det Berettigede i 
denne Dom, undersege de Svar, som de nyeste og mest 
ansete Forfattere give paa Spergsmaalet. 

Stuart Mill (og ham felge mange Forfattere)  siger, 
at Arbejdslonnen beror paa Kapitalens Sterrelse og Ar- 
bejdernes Antal. Han indremmer nu, at den faste Kapital 
ikke maa regnes med, og derved er vel den storste Del 
af et Lands Kapital trukken fra. Men, sely om man ved 
Kapital her kun vil forstaa den flydende Kapital, kommer 
man til at regne meget mere med, end man ber. At vi 
ligge med store Lagre af Kul, Silketojer, Vin o.s.v., har 
ingen Betydning for Arbejdslennen. Stuart Mill siger 
ogsaa ganske rigtigt i sine indledende Bemerkninger, at 
Arbejderne kun faa det, som han kalder «wagesfund» 
(Fond til Arbejdslen), men dette er kun en Definition af 
et nyt Ord og ingen Leresetning. Det er at sige, at 
det, som Arbejderne faa af Kapitalen, er Arbejdslonnen, 
og ved at faa det at vide, bliver man ikke meget klogere. 
Dersom endda dette wagesfund udgjorde en nogenlunde 
konstant Del af Kapitalen, vilde Setningen dog sige Noget, 
thi den vilde da lere os, at Arbejdslonnen maatte for- 
















298 


dobles, naar Kapitalen blev fordoblet; men vi have ikke 
set nogen Setning om et saadant Forhold opstillet; den 
vilde ogsaa vere komplet falsk, thi, som vi skulle bevise 
i det Folgende, er det meget muligt, at Arbejdslonnen 
kan gaa ned til det Halve, medens Kapitalen fordobles, 
og det uagtet Arbejdernes Antal er bleven uforandret. 

Man kunde opfatte Setningen paa en anden Maade, 
idet man kan tenke sig den flydende Kapital givet ved 
Produktionens Begyndelse og da bestemme det, som en 
Arbejder vil faa i Produktionstiden, som den flydende 
Kapital divideret med Arbejdernes Antal. Dette kan der 
ikke siges Noget imod; thi da der tenkes endnu ikke at 
vere frembragt noget Raaprodukt, vil den hele flydende 
Kapital blive udbetalt i Arbejdslon; Setningen er meget 
god, men den lerer os ikke det Mindste. Sporgs- 
maalet er netop, .hvor meget af Kapitalen, der 
vil blive anvendt som flydende, og hvor meget 
der vil blive gjort fast. Man vil maaske indvende, 
at den flydende Kapital ikke kan blive gjort fast, uden 
at udbetales som Arbejdslon; det er meget rigtigt, men 
det lerer os kun, at dersom der indtreder Begivenheder, 
som maa have til Folge, at en stor Del af den tidligere 
flydende Kapital bliver gjort fast, saa rammes Arbejderen 
ikke ojeblikkeligt deraf, men foerst naar Forandringen er 
iverksat. 

Man ser, at her ikke er Spor til Grundlag for en 
Undersegelse. Ikke desto mindre finder man hos flere 
ansete Forfattere en Setning, der omtrent lyder saaledes: 
«Dersom man vil undersoge, om et foreslaaet Hjelpe- 
middel for Arbejderen har nogen Verdi, behoever man 
blot at undersege, om de foreslaaede Forholdsregler virke 
til at forege Landets Kapital eller til at formindske Ar- 

















—_— sS vw - ~~ ~ Co _ oe 


- \Y 








299 


bejdernes Antal; gjore de ikke dette, duer Forslaget ikke.» 
Og denne Regel folge Forfatterne saa i god Tro i deres 
Undersegelser. Hvilken Verdi disse saa have, er let at se. 

Da Arbejdslonnen er afhengig af Rentefoden, kan 
man ogsaa lose Opgaven, hvis man kan bestemme denne. 
Forfatterne lade ogsaa, som om de kunne dette. Rente- 
foden (Gevinstnormen, rate of profit) beror paa Arbejds- 
lonnen, siger Ricardo; den beror paa Produktionsomkost- 
ningerne, siger Stuart Mill. Ved at gjennemlese deres 
Forklaringer, ser man, at de blot med lange Omskriv- 
ninger sige, at Kapitalisterne faa det af Produktet, som 
Arbejderne ikke faa, og denne Sandhed er temmelig ind- 
lysende, hvor der ingen Jordrente er med i Spillet. 

Medens Forfatterne saaledes i Almindelighed nojes 
med tomme Talemaader og opbygge en hoj Bygning uden 
Grundvold, er der dog en, som har segt at tilvejebringe 
et rationelt Grundlag. Det er Thien, og dersom hans 
Theori var rigtig, maatte den, vii det Folgende ville frem- 
sette, vere gal, da vi komme til et fra hans aldeles for- 
skjelligt Resultat. Det er derfor nedvendigt, at vi forst 
give en Kritik af Thiinens Theori. Vi have ikke hans 
eget Arbejde ved Haanden, men benytte den Fremstilling 
af hans Theori, som er givet af Wolkoff, der betegner 
Theorien som epokegjorende for den skonomiske Viden- 
skab. 

Thinens Theori. Thinen forudsetter, at Arbej- 
derne faa noget mere, end de bruge, saa at de tillige 
ere smaa Kapitalister. Han forudsetter fuldkommen Fri- 
hed og Bevegelighed af Arbejde og Kapital, og at der er 
ledig Jord, som Intet koster. 

Allerede her maa man faa Mistanke til Theorien. 
At Arbejderne kunne give sig til at dyrke Jord, spiller 














300 


ingen anden Rolle, end at de kunne organisere en anden 
Forretning. Under den fuldkomne Bevegelighedstilstand 
er al den Jord optagen, som det kan betale sig at dyrke, 
og der er ingen anden ledig end den, som ikke kan give 
den herskende Arbejdslon og Rente. Dersom en Arbejder 
altsaa med sin Kapital vil dyrke Jorden, maa han blive 
daarligere stillet, eller i al Fald ikke bedre stillet, end 
dersom han arbejder for Fabrikanten og laaner ham sin 
Kapital. 

Thinen forudsetter nu ogsaa, at Arbejderens Kapital 
ikke er stor nok, men at en Del Arbejdere blive hos Fa- 
brikanten og Jaane deres Overskud til den Arbejder, som 
dyrker Jorden, mod at faa Del i Udbyttet. I dette Til- 
felde er det Arbejderne sely, siger han, der bestemme 
Arbejdslonnen, og de ville bestemme denne og Rente- 
foden saaledes, som det er dem fordelagtigst. Det er 
det nu, mener han, naar deres Overskud indbringer dem 
saa stor Rente som mulig. 

Lad os antage at disse Landbrugere fastsette en 
Arbejdsion a og en Rentefod 7. Dersom enhver af dem 
bruger en Kapital som bestaar af Arbejdslonnen for é Aar, 
er en saadan Kapital ka og dens Rente er kar.  Pro- 
duktet skal nu indeholde denne Rente tillige med Ar- 
bejderens Lon. Kalde vi Produktet P, er altsaa 

P=a- akr. 
a og r maa altsaa altid tages saaledes, at de stemme 
med denne Formel. Dersom nu Arbejderens Forbrug er 
m, bliver hans Overskud a—m, og Renten heraf er 
(a—m)r. Spergsmaalet er nu, hvad a og r maa vere, 
for at dette kan blive saa stort som muligt. Mathema- 
tikken viser os let, at dette er Tilfeldet for a = Vm P. 
Den rationelle Arbejdslon er derfor efter Thiinen Mellem- 
















tal 











301 


proportional*) mellem Arbejderens Forbrug og hans Pro- 
dukt. 

Vi kunne nu ikke forstaa, hvorledes man kan tro 
paa Rigtigheden af en Formel, som siger, at en Arbejder 
har en meget let og behagelig Maade, paa hvilken han 
kan forege sin Arbejdslon saa meget, som han vil, nem- 
lig ved blot at forege sit Forbrug. Thiinen har rigtignok 
indsmuglet i sin Udvikling, at m er det nodvendige For- 
brug, men Udviklingen ovenfor viser, at vi kun have at 
gjore med hans Forbrug uden Hensyn til Nedvendig- 
heden. Fejlen i Theorien ligger i, at Thien antager, 
at Arbejderne kunne dele deres Produkt i Arbejdslon og 
Rente, som de ville. Ja, dersom Arbejderen kun arbejder 
med sin egen Kapital, kan han naturligvis kalde sit Ud- 
bytte, hvad han vil, men han kan ikke vente, at Andre 
ville rette sig efter ham. Og dersom han bruger de an- 
dre Arbejderes Kapital, maa han give dem den alminde- 
lige Rente, og saa maa hans Arbejdslon blive mindre end 
den sedvanlige. Thiinen har indfort en ganske vilkaarlig 
Bestemmelse og forvexlet det, som han mener er be- 
hageligst for Arbejderne, med det, som de kunne frem- 
tvinge. Han har set, at han kun har en Ligning til at 
bestemme de to Ubekjendte r og a, og at han derfor 
maatte have en Bestemmelse til, men han har ikke set, 
hvor denne er at finde. 

Efter saaledes at have vist Sagens Standpunkt, ville 
vi, for vi gaa over til at udvikle vor egen Theori, be- 
merke, at vi maa forudsette en saadan Tilstand, at For- 
andringerne blive lovbundne, da vi naturligvis ikke kunne 
finde Love, hvor der ingen Love gives. Dette gjelder 


“) Omtrent midt imellem Forbrug og Produkt. 















302 


om det Tilfelde, hvor der kun findes saa mange Arbej- 
dere, at ingen af dem kan undveres. I dette Tilfelde 
bestemmes Arbejdslonnen kun af vor Trang til Arbejder- 
nes Tjenester og vor Evne til at betale. Rentefoden kan 
i en saadan Tilstand gaa ned til Nul, ja vi kunne blive 
nedsagede til at give Arbejderne Penge til for at faa dem 
til, ved Gjenfrembringelse, at bevare vor Kapital. Vi gaa 
derfor ud fra — hvad der ogsaa stemmer med de fak- 
tiske Forhold — at vi altid kunne erstatte nogle af Ar- 
bejderne ved Anvendelse af fast Kapital, f. Ex. ved Ma- 
skiner. Dersom Arbejdslonnen bliver for hoj, indfore vi 
Terskemaskiner, Plojemaskiner 0. s. v. 

Enhver logisk Videnskab maa begynde med Abstrak- 
tioner. De konkrete Forhold ere i Almindelighed saa 
sammensatte, at vi kun kunne vinde Klarhed, ved forst 
at holde os til de vesentligste af de virkende Krefter. 
Naar vi kjende Lovene for disse, gaa vi til de mindre 
vesentlige og saaledes videre. Naar vi kjende de Virk- 
ninger, som hver Kraft for sig vil frembringe, kunne vi 
finde den Virkning, som de ville frembringe, naar de 
virke samlede, ved blot at addere. Denne Hovedsetning 
fra Mathematikken kan med lidt Forsigtighed anvendes 
paa de fleste andre Videnskaber. 

Det gjelder derfor ferst for os om at definere det 
ideelle Samfund, som vi ville undersege. Vi ville op- 
stille denne Definition i bestemte Grundsetninger, og, 
idet vi slutte ud fra disse, give vor Udvikling en saa lo- 
gisk Form, at en Diskussion om Gjenstanden maa blive 
let. Som man vil se, ere vore Forudsetninger de samme, 
som almindeligt gjores; de stemme saa neje med de fak- 
tiske Forhold, at de Resultater, vi komme til, ikke kunne 


















303 










betragtes som blot theoretiske, men maa vere sikre Vej- 
































j- 
de ledere i mange praktiske Spergsmaal. 
r- Fer vi gaa over til selve Setningerne, ville vi dog 
an ferst udvikle den Tanke, der gaar igjennem dem. Som 
ve vi have sagt ovenfor, ligger Bestemmelsen, som vi sage, 
m deri, at der er Arbejdere, der konkurrere med Maskiner ; 
aa vi mene ikke, at alle Arbejdere og alle Maskiner kon- 
k- kurrere. Der er Maskiner, som ere saa gode, at der 
r- ikke kan vere Tale om, at Arbejderne kunne konkurrere 
ye med dem; de have for lenge siden faaet Eneret paa at 
vi gjore visse bestemte Tjenester. Der er paa den anden 
Side Arbejdere, som ikke kunne erstattes ved Maskiner; 
k- vi kunne ikke lade et Dampskib sejle paa egen Haand, 
aa hvor godt end Maskineriet er, og vi have ingen Maskiner, 
‘st der kunne sette os vor Middagsmad ferdig paa Bordet 
rT. uden Medvirkning af Mennesker. Men i Rekken af Ma- 
re skiner og Rekken af Arbejdere, bliver der altid nogle, 
k- der kunne gjore samme Arbejde, og det er derved, at 
vi Forholdet bliver lovbundet; det er paa det Punkt, hvor 
le Overgangen sker, at den Lov dannes, som gjelder for 
ig det Hele. Paa Overgangspunktet maa nemlig Omkost- 
es ningen ved at anvende Maskiner og ved at anvende Ar- 
bejdere vere ens, thi da man har Valget, vilde man, hvis 
et der var Forskjel, anvende det Billigste. Overgangspunktet 
D- maa vere ved den daarligste Maskine, der bruges, det vil 
g, sige ved den, der iForhold til sin Pris erstatter 
0- ferrest Arbejdere, thi da den Maskine, der staar 
ve paa Overgangspunktet, netop kan konkurrere med Ar- 
e, bejderne, maa enhver bedre have absolut Fortrin for dem. 
k- Den Rente, som den daarligste Maskine giver, maa blive 
ne den herskende; thi dersom andre Maskiner vare fordel- 


agtigere, vilde Ingen anvende den daarligste. De Fabri- 











304 


kanter, der arbejde med bedre Maskiner, maa derfor ned- 
sette Prisen paa deres Varer til Fordelen bliver ens. 
Ligeledes maa alle Arbejdere nejes med den Lon, som 
han faar, der konkurrerer med Maskiner, thi ellers vilde 
han underbyde de bedre lonnede. 

Vi ville anfere et Billede, der tydeligt viser, hvor- 
ledes vi mene, at Reguleringen foregaar. Vi tenke os, 
at et Selskab, der ejer en Kapital (Hvede), vil danne en 
Koloni paa et ubeboet Sted. De gaa for Afrejsen ind til 
en Fabrikant, der har alle Slags Maskiner, og kjobe der 
for deres hele Kapital, da de selv netop ere nok til at 
passe Maskinerne. Hvilke Maskiner de velge, beror paa 
deres Fornedenheder og Onsker og paa deres Kapitals 
Storrelse; jo storre Kapital de have, desto flere Onsker 
kunne de faa tilfredsstillede, og det er rimeligt, at, naar 
de skulle tage mange Maskiner, kommer der lettere daar- 
lige med, end naar de kun skulle tage faa. De fordele 
derpaa Maskinerne imellem sig, og det er dem ligegyldigt, 
hvorledes de fordeles, da de ere enige om at ombytte 
Produkter, som ere frembragte i samme Tid af Maskiner 
til samme Pris, saa at det ikke er fordelagtigere at faa 
en god, end en daarlig Maskine, ja mange af Maskinerne 
kunne ikke engang kaldes gode eller daarlige, fordi de 
ikke kunne erstattes ved Mennesker og derfor ikke vur- 
deres ved at sammenlignes med Mennesker. 

De rejse nu til Kolonien, efter dog at have betinget 
sig, at de kunne sende Maskinerne tilbage og atter faa 
deres Hvede, dersom de onske det. I Kolonien finde de 
imidlertid en Mengde Arbejdere, som Rygtet om Sel- 
skabets Ankomst har trukket derhen, og som ikke mere 
have Midler til at komme tilbage. Kolonisterne kunne 
imidlertid ikke antage Arbejderne, da al deres Kapital 




























305 





staar i Maskiner. Her er kun en Udvej, sige Kapitali- 
sterne. Denne Maskine koster os 1000 Tdr. Hvede og 
giver os 30 Tdr. Hvede om Aaret; vi kunne bytte den 
om og give Eder Hveden, naar I saa ved Aarets Slutning 
atter give os 1030 Tdr. Hvede. Dette kunne f. Ex. 10 
Mand gjore; de faa hver 100 Tdr. i Arbejdslon, og Ka- 
pitalisterne faa 3 pCt. Men der er endnu flere Arbejdere. 
Ja nu have vi ingen daarligere Maskine end en til 1000 
Tdr. Hvede, som giver 40 Tdr. Hvede om Aaret. Ar- 
bejderne have ingen anden Udvej, end at fortrenge ogsaa 
denne Maskine, og, da de skulle levere 10 Tdr. Hvede 
mere, maa hver af dem afgive 1 Td. af sin Arbejdslen. 
Men ogsaa de foregaaende 10 Arbejdere maa nu paa 
Grund af de andre Arbejderes Konkurrence nejes med 
den mindre Arbejdslon og give Kapitalisterne 4 pCt. Og 
saaledes vedbliver det, indtil alle Arbejderne have faaet 
Beskjeftigelse, i det Arbejdslonnen stadig falder og Rente- 
foden stadig stiger, efterhaanden som de Maskiner, der 
maa fortrenges, blive bedre. 

For at undgaa Misforstaaelse ville vi tilfoje, at vi 
kun for Simpelheds Skyld have ladet den anden Maskine 
producere Hvede. Af dette kunde den naturligvis kun 
give 30 Tdr., og giver den et andet Produkt, har dette 
samme Verdi. Meningen er blot, at det andet Produkt, 
naar det skal produceres af Arbejderne, koster dem samme 
Arbejde, som Produktionen af 40 Tdr. Hvede. De pro- 
ducere dette Produkt og Hveden til deres Arbejdslon 
neste Aar. 

Den Arbejdslon, vi have bestemt, er den hojeste, 
som Arbejderne kunne faa, og dersom der er Konkur- 
rence mellem Kapitalisterne, er den ogsaa dcr laveste, 


thi dersom Arbejdslonnen var lavere, var der Maskiner, 
20 













306 


som med Fordel kunde erstattes med Arbejdere, og Ejerne 
af disse Maskiner vilde overbyde hinanden for at faa Ar- 
bejderne. 

Arbejdslonnen bestemmes saaledes ved Arbejdernes 
Konkurrence med de daarligste Maskiner; hvilke disse 
ere, beror paa Forbrugernes Onsker og Kapital og paa 
Videnskabens Udvikling. En Foregelse af Kapitalen vilde 
have medfort en Foregelse af Antallet af Maskiner, men 
kun i det Tilfelde, at der imellem disse vare nogle, der 
lettere kunde fortrenges af Arbejderne end de tidligere, 
vilde en Foregelse af Arbejdslonnen finde Sted. 

Efter at have givet dette korte Overblik over vor 
Theori, skulle vi nu gaa over til en exakt Udvikling af den. 


Grundsetninger, der definere det idelle Samfund, som vi 
betragte. 


— 
. 


Alle Arbejdere ere lige brugbare til Alt. 

2. Al Kapital og alle Arbejdere ere fuldkommen bevege- 
lige, og sege altid der hen, hvor de opnaa mest. 

3. Kapital kan efter Ejerens @nske ojeblikkelig for- 
vandle sig fra flydende til fast. 

Denne Forudsetning betyder blot, at vi ikke ville 
betragte den Overgangsperiode, i hvilken Forvand- 
lingen foregaar. 

4. Al Produktion tenkes at begynde forfra og at vare 
et Aar. Den hele Arbejdslon udbetales ved Aarets 
Begyndelse. 


Setninger, udledte af vore Forudsetninger. 


1. Alle Arbejdere faa samme Arbejdslen. 
Thi i modsat Tilfelde vilde de daarligere lonnede 
underbyde de bedre lennede. 













fi 


fe 


















307 


Arbejdslonnen for en Arbejder, betalt forud for et 
Aar, ville vi betegne ved a, Arbejdernes Antal ved n. 


2. Rentefoden er ens for al Kapital. 

Thi i modsat Tilfeelde vilde al Kapital soge den for- 
delagtigste Anvendelse. 

Rentefoden, det vil sige Renten af en Kapital 1 i et 
Aar ville vi betegne ved 7, saa at Renten af Kapitalen K 
er Kr. 

Anm. Gammel fast Kapital kan godt give en i For- 
hold til dens oprindelige Verdi lavere Rente end den 
almindelige, men dette maa da opfattes som et Formue- 
tab. Er Renten 4 pCt., og en Maskine som tidligere har 
kostet 1000 Rdl. giver 2 pCt., er Maskinen nu kun 500 
Rdl. verd. 


3. Bestemmelse af Verdien af et Produkt Q, 
der er frembragt i et Aar-af m Arbejdere 
med en fast Kapital K. 

Kapitalisten har udbetalt en Arbejdslon ma, som 
med Renter ved Aarets Slutning udgjor ma(1+-7). Des- 
uden er Renten af hans faste Kapital Kr. Produktet 
skal netop betale det Hele altsaa 


Q = Kr + ma(i +7). 
Et Produkt P, som er frembragt af en Arbejder uden 
fast Kapital i et Aar, faar altsaa Verdien 
P=a (1+7). 
Dette Produkt ville vi tage som Verdimaalestok. Kan 
den faste Kapital K frembringes af g Arbejdere uden fast 


Kapital i et Aar, faar den altsaa Verdien gP, og derved 
faas atter Verdien af Produktet Q 


Q=(gr+m) P. 








308 





4. Renten af den faste Kapital, med hvilken 

Arbejderen konkurrerer. 

Den faste Kapital K, hvis Verdi er gP, koster i et 
Aar Renten gPr. Dersom den erstatter m Arbejdere, 
giver den Produktet mP. I Overgangstilfeldet maa An- 
vendelsen af fast Kapital i Stedet for Arbejdere hverken 
give Gevinst eller Tab, altsaa 


qgPr=mP, hvoraf r = . 


Rentefoden er altsaa kun afhengig af Konstruktionen 
af den daarligste Maskine, der bruges. Hvilken dette er, 
beror kun paa den anvendte faste Kapitals Sterrelse, For- 
brugernes Onsker og paa de Maskiner, man har at velge 
imellem. Alle bedre Maskiner, der anvendes, have alle- 
rede fortrengt Arbejderne, og Renten af dem fores ned 
til den fundne ved en Formindskelse af Produkternes 
Verdi, der, efter at vi her have bestemt 7, gives ved de 
oven for anforte Formler. 

Det Antal Arbejdere, som Maskinen erstatter, faas 
ved fra det Antal Bruttoproduktet svarer til, at trakke 
det Antal, som er nedvendigt for altid at vedligeholde 
Maskinen i samme Virksomhedstilstand. Naar Rentefoden 
er bestemt, have vi Arbejdslonnen udtrykt ved 


a= hae 

5. Arbejdslonnens Afhengighed af Kapitalen. 

Betegne vi de Kapitaler, som efterhaanden ere gjorte 

faste, ved A, B, C...M, hvor M betegner den daar- 
ligste Maskine, have vi, i det K er den hele Kapital 

K=A+B4+ C+...M+na. 
Denne Ligning udtrykker blot, at den hele Kapital 
bestaar af den faste og den flydende, i det denne sidste, 
























309 


der fordeles lige mellem de n Arbejdere ‘som Arbejdslen, 
er na. For at finde A, B, C... maatte vi vide, hvor- 
ledes Forbrugernes Onsker og Opfindelserne havde varieret 
under hele Kapitalens Anbringelse. Dette er imidlertid 
uden Interesse; hvad det kommer an paa er, hvorledes 
en ny tilkommende Kapital fordeles, i det vi gaa ud fra 
en given Tilstand. Vi ville derfor kun lade K betegne 
den Kapital, der ikke allerede er uforanderlig fast, og 
antage, at vi i den givne Tilstand have Rentefoden R. 
En ny tilkommende Kapital behever ikke at bringe 
Rentefoden til at falde. Dersom Forbrugernes Onsker 
ere saadanne, at man ikke behover at tage sin Tilflugt 
til daarligere Maskiner end tidligere, kan den fordeles paa 
Anvendelser som de tidligere, og Rentefod og Arbejdslon 
blive uforandrede tillige med Produkternes Verdi. I dette 
Tilfelde bliver hele den tilkommende Kapital fast og bi- 
drager slet ikke til Arbejdslonnens Foregelse. Men i Al- 
mindelighed kunne vi antage, at sterre Kapital medforer 
ny Onsker, og at der mellem disse er nogle, hvis Til- 
fredsstillelse krever Anvendelsen af Maskiner, der ere 
daarligere end de tidligere brugte. Det er nemlig muligt, 
at en saadan Maskine nu kan betale sig, fordi man ikke 
kan anvende Arbejdere alene, uden at forage Arbeidslon- 
nen, da den ny Kapital vilde forege den hele Arbejdslen, 
medens Arbejdernes Antal tenkes uforandret. Den ny 
Kapital vil derfor fordeles i fast og flydende, og Sporgs- 
maalet bliver da, i hvilket Forhold den deles. Vi antage 
nu, da vi ikke kjende den Lov, efter hvilken Rentefoden 
aftager (det vil sige den Lov, efter hvilken Maskinernes 
Godhed varierer), at den tilkomne Kapital er saa lille i 
Forhold til den hele existerende Kapital, at Rentefoden 
ved dens sukcessive Anbringelse som fast kan antages at 












310 


aftage jevnt. Vi ville da antage, at Rentefoden falder en 
vis meget lille Sterrelse @ for hver ny Kapital af Stor- 
relsen P (Verdienheden), der gjores fast. For at Rente- 
foden skal falde fra R til r, maa der altsaa af saadanne 





Kapitaler fastgjores 


Dersom nu r er Rentefoden i Ligevegtstilstanden, 
have vi altsaa, idet K er den hele Kapital, der skal 
deles i fast Kapital og Arbejdslon 


R—r 


K= -P+ na 


a 
0g P=a(1+7), 
to Ligninger med to Ubekjendte r og a. 

Vi ville ikke opholde os ved at oplese den simple 
kvadratiske Ligning, til hvilken disse to Ligninger fore, 
men nojes med tilnermelsesvis at bestemme det Forhold, 
i hvilket en ny forholdsvis lille Kapital deles mellem Ar- 
bejderne og den faste Kapital. 

Dersom vi altsaa gaa ud fra en Ligevegtsstilling*) 
med Rentefoden r og Arbejdslonnen a, og vi tilfaje en 
Kapital &, der tilvejebringer en ny Ligevegt, hvor Rente- 
foden er falden 7, og Arbejdslonnen stegen a@,, have vi 


k="! P+ na,. 
a 


Arbejderne faa altsaa na,, den faste Kapital a is 
a 
saa at Forholdet mellem de to Dele er 
=. 


1 p 
a 


*) Vi mene hermed en saadan Stilling, hvor de virkende Krefter 
holde hinanden i Ligevegt, saa at Tilstanden vilde blive ufor- 
andret, saa lenge ingen ny Kraft, f. Ex. en Forwgelse af Kapi- 
talen eller af Arbejderantallet, en Opfindelse o.s. vy. kem til. 

























Imidlertid bliver 


P=a(1+r) 


i den ny Tilstand til 
P=(a+a,)(1+r—r;), 
hvoraf vi, naar vi bortkaste den meget lille Storrelse 


2 
a, O+n ay — , som indsat i For- 





a,7,,faar, = 


holdet gjor dette til 
n 


(ir)? 
(E>) 


Vi kunne altsaa, da (1-++7)? er lidet over 1, sette 





Arbejdernes Del _—s_in 
Den faste Kapitals Del — (<) 
a 


Formlen viser, hvad vi ogsaa saa ovenfor, at dersom 
a er Nul, faa Arbejderne Intet. Antage vi, hvad der vist 
nok er meget hojt regnet, at en Anbringelse i fast Kapi- 
tal af 20,000 P (vel omtr. 6 Mill. Rdl.) vilde bringe Ren- 
Or _ 1 
20,000 P 2,000,000 
Sette vi nu f. Ex. Arbejdernes Antal til 100,000, bliver 


ten til at falde'1 pCt., faa vi a = 





Forholdet 5a? saa at Arbejderne under disse Forudset- 


ninger, der vist nok er mange Gange gunstigere for dem 
end de faktiske Forhold, af en ny tilkommende Kapital 


1 
k i An 
un vilde faa Tl 


Det, som vi her have bestemt, er den nominelle Ar- 
bejdslon, udtrykt ved P. Det et imidlertid mere vigtigt 
at bestemme den reelle Arbejdslon, det vil sige, de For- 
nedenhedsgjenstande, som Arbejderne kunne forskaffe sig 
for deres Lon. Disse Gjenstande ere af meget forskjellig 











312 


Art, og Arbejderne bruge snart mere af en Art, snart 
mere af en anden. Et godt Begreb om Arbejdernes 
Stilling faa vi imidlertid ved at undersege, hvormange 
Landbrugsprodukter, de kunne faa. Lode vi nu det oven 
for betragtede Q betegne Produktet i et Landbrug, der 
drives af m Arbejdere med Kapitalen ¢P, fandt vi 
Q = (gr-+m) P= (qr +m) a(i +7) 
a= — Q ‘ 
(1-+7) (gr-+m) 
Da vi ikke have afgivet noget af Produktet til Jord- 
rente, maa Landejendommen, vi betragte, vere en, som 





altsaa 





ligger paa Kulturgrensen, og som altsaa i Handel er uden 
Verdi. Vi se, at den reelle Arbejdslon voxer i samme 
Forhold som Q voxer. Dersom vi gjore en Opfindelse, 
der gjor, at vi paa den daarligste Jord faa det dobb St, 
Bruttoudbytte med de samme Midler, og denne Opfin- 
delse ikke forandrer den daarligste Maskine, vi forresten 
bruge, vil den reelle Arbejdslen stige til det Dobbelte. 
I Virkeligheden vilde den vist nok stige endnu mere, thi 
da man paa denne Maade vilde faa langt flere Agerdyrk- 
ningsprodukter, end man kunde bruge, vilde megen Jord 
blive forladt og Kulturgrensen stige hojt, hvorved Q voxer 
sterkt. Vi maa erindre om, at vi tale om et isoleret 
Land. Naar man kan sende sine overfledige Produkter 
til Udlandet, have Arbejderne ingen Nytte af Opfindelsen, 
der blot virker til at forheje Jordrenten og derved berige 
Jordejeren. Vi ville imidlertid endnu ikke forlade Be- 
tragtningen af det isolerede Samfund. 

Opfindelser formindskei Almindelighed den 
nominelle Arbejdslon. Vimene her saadanne, som be- 
virke, at en Del Kapital gjores fast. Dersom denne Kapital 
blev taget udelukkende af Arbejdslennen, vilde denne falde, 


















nN 


B: - 
al 














313 


og de daarligste Maskiner kunde nu med Fordel erstattes 
af Arbejdere. Den Kapital, der gjores fast, tages derfor 
dels fra den tidligere faste, dels fra den flydende Kapital. 
Dette er under den Forudsetning, at den faste Kapital 
uden Tab kan skifte Form. Da en Foregelse af Kapital, 
som vi have set, kun i meget ringe Grad gavner Ar- 
bejderen, maa ogsaa en Formindskelse af Kapitalen kun 
skade ham lidt. Da nu imidlertid-den faste Kapital ikke 
kan omformes, vil man vedblive at bruge daarlige Ma- 
skiner til de ere opslidte og kun lade vere at anskaffe 
ny. Der vil derfor blive en Overgangsperiode, i hvilken 
Arbejderne ere daarligere stillede, end de vilde have veret 
det, dersom Opfindelsen var gjort, for de daarligste Ma- 
skiner vare anskaffede. Den nominelle Arbejdslon for- 
mindskes derfor ved Opfindelser, men den reelle voxer, 
som vi have set, dersom Opfindelserne forage Udbyttet 
ved Produktion af Arbejderfornedenheder. Opfindelser i 
andre Retninger virke derimod kun til Skade for Ar- 
bejderne. 

Vi have sagt, at alle Arbejdere faa samme Len. 
Dette strider mod de faktiske Forhold, og vi maa derfor 
vise, hvorledes vore Formler maa modificeres for at an- 
vendes paa disse. En Mand bidrager paa Grund af sin 
Ferdighed eller andre Egenskaber mere end en anden til 
at forege Produktionen i en Forretning og faar derfor 
sterre Lon. Opsynsmanden faar mere end den alminde- 
lige Arbejder, og Driftsherren faar mere end Opsyns- 
manden. Dersom lagttagelser vise os, at der er et be- 
stemt Forhold mellem den Lon, som Folk i forskjellige 
Stillinger modtage, kunne vi ogsaa nu bruge vore Form- 
ler, blot at en Mand, som faar dobbelt saa meget som 
en almindelig Arbejder, teller med som to Arbejdere osv. 








314 


Forholdet bliver et andet, dersom vi kunne antage, 
at den hejere Lon, som en ikke almindelig Arbejder faar, 
blot er den almindelige Rente af den paa hans Opdra- 
gelse anvendte Kapital, det vil sige, dersom de saaledes 
anvendte Kapitaler falde ind under den almindelige Kon- 
kurrence. Da gjelder i Formlerne hver Mand kun for 
én Arbejder, men de paa hans Opdragelse anvendte Kapi- 
taler, maa regnes til den faste Kapital. Denne Opfattelse 
har imidlertid neppe nogen Betydning. I Okonomien 
har man ikke meget at gjore med Fortiden. Den Gevinst, 
en Maskine giver, retter sig ikke efter, hvad den har 
kostet, men efter, hvad den vilde koste nu, og paa samme 
Maade retter en Arbejders Lon sig ikke efter, hvad hans 
Opdragelse har kostet, men efter, hvad han kan udrette. 
Det er den Kapital, der for Ojeblikket vakler mellem fast 
og flydende, som det kommer an paa. Den urokkelig 
faste Kapital, saasom Landeveje, Hayne, Jernveje, Byg- 
ninger, varige Maskiner o. s. v. er ikke vesentlig for- 
skjellig fra Landets naturlige Egenskaber, og den Rente, 
den giver, har i flere Henseender samme Karakter som 
Jordrenten. Naar vi hidtil have talt om den daarligste 
Maskine, mene vi derfor den daarligste, som vi nu vilde 
tage i Brug. 

Vi ville nu forandre vore Abstraktioner, saaledes at 
vi komme nermere til de virkelige Forhold, i det vi an- 
tage, at Arbejderne ere ubevegelige, medens vi holde 
fast paa Kapitalens Bevegelighed. Vi ville da tenke os, 
at Arbejderne bestode af to Grupper, der forst vare saa- 
ledes ligestillede, at de ikke vilde gaa over fra den ene 
Gruppe til den anden, om ogsaa de kunde det. Lad 
Rentefoden i dette Tilfelde vere R og Arbejdslonnen a. 
a, der maales i Produktet, har den samme Verdi begge 































315 


Steder, det vil sige, at en Arbejder af den ene Gruppe 
kan ombytte sit Produkt med en Arbejders Produkt i den 
anden Gruppe. Hvad maa nu Folgen blive af, at der 
kommer flere Arbejdere til den ene Gruppe? Vi ville, 
for lettere at blive forstaaede, soge at udvikle det uden 
at bruge Formlerne. 

De ny Arbejdere maa fortrenge nogle Maskiner, og 
dette bringer Rentefoden til at stige. Derved bliver For- 
retningen fordelagtig for Kapitalisterne, og ny Kapital 
strommer til fra den anden Gruppe. Derved voxer Pro- 
duktionen i den forste og aftager i den anden Gruppe, 
og da denne Forandring i Produktionen ikke hidrerer fra 
en Forandring i Begjeret, maa den medfore en Foran- 
dring af Varernes Verdi, saa at Varer fra den forste 
Arbejdergruppe blive billigere, fra den anden dyrere. 
Derved aftager atter Rentefoden for den forste Gruppe, 
medens den voxer for den anden, indtil Ligevegten paa 
ny indtreder, naar den er bleven ens for begge Grupper. 
Folgen af, at Arbejdernes Antal i den ferste Gruppe for- 
eges, er derfor, at deres Andel i Produktet formindskes, 
fordi Rentefoden stiger, og at desuden den Del, de faa, 
faar en mindre Verdi. 

Dersom Arbejderne i den forste Gruppe sely kunne 
producere deres faste Kapital, forverres deres Stilling, 
thi da bliver den faste Kapital billigere, efterhaanden som 
deres Arbejdslon falder, og de billigere Maskiner frem- 
tvinge atter lavere Arbejdslon. Dersom man kan ved- 
blive at anvende den samme Slags Maskiner, uden at 
gaa ned til daarligere, kan Ligevegten kun tilvejebringes 
ved, at de tilkomne Arbejdere do, thi da Kapitalen aftager 
i Verdi i samme Forhold som Produktet, kan Rentefoden 
ikke falde, og der sker en stadig Kapitaltilstromning, led- 



















316 












saget af et stadigt Fald af Produkternes Verdi. De, der 
tidligere have anvendt Kapital i Forretningen, tabe i For- 
mue, fordi Kapitalen falder i Verdi, men den reducerede 
Formue vedbliver at give den hoje Rente, og denne trek- 
ker stadigt ny Kapital til. Rent abstrakt taget kan Lige- 
vegten forst indtrede, naar Arbejdslonnens og Kapitalens 
Verdi er faldet til Nul. I Praxis er der naturligvis Bi- 
omstendigheder, som forandre Forholdene, men den ud- 
viklede Lov bliver dog altid den, der har Hovedvirkningen. 

Vi ere her som sagt, for at blive forstaaede, gaaede 
bort fra den exakte Udvikling. Vi ere derfor, som ellers 
i Okonomien, ikke komne stort videre end til at se de 
Opgaver, der ber loses, og faa et forelobigt Overblik 
over Gangen i dem, men selve Opgavens Losning staar 
endnu tilbage. Vi have set, at der gaar Kapital over fra 
den ene Forretning til den anden, at Arbejdslennen falder, 
at Rentefoden stiger 0. s.v., men Spergsmaalet er, hvor- 
megen Kapital, der gaar over, hvormeget Arbejdslonnen 
falder 0. s. v. Dette er fuldkommen bestemte Opgaver, 
hvis Lesning kun frembyder rent praktiske Vanskeligheder ; 
det er let nok at se, hvorledes man skal regne, og Reg- 
ningens Lengde vil man ikke yurdere som nogen stor 
Hindring, naar man har set de Regninger, som Astrono- 
merne og Aktuarerne udfore. 

Skjondt vi ikke have indladt os paa at uddrage so- 
ciale Programmer af vore Resultater, kunne vi dog ikke 
undlade at henlede Opmerksomheden paa den Uoverens- 
stemmelse, der er mellem det almindelige Raab paa Op- 
lysning og Kapital, som den rette Livselexir for Arbej- 
derne, og vor Udvikling oven for, der viste, at det netop 
var Kapitalens Tilstromning og Arbejdernes Dygtighed, 
der i det betragtede Tilfeelde forverrede deres Stilling. 














Ts 


lik 














317 


Vi skulle ikke her gaa videre ind paa forskjellige 
andre Undersegelser, som vi have veret i Ferd med, da 
de ikke kunne fremstilles under en nogenlunde populer 
Form, og da vi dog kun kunne betragte Alt, hvad vi have 
gjort, som en meget ufuldkommen Begyndelse, der mere 
antyder Methoden end giver ferdige Resultater. Vi ville 
derimod gjere nogle almindelige Bemerkninger. Det vil 
sagtens vere tydeligt af flere af vore Yttringer, at vi 
mene, at Okonomien for Tiden staar paa et saa lavt Trin, 
at den ikke er berettiget til at kaldes en Videnskab. En 
skonomisk Lerebog gjor samme Indtryk som en populer 
naturvidenskabelig Fremstilling, men der er den Forskjel, 
at der bagved den sidste altid staar en Videnskab, men 
bagved den forste Intet. Man faar Opgaverne at se, og 
man gjer et Angreb paa dem hist og her, men der er 
neppe en, som man har lest. Vi tro, at Grunden til de 
ringe Fremskridt, som Okonomien har gjort, maa seges 
i, at man ikke folger en streng videnskabelig Methode, 
noget hvortil maaske det, at Okonomien i Regelen skal 
skrives saaledes, at det kan forstaas af et almindeligt 
dannet Menneske, har bidraget meget. @konomien er 
derved bleven en Slags Fellesejendom, hvor Enhver tror 
sig berettiget til at tale med. Det falder ikke let Andre 
end Astronomer ind at ville beregne en Komets Bane, 
men Enhver, der kan lese en Avis, mener at kunne vere 
med, naar Talen f. Ex. er om Frihandelens Indflydelse 
paa Arbejdslonnen, og dog kunne vi forsikre, at det sidste 
Spergsmaal er meget vanskeligere at besvare end det 
forste. 

Okonomien er en Lere om Storrelser og derfor na- 
turligt hjemfalden til Mathematikken. Det er dens Op- 
gave at bestemme Betingelserne for Samfundets okonomiske 













318 











Ligevegt og de Forandringer i Ligevegtstilstanden, som 
visse Forstyrrelser maa medfere. Hvorledes blive under 
de og de Betingelser Arbejdslon, Rentefod, Jordrente, 
Priser 0.s.v., og hvorledes ville disse Sterrelser variere, 
naar de givne Sterrelser variere? Det er den alminde- 
lige Opgave i @konomien, og det er en ren statisk 
Opgave. Der er ganske vist ogsaa en dynamisk Opgave 
(Undersogelse af, hvorledes Bevegelserne foregaa), men 
























den ligger rimeligvis endnu langt over vor Rekkeevne. 
Vi maa bede bemerket, at vort Angreb paa Okono- 
mien ikke gjelder Statistikken. Statistikken er blot ob- 
serverende, den resonnerer ikke, eller ber i al Fald ikke 
resonnere. I Okonomien kommer det ofte mest an paa 
det, man ikke kan se, de mange smaa Forandringer, som 
undgaa Statistikkeren, og som kun kunne findes ad logisk | 
Vej. Statistikkeren skal undersoge Samfundet for at give 
Okonomen det Stof, han skal bearbejde, lige som @Oko- 
nomien atter skal tjene som Grundlag for den sociale 
Videnskab. Man kan ikke resonnere sig til Jordens | 
Frugtbarhed og Beliggenhed, til Menneskers Tilbojelig- | 
heder, til hvilke Opfindelser, der gjoeres, til Kapitalens | 
Sterrelse, Arbejdernes Antal 0. s. vy. Alt dette sperger 
Okonomen Statistikkeren om, og, saaledes som vi have | 
taget Sagen, svarer Statistikkeren paa hvert Spergsmaal 
med et Tal. Et saadant Tal er f. Ex det, vi have kaldt 
a. Efterhaanden, som man gjor mere Kapital fast, vil 
det Antal Arbejdere, som den erstatter, forandres. Man gf | 





kunde paa sedvanlig geometrisk Maade fremstille denne 
Variation ved en krum Linje, og det var egentlig denne, 
som Statistikkeren skulde bestemme; vi have imidlertid 
foretaget en, vistnok hensigtsmessig, Begrensning, ved ( 
kun at undersege saa smaa Forandringer, at Linjen paa 








ler 
te, 


e- 
sk 
ve 
n 











319 


det Stykke, man har med at gjore, kan betragtes som 
ret; man behever da kun det Tal, som angiver denne 
Linjes Retning. 

Et andet Exempel komme vi til ved at behandle 
Spergsmaalet om Kornproduktionens Fordeling paa de 
forskjellige Lande. Denne beror paa den foregede Pro- 
duktion, som enhver ny Kapitalanvendelse medforer. Denne 
Foregelse maa Okonomen kjende for at lose Opgaven, 
men den beror paa Landets naturlige Egenskaber, og kan 
derfor kun findes ved Observationer. 

Vi ville anfore endnu et Exempel. Forbruget af en 
Vare er afhengig af Prisen, men den Lov, efter hvilken 
det varierer, kan kun bdstemmes af Statistikkeren. Lige- 
ledes kan kun Statistikkeren bestemme, hvorledes en for- 
eget Produktion medforer en sterre Deling af Arbejdet 
og derved mindre Produktionsomkostninger. Naar de 
herhen herende Storrelser ere fundne, er det Okonomens 
Sag at bestemme den Storrelse af Produktionen, som er 
den fordelagtigste, den dertil svarende Kapitalanvendelse 
og alle andre derhen herende Sterrelser. Alle disse Op- 
gaver ere fuldkommen bestemte og loses let. 

Man ser, at det, vi legge vesentlig Vegt paa, er en 
skarp Sondring mellem det, som kun kan findes ved Ob- 
servation, og det, som deraf igjen kan findes ad logisk 
Vej. Hvad det sidste angaar, maa man da holde fast 
paa, at en halvy Lesning af en Opgave er ingen Lesning. 
Lige som Statistikken stadig maa arbejde med Hensyn til 
Okonomien, maa Mkonomien stadig erindre, at den ar- 
bejder i den sociale Videnskabs Tjeneste, at den opstiller 
sine Setninger for at man ved Hjelp af dem kan afgjoere, 
om en vis Forandring er til Gavn for Samfundet eller ej. 
Men Samfundets Nytte er en Sum af forskjellige Storrelser. 















320 


Nu véd enhver Skoledreng, at den Nojagtighed, hvormed 
man kan bestemme en Sum af flere Storrelser, ikke er 
sterre end den, hvormed den unojagtigste af Sterrelserne 
er bestemt. Dersom jeg skal bedamme en Mands For- 
mue, og jeg neiagtig kjender ethvert Debet og Kredit 
paa et ner, som jeg Intet véd om, saa véd jeg i Virke- 
ligheden Intet om hans Formue. Paa samme Maade gaar 
det i @konomien. For f. Ex. at bedomme Frihandelens 
Betydning, maa man kjende dens Indflydelse paa Priserne, 
paa Rentefoden, paa Arbejdslennen o.s.v. Saasnart der 
er et eneste af disse Punkter, man ikke er paa det Rene 
med, er Opgaven fuldstendig ulest. Det er ikke dermed 
sagt, at man maa kjende alle Storrelserne nojagtigt. Ey 
tilnermelsesvis» rigtigt Resultat har ogsaa Verdi, men 
kun naar man kjender de Grenser, Fejlen ikke kan over- 
skride. 

Efterskrift. Man vil forstaa, at vi, for hvem oko- 
nomiske Studier kun have veret en Bibeskjeftigelse og 
det endda kun en kort Tid, have felt os lidt betenkelige 
ved at kaste vor Handske til den hele velagtede, officielle 
Mkonomi. Det har veret os en stark Opmuntring, at vi, 
efter at vor Afhandling var skreven, have faaet fat i en 
Bog af Jevons, Prof. i@konomi iManchester, hvor han 
udtaler sig om @konomiens System og Methode paa en 
Maade, som ganske stemmer med vor Opfattelse. Da 
vort Literaturkjendskab ikke er stort, er der maaske andre 
Verker, vi burde have omtalt; vi have troet, at vi, ved at 
have lest en halv Snes af de nyere og mest ansete For- 
fattere, kunne stole paa, at der ikke er nogen Theori af 
Betydning, der er undgaaet os. 




















Ruslands Landboforhold. 


Fire Forelesninger 
af 


N. C. Frederiksen. 


Il. 


Ener Krimkrigen var det under almindelig Samstemning, 
at den ny Kejser, Alexander den Anden, erklerede at 
ville opheve Livegenskabet. Alle vare enige om, at dette 
skulde gjores, men man var ikke enig om, hvorledes 
det skulde gjores. Nikolaus, der delte Anskuelse med de 
tyske Bureaukrater, der tillige vare Godsejere, havde kun 
villet give Bonderne personlig Frihed alene. Forholdet 
var imidlertid i Virkeligheden ikke saa simpelt, at man 
kunde blive staaende herved. De Livegne havde tillige 
Ret til Underhold, og Betryggelsen af deres Stilling laa, 
som for berert, deri, at de ikke kunde skilles fra Jorden. 
Det var klart, at man maatte bevare dette Forhold; men 
Spergsmaalet var, hvor megen Ret man nu skulde give 
dem. Sagen behandledes i en Rekke af Komiteer og 
Forsamlinger, i Provinsernes Adelsforsamlinger og i storre 
og mindre, overordnede og underordnede Kommissioner. 
Man blev uden stor Vanskelighed enig om, at Bonderne 
skulde beholde deres Boliger med tilliggende Tofter. 
Men det var ikke i samme Grad let at blive enig om, 
hvorledes deres Forhold i ovrigt skulde vere saa vel til 
Godsejerne som til Kommunerne. Paa Kommunen med 


2t 





322 


dens Ejendomsret over Jorden og dens fornyede Deling 
efter Sjele eller efter Familier holdt det nationale russiske 
Parti. Det var meget ungdommeligt og upraktisk, dette Parti. 
At det holdt paa Kommunen, var meget naturligt; dels 
var det paavirket af moderne fransk Radikalisme, ikke 
blot, fordi det havde lert, og altfor ofte lert overfladisk, 
i Paris, men tillige, fordi Rusland lige saa vel som det 
gamle Regimentes Frankrig ved sin Absolutisme og Cen- 
tralisation naturlig maatte gjore Tenkemaaden modtagelig 
for den despotiske Socialisme; dels skulde det nu ogsaa 
vere noget gammelt national Russisk, denne Kommune. 
Kommunen med dens Ejendom i Fellesskab skulde have 
veret Serkjendet for det gamle fri og folkelige Rusland; 
men Andre paastode rigtignok, at dette seregne Ejen- 
domsfellesskab, denne stadig fornyede lige Deling forst 
var indfert af Herrerne samtidig med Livegenskabet. Og 
naar man sagde, at i alt Fald Nutidens russiske Bonder 
vare fedte med Ret til Jorden, glemte man paa den anden 
Side at fremheve, at det kun var med Herrernes Sam- 
tykke, de fik denne Jord. Saa gjorde man ogsaa gjel- 
dende, at Jordrenten skulde skyldes hele Samfundets 
Udvikling og derfor ogsaa skulde vere Samfundets Ejen- 
dom; de vestlige Nationer havde ved deres Lensvesen 
og ved Indforelsen af den unationale Romerret gjort Jor- 
den til Privatejendom og derved skabt Pauperismen; saa 
kom man ogsaa til saadanne unaturlige Lerdomme som, 
naar Malthusianerne anbefalede at indskrenke Befolknin- 
gens Foregelse; anderledes, hvor Familien allerede ved 
sin Existens fik Ret til Underhold. Afset fra de historiske 
Fejl, hvor man talte om Ejendomsrettens Udvikling hos 
. de vestevropeiske Nationer, og afset fra de nationaleko- 
nomiske Fejl, hvor man segte at opstille Forskjellen 




























323 


mellem Jordverdiens og anden Verdis Fremkomst, var 
det imidlertid vanskeligt at bevise, at just Ejendommen 
med dens Betryggelse og dens Spore til Anstrengelse og 
Afsavn skulde vere Kilden til sterre Fattigdom. Dr. Fau- 
cher sammenligner den unge russiske Bevegelse med de 
uklare tyske Bestrebelser i Aarene mellem 1815 og 20; 
begge Steder vilde de, der vilde Frihed og Fremskridt, 
emancipere fra det fremmede Aag og den fremmede Dan- 
nelse, i Rusland fra den tyske som i sin Tid i Tyskland 
fra den franske, og begge Steder strebte man paa samme 
Maade paa en Gang efter det ukjendte Ny og segte til- 
lige at gjenoplive den fortreffelige formodede Tilstand i 
den nationale Oldtid. Selv hos vore egne danske Ret- 
ninger kunne vi finde ganske treffende Sammenligninger 
med disse unge russiske Tendenser. Faucher siger, at 
det nu iser var Damerne — der i Rusland endogsaa fuldt 
saa meget som i England, Amerika og Sverig skulle vere 
med i-Dannelsen og i den aandelige Bevegelse — som 
i hej Grad vare ivrige for den ny Retning. De samme 
Folk, som holdt paa Kommunen, vilde i Almindelighed 
tillige have, at Bonderne skulde have Alt, Godsejerne helst 
Intet; de vare til det Yderste Demokrater. Omvendt var 
det ofte Folk af en mere aristokratisk Retning, som vilde 
have Jorderne delte. De havde navnlig et engelsk Ideal 
for Oje, efter den engelske Gentrys Monster en Landadel 
spredt over Riget og store Gaarde drevne af indsigtsfulde 
Forpagtere. Det var imidlertid vanskeligt at se, hvorfra 
man skulde faa Stoffet til disse Klasser, og navnlig var 
det tydeligt, at man som oftest snarere vilde faa irske 
Lejehusmend end engelske Farmers. Paa samme Maade, 
som det ved Landboforholdenes Ordning her i Landet i 


Slutningen af forrige Aarhundrede, da det her blev fore- 
21* 












324 


slaaet i Agerbrugets og den hele Udviklings Interesse at 
give Godsejerne storre Frihed til at inddele deres Godser, 
lige som det den Gang hos os af de regerende Embeds- 
mend blev fremhevet, at Staten fremfor Alt burde sikre 
sig en talrig Befolkning , saaledes synes ogsaa i Rusland 
vesenlig lignende Betragtninger at have veret de af- 
gjerende ved Landboforholdenes Ordning. ‘Til sidst skal 
Regeringen have ladet sig bestemme af politiske Grunde 
og da navnlig af Hensynet til at sikre sig Folk til Sol- 
dater. Derfor skulde Bondernes Underhold og Bevaren 
som Bender indtil videre sikres, og derfor skulde Kom- 
munerne forelobig bestaa. 

Ved tvende Ukaser af 19de Marts 1861 blev da ende- 
lig Livegenskabet hevet for de 22 Millioner Mennesker, 
der befolke den russiske Adels Godser, og der blev tillige 
truffet de vigtigste Bestemmelser om den fremtidige Ord- 
ning. For Hustyendet eller ved den personlige Afhengig- 
hed skulde Tvangen uden videre bortfalde efter to Aars 
Forleb. Saalenge gjaldt der Bestemmelser, der sigtede 
til at indskrenke den Obrok eller Afgift, som Herrerne 
havde Ret til at kreve. Det vil jo erindres, at mange 
saadanne Livegne endogsaa paa egen Haand som Kjoeb- 
mend eller i andre Stillinger drev meget fordelagtige Er- 
hverv, saa at Herrerne undertiden havde god Lejlighed 
til at aftvinge saadanne Folk betydelige Belob i Obrok. 
Bonderne eller Hovedmengden af de Livegne skulde be- 
holde deres Jord som Arvefeste. Det Areal, de saaledes 
skulde beholde, bley fastsat meget forskjelligt efter en 
hel Del indviklede Regler, saaledes at man skjelnede 
mellem tre Hoveddele af Landet efter storre eller mindre 
Overflod paa Jord og efter endnu andre Forhold, de syd- 
lige Stepper, den «sorte. Jord» og det sevrige Rusland, og 





> at 
ser, 
ds- 
ikre 
and 


skal 
nde 
ol- 
ren 
m- 


b- 











325 


i disse tre Hoveddele atter mellem mindre Kredse. I Al- 
mindelighed opstillede man baade et Maximum og et 
Minimum (en Tredjedel af Maximum), indenfor hvilke 
Grenser Bondernes Lodder skulde fastsettes. Naar man 
sammenfatter hele Landet, de kostbarere Jorder ner 
Moskva saavel som den kun lidet dyrkede Steppe med 
dens Overflod af Jord, kommer hver mandlig Persons 
Lod herefter til at udgjore mellem 2 og 16 Tdr. Land i 
vort Maal. Tager man Hensyn saavel til Arealet, som til 
det Udbytte, det giver i Rusland, svare de russiske Bon- 
ders Steder da omtrent til, hvad hos os de sterre Hus- 
mend eller de mindre Parcellister eller Bolsmend have. 
Meningen var, at de i det Hele skulde beholde deres 
«Nadel» eller den Jord, de hidtil sely havde dyrket for 
egen Regning, med Enge og andet Tilbehor. Seregne 
Bestemmelser bleve trufne sigtende til, at de i ethvert 
Tilfelde skulde beholde deres Haver, Humlegaarde, Ven- 
gerne, hvori de dyrkede Hamp, og de Enge, der kunde 
vandes om Foraaret. I de forste to Aar skulde man 
kunne ngjes med en forelobig Ordning; i de neste sex 
Aar havde Godsejerne Ret til at forlange en endelig For- 
deling af Jorden. Bonderne vare forelobig tvungne til at 
blive i den Stilling, man gav dem. I ni Aar skulde de 
beholde Jorden, saaledes at de endogsaa kun, hvor Gods- 
ejerne skjenkede dem deres Arvefestejord eller i alt Fald 
solgte. den til dem, maatte have Lov til, hvor meget de 
end sely kunde onske det, at afstaa lidt mere eller min- 
dre af den. Ikke blot skulde Kommunerne beholde Jor- 
den; heller ikke den enkelte Mand kunde i Almindelighed 
forlade sin Kommune og sin Andel i dens Jorder og i 
dens Forpligtelser; der krevedes, at han skulde vere 
Ejer af en mindst dobbel saa stor Jordlod andetsteds, og 














326 


at han enten ved en dertil passende Kapitals Indbetaling 
skulde have stillet Sikkerhed for sin Del i Kommunens 
Afgift eller ogsaa skulde have erholdt baade Godsejerens 
og Kommunens Samtykke. Kun, hvor Landsbyen er- 
kleredes for en «Markedsby», maatte Bonderne, naar de 
sely enskede det, afstaa Jorden til Godsejerne, og selv 
da skulde Regeringen dog give sin serskilte Tilladelse i 
hvert enkelt Tilfelde. Ligesom de tidligere Livegne saa- 
ledes i Almindelighed skulde vere tvungne til at beholde 
Jorden i de forste ni Aar, altsaa tvungne til forelebig at 
forblive i deres Stilling som Bonder, saaledes skulde de 
ogsaa forelobig beholde det kommunale Fellesskab. Deri 
maatte Tilhengerne af den russiske Kommune dog give 
efter, at det maatte bero paa Bonderne selv, om de vilde 
vedblive at bevare dette Fellesskab; naar det var saa 
fortreffelig en Indretning, som de fremstillede det, kunde 
de ikke vegre sig ved denne Indrommelse; Bonderne 
maatte da efter deres Mening af sig selv velge at be- 
holde den kommunale Kommunisme. Loven bestemte da, 
at det kunde heves, naar to Tredjedele af Bonderne for- 
langte det. De sterkeste Indvendinger havde man fra 
den modsatte Side rejst imod Fornyelsen af Omfordelingen 
mellem de mandlige «Sjzle» eller mellem Familierne i 
Kommunen; det var iser denne, der var til saa stor 
Skade for de flittigste og dygtigste Bonder, som goedede 
og paa anden Maade forbedrede deres Jordlod, og som 
derfor kaldte den «den sorte Deling». Det bestemtes 
derfor, at der ogsaa dertil skulde kreves to Tredjedeles 
Majoritet. Med Hensyn til Bondernes fremtidige Afgifter 
som Arvefestere bestemtes det, at de strax skulde ophore 
med de mange mindre forskjelligartede Naturalydelser 
som Lam, Smoer, Aig, Spind m. m. saavel som ogsaa 


















ling 
ens 
ens 


ely 











327 


med de extraordinere Arbejder, som Nogle af dem havde 
at udrette. Det Hoveri, der i visse Dele af Landet var 
den vigtigste Afgiftsform, blev nedsat betydeligt, fra at 
udgjere 130 Mandsdage og lige saa mange Fruentimmer- 
dage for hver Familie ti] kun at udgjore 40 Mands- og 30 
Fruentimmerdage for hver Sjzl. Dets Aflosning med Penge- 
afgift ansaa man for at vere en saa indgribende Foran- 
dring i de bestaaende Forhold, at man ikke strax vovede 
at foretage den. Forst om to Aar skulde Bonderne have 
Ret til at forlange den omsat til en Pengeydelse. Det 
skulde kunne forlanges endogsaa af hver enkelt Bonde 
for sig; men naar fire Femtedele af Boenderne havde for- 
langt Aflosning, skulde Godsejeren, som ikke kunde staa 
sig ved at beholde nogle enkelte Hoveriprestationer til- 
bage, naar han for oevrigt maatte indrette sig paa anden 
Maade, have Ret til at forlange Aflosning for den sidste 
Femtedel. Ogsaa den Pengesum, der saaledes kunde for- 
langes sat i Stedet for Arbejdsdagene, blev beregnet 
under den virkelige Verdi. Det skal da iser vere ved 
disse Bestemmelser om Hoveriet, at saa mange russiske 
Godser have tabt serdeles meget ved Livegenskabets Op- 
hevelse. Saa vel disse Pengesummer, der nu_ skulde 
settes i Stedet for Arbejdsdagene, som i det Hele de 
Pengeafgifter, Bonderne nu skulde svare, bleve ansatte 
forskjellig efter Jordernes Beliggenhed i Riget, efter som 
de laa nermere ved eller lengere borte fra de store 
Steder og Afsetningskilder. Afgifterne skulde forelebig 
fastsettes for 20 Aar. Deres Gaarde med de tilliggende 
smaa Tofter skulde nu Bonderne, endogsaa hver Bonde 
for sig, have Ret til at kjobe mod at betale en Kjobe- 
sum, 16%/s Gange saa stor som den aarlige Afgift. Mere 
indviklede Bestemmelser bleve trufne om Ret til at kjobe 
















328 





de andre Jorder. Staten laante dem til at kjobe efter 
Omstendighederne — efter som de kjobte mere eller 
mindre af Jorden — det, som man onskede at op- 
muntre dem til — */5 eller 5/4 af Kjobesummen dels i 
5 pCt. renteberende Obligationer, dels i Lefte om en 
aarlig Rente, der senere skulde ombyttes med Obliga- 
tioner udstedte af Banken. Benderne skulde amortisere 
ved at svare 6 pCt. i 49 Aar. Ogsaa ved denne Be- 
talingsmaade. lede Godsejerne noget Tab. Godsejeren 
skulde ogsaa paa sin Side kunne forlange, at Bonderne 
skulde kjobe deres Jorder; men da maatte han give et 
Afslag af en Femtedel, saaledes at Bonderne slet ingen 
Udbetaling havde at erlegge. Nogen Understettelse gav 
Staten de meget smaa Godsejere, som ramtes haardest 
ved Forandringen, idet den nemlig tillod dem at faa en 
Del af deres Bonder anbragte paa Krongodserne. Saa vel 
for at erstatte Godsejerens tidligere Myndighed som ogsaa 
for at gjennemfore selve Reformen, skabte man nu et helt 
System af ny Myndigheder. Det skulde vere en udstrakt 
Selvregering, som man vilde indrette ved at lade Befolkningen 
selv velge talrige hejtlonnede Funktionerer. Man mente 
at vere meget snild ved at paalegge Bondernes Forstan- 
dere at udfere de Forretninger, der iser kunde vere ube- 
hagelige for Bonderne og ved omvendt at overdrage den 
vesenlige Del af den Ordning, der generede Godsejerne, 
til Adelsmyndighederne, blandt hvilke iser de meglende 
Kommisserer og de saakaldte Fredsdommere maa frem- 
heves. Dette er de vigtigste Trek af den store russiske 
Landboreform, som ophevede Livegenskabet og ordnede 
de vigtigste dermed i Forbindelse staaende Forhold. 

I flere Henseender szregne Bestemmelser bleve 
trufne for de vestlige tidligere polske Provinser. For en 





















329 


vesentlig Del blev man her staaende ved den allerede 
tidligere trufne Ordning saa vel af Hoveriets Omfang som 
af Jordens Fordeling mellem Godsejere og Bonder. Da 
den polske Opstand udbred, indferte man her i 1863 paa 
én Gang ved et Magtsprog Selvejendom. Man ophevede 
strax enhver Forbindelse mellem de lillerussiske eller 
litaviske Bonder og de polske Godsejere. Godsejeren 
mistede strax Bondernes Arbejde og fik til Gjengjeld kun 
Lefte om Penge, der senere skulde udbetales til dem. 
Det var en af de Maader, hvorpaa man systematisk rui- 
nerede disse Egnes Godsejere. 

Hvad man i 1861 havde gjennemfort for Adelens 
Godser, fuldstendiggjorde man endelig i 1863 og 1866 
henholdsvis for Apanagegodserne og for Domenerne saa- 
ledes, at de ny Bestemmelser derved er kommen til at 
omfatte hele den russiske Bondebefolkning eller i Alt 
omtrent halvhundrede Millioner Mennesker. 


IV. 


Fuldkommen at bedomme den store russiske Landbo- 
reforms Resultater er saa meget vanskeligere for 0s, 
som vi kun ere i Besiddelse af faa og spredte Med- 
delelser. Derfor kun nogle enkelte Bemerkninger derom. 

I mange Henseender er Bondernes Stilling utvivilsom 
blevet meget bedre. De leve i det Hele bedre end for, 
og navnlig synes det at have havt en ikke ringe Indfly- 
delse, at de ere fri for den tidligere vilkaarlige Behand- 
ling. De vide selv meget vel Besked med deres Rettig- 
heder, og deres Selvfolelse skal da ogsaa vere blevet 
ikke lidet storre. Saa vel som en Folge af de ved Re- 
















330 





formen forandrede Forhold som efter seregne Lovbestem- 
melser bruges den nedverdigende Piskestraf ikke mere 
som fer; Knuten er i det Mindste ikke mere det Karakteri- 
stiske for Rusland. Betegnende for Forholdene er.det ogsaa, 
at de for saa hyppige Mord paa Godsejere og Brand- 
stiftelser paa deres Gaarde allerede i den forste Tid efter 
Befrielsen ere svundne meget i Tal. I flere Henseender 
har Forandringen endogsaa havt en heldig Indflydelse paa 
Herrernes Bedrift. Dette har vel iser veret Tilfeldet 
derved, at Hoveriet nesten overalt er iFerd med at blive 
aflast. Betegnende er det saaledes — som det berettes 
i franske Konsulatberetninger fra det sydlige Rusland og 
som vi til Dels allerede tidligere have fremhevet —, at 
Podoliens og andre Egnes Agerbrug nu helt skifter Drifts- 
maade; det gamle slette Trevangssystem viger for bedre 
Sedskifter med Marker udlagte til Klever eller andre 
Foderurter; Hoveriets Ophevelse har vist Godsejerne, at 
det, naar man tillegger Arbejdet dets sande Verdi, ikke 
mere betaler sig Aar efter Aar at slaa det slette Gres 
paa de store Overdrev. At Bonderne i Almindelighed ere 
blevne Selvejere, er vist nok i det Hele heldigt. Selv for 
Godsejerne har det veret et Gode, idet de ved Salget 
have faaet Kapitaler til deres andre Jorders Forbedring. 
Saa almindelig har Aflosningen af Ejendomsretten veret, 
at allerede ved Begyndelsen af 1871 to Tredjedele af de 
tidligere livegne Bonder vare blevne Ejere, og selv om 
man herfra drager Bonderne i det Vestlige, hvor Aflos- 
ningen var sket ved et Magtsprog, havde denne dog om- 
fattet det overvejende Antal af Bonderne. Kun omtrent 
en halv Million eller en Tyvendedel havde valgt at mod- 
tage Jord som en Gave, idet de da til Gjengjeld maatte 
lade sig neje med kun at faa en Fjerdedel af samtlige 
























331 


de af dem tidligere benyttede Jorder. Til de andre havde 
Staten da laant den vesentlige Del af Kjobesummen. 
Hvilke gavnlige Folger man nu end kan paavise, og 
hvor heldbringende nu end navnlig selve den personlige 
Afhengigheds Ophevelse har veret, synes det paa den 
anden Side ikke at kunne negtes, at Forandringen i visse 
Retninger har udevet en Indflydelse, der er alt Andet 
end god. Nesten fra alle Egne klages over Bondernes 
utrolige tiltagende Dovenskab og Ligegyldighed. Jordens 
Udbytte er i alt Fald i visse Egne snarere blevet mindre, 
og det, der iser skulde vere Tegn paa landokonomisk 
Fremskridt, Kreaturernes Tal, siges frem for Alt at vere 
gaaet tilbage. Selv de efter Reformens Gjennemforelse 
hyppige Misvextaar og Kvegpestens gjentagne Rasen 
settes i Forbindelse der med. Forskjellige Laster tage 
Overhaand. Iser er Drukkenskaben i visse Dele af Lan- 
det steget til en utrolig Hajde, og det angives, at det 
iser er til Brendevinet, at Bonderne anvende de Midler, 
der staa til deres Raadighed. En meget uheldig Ind- 
flydelse synes det at have havt, at omtrent samtidig med 
Frigivelsen en anden Ordning af Brendevinshandelen blev 
indfert, hvorefter det i en stor Del af Landet i Modsat- 
ning til tidligere blev tilladt uden seregen ny Afgift over- 
alt at oprette Udsalgssteder og Kroer. Medens de store 
Forbrydelser, hvortil de tidligere Forhold gave Anledning, 
berettes at vere tagne af, skulle derimod de mindre Over- 
tredelser, navnlig Tyveri, vere tagne til og ofte have 
naaet et saadant Omfang, at de endogsaa aldeles umulig- 
gjore visse Dele af Bedriften saasom Skovfredning og 
Plantning. Om at holde Kontrakter skulle Bonderne nu 
nesten slet ikke have nogen Forestilling. Det er denne 
uheldige moralske Tilstand, der endnu mere end det lidte 















332 


ekonomiske Tab fremstilles som <Aarsag til Ruin ogsaa 
for Godsejerne. 

For en ikke ringe Del er den slette Tilstand vist 
nok knyttet til den forroste russiske Kommune. Det gaar 
med denne den russiske Folkefriheds indbildte Palladium, 
som det er gaaet hos os, da man i Slutningen af forrige 
Aarhundrede slog det Festeforhold fast, der senere er 
blevet til saa meget Besver for vor Udvikling. Paa den 
ene Side har man utvivlsomt overvurderet Nodvendigheden 
af ved Kommunernes Tyang at indskrenke Bondernes 
Frihed. De bleve igjennem den i Virkeligheden endnu i 
9 Aar efter Frigivelsen bundne til Jorden, glebe ascripti. 
Men at dette ikke var saa nedvendigt, som Mange havde 
antaget det for at vere, viste sig blandt Andet, da de 9 
bundne Aar ved Begyndelsen af 1870 vare til Ende, og 
da Benderne dog paa ingen Maade, som man _havde 
spaaet, i massevis forlode de nordligere Egne for at flytte 
til Sydens «sorte Jord og varme Vande», og de Fleste 
beklage, at saa mange af Bonderne endnu ere bundne 
derved, at de have kjobt med Understettelse af Staten og 
derved i 49 Aar ere blevne pligtige at afdrage til denne. 
Selv for de andre Bonder, der ikke holdes tilbage ved 
denne Forpligtelse, er Kommunen med dens Pasvesen og 
andre indviklede Forhold et saa besverligt Baand, at de 
Byrder, som denne Organisationsform paalegger, af Nogle 
settes lige med selve Afgifternes samlede Belob; endog ved 
det mest indviklede System af Embedsmend vilde baade 
Rekruteringen og Opkrevningen af Afgifter blive beserget 
flere Gange saa billigt. Det er som Besidder eller Ejer 
af Jorden, at Kommunen nu iser skal virke saa heldigt 
for Bondestandens Bevarelse. For det Forste medforer 
den alle de samme Ulemper, vi kjende fra vort eget gamle 
















333 








Markfellesskab; Alle maa dyrke deres Jord paa samme 
Maade, ikke blot samme Driftsmaade, men endogsaa heste, 


aa 






































ist og derfor ligeledes ploje og saa paa samme Tid; de utal- 
ar lige smaa Parceller, hvori Jorden er delt, for at Alle 
m, kunne faa et Stykke af samme Slags, medforer et over- 
ge ordentligt Spild af Jord til Veje og af Tid og Kraft til 
er Transport, Hegn og Fred er en Umulighed, og ingen 
en enkelt Mand kan foretage Afgravning eller noget andet 
en mere omfattende Arbejde; da Fremskridt nesten altid maa 
es udgaa fra den Enkelte, bliver dette i det Hele saa at sige 
i en Umulighed. Men dertil kommer de seregne Ulemper 
ti. ved det russiske Fellesskab, netop fordi det ikke blot er 
de Fellesskab i Brug, men tillige virkeligt Ejendomsfelles- 
9 skab. Det skal vere det Fortrinlige ved det, at enhver 
0g mandlig «Sjel» eller ethvert voxent Par, de saakaldte 
de «Tjaglos», allerede ved sin Existens erholder Ret til lige 
te Lod af Kommunens Jord og ikke atter kan tabe denne 
te Ret; dette skal vere det Ypperlige fremfor Vestens Arve- 
ne ret og individuelle Ejendomsret; det skal vere her ved, 
0g at man sikrer sig imod Dannelsen af et Proletariat. Men 
e, det virkelige Resultat af denne socialistiske Indretning 
od synes stadig at vere det samme, som Nationalokonomerne 
0g have forudsagt som Resultatet af al Socialisme. Ingen 
le har Anledning til at forbedre sin Jord paa en varig Maade, 
le da han tidligere eller senere ved den fornyede Deling 
»d atter skal miste den. Han har i det Hele ikke nogen 
le stor Anledning til at anstrenge sig for sin egen Skyld, 
et da han altid er sikker paa sit Underhold som Medlem af 
or Kommunen, og da han paa den anden Side, naar han 
st erhverver mere end det Nodvendige, er udsat for at 
or maatte betale for de andre fattigere Medlemmer af Kom- 


le (| munen, med hvilke han hefter solidarisk for de felles 








334 














Afgifter. Han har heller ikke Anledning til at anstrenge 
sig for det Formaal, som ellers iser har Betydning som 
Drivefjer for de af Almuen, der iser gjore okonomisk 
Fremgang, for Bernenes Fremtid. Thi ogsaa disses Lod 
er sikret. Og han kan ikke, i alt Fald ikke indenfor 
Kommunen, spare til sig sely eller til Bornene i den 
Form, hvori Bonden overalt iser elsker at spare, ved 
nemlig at erhverve og at efterlade til Bernene Jord som 
Ejendom. Hvad Under da, at Resultatet overalt frem- 
stilles som det, at Alle staa paa samme sorglese, lave 
Standpunkt; ikke en eneste egentlig jordbrugende Bonde 
har Formue, alle ere de i en vis Forstand Proletarier. 
Der er ikke den samme Hindring som i det vestlige Ev- 
ropa for Befolkningens Foregelse; men det er dog ikke 
heldigt, at denne gaar for sig under saadanne Vilkaar, 
at paa Grund af de slette Livsforhold og den ligegyldige 
Behandling over Halvdelen af Bernene de, inden de blive 
5 Aar. Naar man endelig taler om den konservative 
Foelelse, som Kommunen med dens Rettigheder skulde 
indgyde Befolkningen, saa er det netop karakteristisk, 
hvorledes den egentlige konservative Ejendomsfolelse her 
mangler. Serlig Indflydelse synes den Opfattelse at have 
havt paa Benderne, at de have faaet Jorden som Gave 
af Tsaren, og paa den anden Side, at de have veret 
tvungne til at have denne Jord. Saa vel for Landets 
politiske Fremtid som for det almindelige borgerlige Frem- 
skridt beror Alt dog tilsidst paa den personlige Udvikling, 
og denne kan ikke tenkes, for man ved at opheve Kom- 
munens bundne Formynderskab paa en Gang giver Frihed 
og paalegger Ansvar. Nesten alle Forfattere ere enige 
om at klage over de nuverende Tilstande i Kommunerne; 
men det er karakteristisk, at saa Mange atter foreslaa 











































335 





andre kunstige Ordninger. Naar man undrer sig over, 
at Bonderne ikke selv hyppigere opheve den kommunale 
Forbindelse, saa er dette let forklarligt med en Indret- 
ning, der er til de Daarligeres og Fattigeres Fordel, og 
til hvis Ophevelse der kreves to Tredjedeles Majoritet. 

Kommunens uheldige Forhold som ogsaa andre Mis- 
ligheder staa i Forbindelse med det hele mindre gode- 
Resultat, man har set af den store Selvstyrelse, som 
man nu ogsaa har sat i Stedet for Godsejernes og Statens 
tidligere Myndighed. Denne Boendernes Selvstyrelse er 
efter de fleste og bedste Forfatteres Vidnesbyrd ikke god. 
Jeg erindrer levende, hvorledes allerede for flere Aar 
siden intelligente og i evrigt endogsaa radikal demokra- 
tiske Russere, som jeg traf sammen med i Udlandet, 
hvorledes de, idet de omtalte deres Nations svage Ele- 
menter til folkelig Udvikling, blandt Andet fremhevede, 
at selvy de bedste Bonder nesten altid, naar de bleve op- 
hejede til at vere Forstandere for Kommunerne, bleve 
Slyngler. Iser skulle disse Bondeforstandere nesten al- 
tid vere i hej Grad fordrukne. Og disse Mend have 
den aller sterste Myndighed over deres Medborgere. Selv 
paa de almindelige kommunale Forsamlinger gaar det 
stadig ud paa Brendevinsdrikken. Ja sely Bondernes 
Retter — ogsaa der i har man til Dels forsegt Selv- 
styrelsen og efter den egte Jurygrundsetning endogsaa 
uden Appel — skulle alt for ofte lade sig bestikke ved 
det evige Brendevin. Af en bedre Beskaffenhed synes 
de ny adelige Avtoriteter, man har skabt, at vere, og 
navnlig omtales ofte de ny Fredsdommere som en mer- 
kelig Modsetning til andre Klasser af Embedsmend, 
uagtet de ere udgaaede af samme Samfundsklasse som 
disse. Men dels bere dog ogsaa disse Myndigheder 

















336 


Preg af den almindelige russiske Mangel paa Evne til at 
organisere, dels har man af saakaldte demokratiske Grunde 
systematisk segt at adskille Benderne og deres Forvalt- 
ning fra de andre Samfundsklasser. 

Iser er det helt igjennem saavel i okonomiske som 
i andre Forhold Mangelen af en Middelstand, der er fole- 
lig i dette Lands Udvikling. Selvy naar en Kjobmand 
erhverver sig Formue, seger i det Mindste hans Senner 
at gaa over til Embeds- og Adelsstanden. Adelen er vist 
nok nermest til at afgive Stof for en arbejdende Middel- 
stand, og det kan ikke negtes, at det i alt Fald i 
denne Henseende er et Fortrin ved den russiske Adel, 
at den i sin Egenskab af Tjenesteadel ikke saaledes som 
de fleste andre Landes Adel har veret afsluttet nedadtil; 
at man nu efter Reformen i det Mindste over for Andre 
end Jeder har ophevet Adelens udelukkende Ret til at 
eje og forpagte Jord, er i disse Forhold et ikke uvigtigt 
nyt Fremskridt; men at heller ikke de adelige Godsejere 
hidtil i aller fjerneste Maade have kunnet stilles ved Siden 
af andre Landes arbejdende Middelstand, felger, som tid- 
ligere berort, allerede af de i Forbindelse med Livegen- 
skabet staaende Forhold. Det strange Beskyttelsessy- 
stem, hvorved man har troet at kunne fremhjelpe Landets 
industrielle Udvikling, har serlig veret til Skade i dette 
Land med dets helt ejendommelige okonomiske Vilkaar, 
hvor selv de industrielle Betingelser i Almindelighed kun 
ere gunstige for visse Haandverk, ingenlunde for den 
store fabrikmessige Industri. Selvy ved en Fabrikation, 
der saa godt egner sig for Landet som Sukkerroeindu- 
strien, har Beskyttelsen kun vist, hvorledes man paa en 
Gang kan bereve Staten en stor Del af dens Indtegt og 
paa samme Tid lade selve den beskyttede Industri blive 













| at 
nde 
alt- 














337 


staaende paa et aldeles foreldet Standpunkt. Beskyttelsen 
er til den storste Skade for de Erhverv, der iser egne 
sig for Landets Forhold og da frem for Alt for Ager- 
bruget. Af stor Betydning for et Lands Udvikling er altid 
dets religiose Forhold. Her udever nu den gresk-kathol- 
ske Religion en Indflydelse paa den lavtstaaende Befolk- 
ning, der er sterre end den, der udeves af de fleste 
andre Landes Religioner, og af. hvilken Beskaffenhed 
denne Indflydelse er, vil allerede vere Dem bekjendt af 
Beretningerne om de russiske Sekter, og hvad dermed 
staar i Forbindelse. Stor moralsk og social Indflydelse 
udeves i Almindelighed ikke mindst af den over hele 
Landet spredte Gejstlighed. Nu er den talrige russiske 
Stand af Prester og Kirkebetjente, den saakaldte hvide 
Gejstlighed, imidlertid i al Fald ikke meget oplyst; den 
lever nermest som de andre Bender og har tilmed indtil 
den sidste Tid veret en Kaste, hvor Sennerne fulgte 
Faderens Kald. De hojere og ledende gejstlige Stillinger 
have hidtil veret forbeholdt Munkene eller den sorte 
Gejstlighed, der beskrives som fanatisk og som staaende 
udenfor den almindelige humane Samfundsbevegelse. Med 
Rette legger man nu vist nok den aller storste Vegt paa 
Oprettelsen af de Skoler, som Befolkningen hidtil nesten 
slet ikke har kjendt; men selv om hele Befolkningen 
virkelig skulde opnaa at kunne lese og skrive, vil denne 
Ferdighed dog paa ingen Maade kunne omskabe de al- 
mindelige Seder. Hvorledes lige saa vel som den aande- 
lige Kommunikation ogsaa de rent materielle Samferd- 
selsmidler lade saa uendelig meget tilbage at onske, 
have vi allerede tidligere berert. Man har i den senere 
Tid mere end for begyndt at anlegge de ny Jernbaner 
efter Okonomiens Krav og ikke blot efter militere eller 


22 










338 





andre lidet vigtige Hensyn; men endnu mangler for en 
stor Del de Veje, der iser i et agerdyrkende Land ved- 
blive at vere de vigtigste Samferdselsmidler, og som til 
med ere nedvendige for at fore Trafiken til Jernbanerne, 
og endnu vedblive Telegraferne at gjennemskjere endog 
undertiden hele Provinser, uden at man ved Stationer 
giver Publikum Adgang til at benytte dem. Frem for Alt 
er det dog Midlet for den almindelige skonomiske Om- 
setning, for Verdiernes Omsetning, Kredit- og Penge- 
vesenet, som er saa overordentlig lidt udviklet. Navnlig 
gjelder det om de indre Dele af Landet, at den Kredit 
nesten ganske mangler, der skulde fore de fornedne 
Kapitaler til de naturlige Betingelser og den mulige per- 
sonlige Dygtighed. Fra 6 pCt. i Osterseprovinserne stiger 
Rentefoden til indtil 20 pCt. i de fjernere Dele af Riget. 
Og Intet er mere tilbage i Rusland end selve Omlobs- 
midlet. Det bestaar af uindloselige Papirspenge, som 
ved stadige og betydelige Fluktuationer i Kurs umulig- 
gjore enhver sikker Beregning. Dette er blandt Andet 
en af de vigtigste Hindringer, hvorfor fremmede Kapitaler 
ikke soge mere til Rusland; Ingen, der anbringer Penge, 
ved, hvilke Verdier han faar igjen. Endnu for nylig have 
Udlendinge anlagt en storartet Bank i Finland, som ve- 
sentlig synes beregnet paa, baseret paa Finlands gode 
Selvment, at gjore Forretninger i det egentlige Rusland. 
At den russiske Regering ikke har benyttet den sidste 
Tids gunstige Pengemarked og den russiske Stats er- 
hvervede gode Kredit til at tilvejebringe Midler til at 
gjore Sedlerne indloselige, er for udenforstaaende Be- 
tragtere ganske vist aldeles ufatteligt. Det er saa meget mere 
ufatteligt, som der vist nok tilmed neppe i Virkeligheden 
her til vilde kreves noget sterre Belob, idet de indlose- 














































339 


lige Sedler vilde finde sterre Udbredelse og bedre vilde 
fastholdes i Omsetningen, og idet der navnlig ved den 
Indflydelse, Pengevesenets Sikring vilde udove paa den 
den hele ekonomiske Udvikling, vilde blive Anvendelse 
for et langt sterre Omsetningsmiddel. Endnu mangler 
denne store Del af Evropa en fast Verdimaalestok og et 
godt Byttemiddel og dermed en af de forste almindelige 
Betingelser for det hele okonomiske Liv. 


For at fuldstendiggjore Billedet af de russiske Land- 
boforhold, vil det vere nedvendigt endnu med et Par 
Ord at erindre om Tilstanden i de vestlige Lande, som 
danne en Overgang mellem Rusland og det mere civili- 
serede Evropa, og som have nydt eller endnu nyde For- 
delen af en mere eller mindre selvstendig Bestyrelse. 
Det er Polen, Ostersoprovinserne og Finland. 

Disse Lande staa i Frugtbarhed i det Hele neppe 
over det ovrige Rige; men desuagtet staar deres Ager- 
brug ikke lidet hejere. Polen er det frugtbareste og har 
ved Siden af sine store Sandsletter og Moradser tillige 
fuldt op af ypperlig Jord, skikket til Hvede, Rodfrugter 
og andre Produkter. @sterseprovinserne blive, iser naar 
man kommer lengere mod Nord, mindre frugtbare, og 
Rug og Havre erstatte her de mere verdifulde Kornsorter. 
Finland, dette Seernes og Mosernes Land, herer atter 
med sin Undergrund af Granit til de mindst frugtbare 
Dele af Riget. Agerbruget staar i alle disse Lande over 
det egentlige Ruslands; men sammenligner man dem ind- 
byrdes, finder man her Agerbrugets Udvikling i modsat 
Forhold til Frugtbarheden. Det er her som overalt ellers 
Bekreftelsen af den gamle Setning, at Landenes Ager- 


2 















340 





brug afhenger mere af Regeringens Godhed end af Jord- 
bundens Frugtbarhed og Klimaets Mildhed. 

Ingen Nation har vel fremvist et saadant Exempel 
paa et Adelsregimente, som det polske Rytterfolk, der af 
Galizien eller rede Rusland, Litaven med hvide Rusland, 
lille Rusland, det egentlige Polen og endnu andre Lande 
samiede det store Rige, som saa lenge dekkede Evropa 
mod Tyrker, Tatarer og andre Barbarer. Det var en 
halvanden hundrede tusende adelige Krigere, der her re- 
gerede en Befolkning af indtil 48 Millioner Mennesker. 
Paa samme Tid som Vornedskabet skarpest udvikler sig 
hos os, i Slutningen af det 15de Aarhundrede, finde vi 
ogsaa i Polen Landalmuen levende i den sterste personlige 
Afhengighed. Adelen agter ikke den Livegnes personlige 
Rettigheder, end ikke Kvindens Dyd; men hverken Lovene 
og i Almindelighed heller ikke Sederne lader dog det 
polske Stavnsbaand blive til et fuldstendigt Slaveri saa- 
ledes som det russiske. Ophevelsen af denne personlige 
Afhengighed, der var forsegt i Konstitutionen af 1791, 
bliver slaaet fast ved Indferelsen af Code Napoleon i 
1807. Men ganske vist vedbliver Hoveriet og .dermed 
faktisk en stor personlig Afhengighed at bestaa. Medens 
Nikolaus tidligere endogsaa havde veret imod at afskaffe 
Hoveriet og helt igjennem havde sluttet sig til Aristokra- 
tiet, slog han senere i Anledning af den samme natio- 
nale Bevegelse, som i Galizien bragte den ostrigske 
Regering til at begunstige den berygtede Bondeopstand 
mod Godsejerne, fuldstendig om i sin agrariske Politik. 
Fra denne Tid skriver sig derfor Forbud fra Regeringen 
mod at sette Benderne fra deres Steder og mod at ind- 
drage Bondejorden under Herregaardene. Under Alexander 
II begynder man med en god Lov om den frivillige 





















341 





Aflesning afForholdet. Navnlig virker det beromte store 
Landhusholdningsselskab under Grey André Zamoiskys 
Ledelse til at indfore gode Reformer. Paa nesten alle 
de store Ejendomme bliver Hoveriet aflost, og Landhus- 
holdningsselskabet foreslog endogsaa tvungen Aflesning 
af selve Ejendomsretten ved Hjelp af en Kreditanstalt, 
som skulde udstede Obligationer og atter modtage mode- 
rate Afdrag og Renter af Bonderne. Men Landhushold- 
ningsselskabet bliver i 1861 oplest af Regeringen, og 
denne bliver staaende ved at fastsette Hoveriets Aflosning 
mod Pengeafgift. Under Opstanden dekreterer strax i 
1863 den hemmelige Nationalregering, at Bonderne ere 
Ejere, at al Forpligtelse til at yde Hoveri og betale Afgift 
strax skulde ophere, og at Staten senere skulde give 
Godsejerne Erstatning. Overalt efterkomme Godsejerne 
denne Beslutning. Revolutionens Lov overgaas dog langt 
af den kejserlige Regerings. Ukaserne af 2den Marts 1864 
udsletter uden viden alle Bondernes tidligere Restancer 
til Godsejerne, den giver dem dernest Ejendom uden Hen- 
syn til Jordernes mulige Beliggenhed inde imellem Gods- 
ejernes evrige Jord, den giver dem endogsaa Ret til at til- 
bagefordre de Jorder, som de ikke mere dyrkede, men som 
de tilfeldig havde benyttet i 1846; den skjenker dem 
tillige med Jorden Bygninger, Kveg, Inventar m. m. og 
bevarer for dem den skadelige Ret til Gresning og til at 
tage Tre i Skovene. Bonderne maa ikke engang, om de 
selv skulde onske det, afhende deres Jord til Andre end 
Bender. For alt det, de mistede, fik Godsejerne en Er- 
statning, der fastsattes ved, at man forst drog en Femte- 
del eller en Tredjedel fra Afgifterne, derefter kapitaliserede 
disse efter en Rentefod af 6 pCt. eller ved at multipli- 
cere med 16%, saa nedsatte Belobet, hvis det oversteg 










342 


et meget lavt ansat Maximum, derefter udbetalte denne 
Erstatning i 4-pCt.s Obligationer, der skulde modtages 
til Pari, uagtet de stode meget lavere, — for endelig til- 
sidst at lade Godsejerne gjennem Skatterne vere med at 
betale deres egen Erstatning. Det var en Plyndring, 
storre end den, nogen folkelig Revolution har givet Ex- 
empel paa. Endelig overlod man Udferelsen af alle disse 
Foranstaltninger ganske til de russiske Embedsmends 
Vilkaarlighed; de kunde saaledes endogsaa give Jord til 
Bender, som slet ingen havyde havt fer. Og man ind- 
rettede en kommunal Forvaltning med stor Myndighed og 
efter saa demokratiske Grundsetninger, at endogsaa 
Kvinder fik Stemmeret, men man udelukkede i Alminde- 
lighed systematisk Godsejerne, og erstattede deres Ind- 
flydelse ved Regeringens Embedsmend. I de sidste 30 
Aar fer Opstanden var Produktionen furdoblet og Ejen- 
dommene stegne ganske overordentlig iPris. Nu er det 
en Selvfolge, at Alt er gaaet i modsat Retning. Selv af 
de bedste Jorder henligge store Strekninger halvt ube- 
nyttede som daarlige naturlige Gresgange. Ejendommene 
ere faldne i Pris, og Besidderne ere navnlig nesten 
ganske blottede for de saa hejt nedvendige Kapitaler. 
Selvy den begunstigede Bonde udmerker sig ved Doven- 
skab, lever af Kartofler og drikker Brendevin. Man byg- 
ger Chausseer, men af militere Grunde, ikke indrettede 
efter det skonomiske Livs Tarv. 

Medens ogsaa Polen udmerkede sig ved store Ejen- 
domme, skjondt i Gjennemsnit ganske vist mindre end Ejen- 
dommene i Rusland, er det dog frem for Alt Ostersoprovin- 
serne, der ere og fra gammel Tid af have veret de store Ejen- 
dommes Land. Fra den Tid, da Esther og Letter kristnedes 
af Sverdriddere og af andre fremmede Herrer, gjennem alle 





343 


de Kampe, der fortes om disse Lande af Polen, Rusland og 
de skandinaviske Riger, har Adelens Magt bevaret og ud- 
viklet sig. Liflenderen Patkul er Adelens Representant, 
som seger Hjelp hos den russiske Tsar mod de svenske 
Kongers Angreb paa Adelens Ejendomme ved de saakaldte 
Reduktioner. Hertugdommet Kurland er et merkeligt 
Exempel paa en Adelsrepublik, som til den nyeste Tid 
dog har bevaret Spor af Selvstyrelse. Og selv den tyske 
Borgerstands Magt i Riga og i enkelte andre Havne er i 
al Fald ikke vesentlig kommet den esthiske eller lettiske 
Bondestand til Gode. Det var denne, som mere end 
nogen anden Stand led under de uheldige Tilstande, der 
skabtes ved Landets politiske Omskiftelser. Bundne ved 
et haardt Livegenskab, havde Bonderne ikke engang Ret 
til at eje Jord. Under de roligere Forhold i de sidste 
Menneskealdere havde imidlertid store Fremskridt fundet 
Sted. Gjennem Paavirkning fra de tyske Universiteter 
havde Humanitetens Aand ved Aarhundredets Begyndelse 
ogsaa gjort sig gjeldende hos disse Egnes Adel; at 
Livegenskabet skulde heves, var endelig blevet bestemt 
i Aarene 1816—19, og fra 1831 findes i disse Land- 
skaber ikke mere nogen Livegen. Godsejerne beholdt 
Ejendomsretten over Jorden, som Bonderne havde i For- 
pagtning. Senere har man segt at aflose det Hoveri, 
som Bonderne hidtil havde gjort til Herregaarden, og 
Godsejerne have endogsaa selv segt at faa Bonderne til 
at kjobe. Medens for kun Adelige maatte eje Jorden, har 
man ferst ogsaa givet Bonderne og i den nyeste Tid, i 
1864, tillige Borgerstanden denne Rettighed. Endnu be- 
vares de talrige Majorater og en stor Ulighed i Arveret 
mellem Sgnner og Detre. Det var lykkedes Adelen, da 
disse Lande lige saa vel som vort Fedreland og som flere 













344 


andre Lande led under de lave Kornpriser i Slutningen 
af Tyverne, at faa indrettet Kreditforeninger, og ved at 
kunne faa Penge til 5 pCt. have Godsejerne her en stor 
Fordel fremfor det evrige russiske Rige. Man har i den 
nyeste Tid segt at fremme Udviklingen ved at bevilge 
Penge til Afgravning af de uhyre Mosestrekninger; man 
har i Modsetning til det ovrige Rusland dog gjort noget 
for en bedre Drift af de store Fyrreskove; og ogsaa i 
andre Retninger har Landbruget gjort ikke ubetydelige 
Fremskridt. Men endnu er den store Del af Jorden, der 
overalt henligger som Overdrev, dog Bevis paa Ager- 
brugets mindre fremskredne Standpunkt, og selv den for- 
trinlige Her, der udferes fra disse Egne, er et Vidnes- 
byrd om, at man her endnu finder et overordentlig 
extensivt Agerbrug. Man venter sig for Fremtiden 
iser meget af Fremskridt i Smerproduktionen og anden 
Mejeridrift. Men i det Hele er saavel Tilstanden som 
Fremgangen i Tilstanden aabenbar langt bedre end i det 
evrige russiske Rige. Det er en tysk Dannelse, man 
finder i disse Egne, i Adelsresidensen Mitau, Handels- 
staden Riga og Universitetsbyen Dorpat; Estherne og 
Letterne selvy have end ikke Spor til en national Dan- 
nelse. Men man kan dog vanskelig negte denne tyske 
Kultur sin Sympathi over for Russerne. Det er med 
Foje, at disse Landes hojere Klasser og da iser Liflands 
Adel hidtil have afgivet saa vesenlige Elementer til Rus- 
lands Regering. Naar den russiske Styrelse nu_ her 
vil fremhjelpe russisk Sprog og gresk-katholsk Reli- 
gion paa den tyske Dannelses og den lutheranske Reli- 
gions Bekostning, er dette et aabenbar Tilbageskridt, 
og det Samme gjelder lige saa vel om de _ russiske 
agrariske Forhold, det kommunale Fellesskab, som det 












er we ew ww US 


Ve 


—_ Ww 








345 


nationale russiske Parti under Katkof har onsket indfort 
ogsaa her. Ikke engang de finske og lettiske Bonder 
skulle onske denne Gave; de foretrekke evropzisk Selv- 
stendighed frem for det russiske kommunale Slaveri. 

Et ejendommeligt Exempel paa, hvorledes selv under 
den russiske Selvhersker en ikke ringe Frihed og Selvrege- 
ring kunne trives, finde vi i Finland. Det er ikke blot — 
i Modsetning til de andre finske Befolkninger, der i den 
evrige nordlige Del af Riget ere og mere og mere blive 
opslugte af det hellige russiske Folk — vesterlandsk 
Kultur og lutheransk Religion, der her som i Osterse- 
provinserne har skabt en hel anden Udvikling. Det er 
tillige den gamle nordiske fri Samfundsudvikling, som har 
givet Finlendingen et Preg, der er saa aldeles forskjelligt 
fra det, man finder hos hans Frende Esthen, hvor saa 
mange Aarhundreders personlige Ufrihed alt for meget 
har bidraget til at udvikle saadanne Egenskaber som 
Treghed og Dovenskab, Falskhed og Tyvagtighed i fuld 
Modsetning til Finlendingens kraftige Selvstendighed, 
Udholdenhed og /£rlighed. Forholdene paa Landet i 
Finland ligne meget dem, vi kjende fra de andre nordiske 
Riger, navnlig fra Sverige. Vi finde den samme lykke- 
lige Blanding af Herregaarde, Bender og Husmend, Ejen- 
dom og Forpagtning, som Friheden har skabt i Sverig. 
Som overalt i de fra Naturens Haand mindst frugtbare og 
rige Lande er det ogsaa i Finland og selvfolgelig iser i 
det nordlige og fattigere Finland Bondeejendommen, som 
indtager den forste Plads. Som tidligere i Sverig har 
man ogsaa i Finland nu hevet Adelens Eneret til ai eje 
«Saterifralset». Et helt ejendommeligt Forhold findes i det 
sydvestlige Hjorne, som efter i lengere Tid at have veret 
under russisk Lov, nu er blevet forenet med det ovrige 











346 


senere afstaaede Finland. Her har russisk Opfattelse og 
Sedvane lige saa meget som Loven paa samme Maade 
som i det evrige Rige skabt store Godser med i hojeste 
Grad afhengige Bender. Men her har — som det be- 
rettes mig af en finsk Kollega — den finske Regering nu 
grebet til et paa en Gang meget radikalt og tillige meget 
hensynsfuldt Middel. Den kjober efterhaanden disse 
Godser for til sterste Held for Udviklingen og uden Tab 
for Statskassen at omordne Forholdene paa dem og 
atter at selge dem, idet den da navnlig udstykker dem 
til Bonderne. Vel har den russiske Regerings Politik 
nu ogsaa i Finland paalagt trykkende Baand, ved Told- 
lovgivningen, i andre Dele af Handels- og Neringslov- 
givningen og ikke mindst ved, hvad der gjelder det 
aandelige Livs Udvikling. Men dog er Fremskridtet, 
ogsaa det Fremskridt, der stettes oven fra, ikke ringe. 
Husholdningsselskaber, Skoler og offentlig ansatte Agro- 
nomer gjere deres til at fremhjelpe Agerbruget. Man 
opdyrker, udterrer Moser og aftapper Seer, til Dels ved 
det Offentliges Hjelp. Med Rette arbejder man paa, at 
det nu iser skal blive Kvegavlen, som ved Siden af Tre- 
produkterne skal bringe Penge ind i Landet. En kraftig 
Udvikling af Jernbaner og andre Samferdselsmidler som og- 
saa en god Ordning af Kredit- og Pengevesen herer til de 
vigtigste Loftestenger, og Landets livlige og livlig tiltagende 
Sefart er ikke mindst nyttig paa Grund af den hele op- 
livende Indflydelse, den udever paa Samfundsudviklingen. 
Trods de ugunstige Naturforhold — der iser sterkest 
have talt i de haarde Misvextaar, der endnu ville staa i 
Alles levende Erindring —trods de Hindringer, der gan- 
ske vist ikke helt kunne undgaas ved Bereringen med 
Rusland, er Finland virkelig et Exempel paa, at individuel 






















347 


Selvstendighed og kraftig Udvikling er mulig, om ikke 
under det russiske Regimente, saa dog under den rus- 
siske Tsar, og det er i det Mindste et stort Spergsmaal, 
om Fremskridtet ikke i dette Ojeblik er lige saa stort der 


som i noget af de tre andre i snevrere Forstand skandi- 


naviske Lande. 





Statsgjeld og Skatter i Frankrig. 


Af Aleksis Petersen. 


a en Finansmand har kunnet tage sig det gamle 
Ord: «aprés moi le déluge» til Motto, og navnlig gjelder 
dette da om visse store Statslaanmagere. Det turde vere 
muligt, at man i Frankrig kunde finde nogle enkelte af 
denne Slags Statsmend. At en «Déluge» virkelig vil ind- 
finde sig for dette Lands Vedkommende, er der naturligvis 
Ingen, der med Bestemthed kan paastaa; men hvis den 
skulde vise sig i Skikkelse af en Statsbankerot, saa vilde 
det neppe vere saa overraskende. 

Man vil indyende, at andre store Lande uden Fare 
for deres okonomiske Udvikling have kunnet gjore uhyre 
Laan. Hvorfor skulde Frankrig ikke lige saa godt som 
England kunne bere en Statsgjeld paa tyve Tusende 
Millioner? 

Her er dog en Forskjel mellem de to nysnevynte 
Lande, som ikke ber overses. 

Den engelske Statsgjeld skriver sig i det Vesentlige 
fra de napoleonske Krige; efter disses Afslutning har 
man ikke her optaget betydelige Laan; endog de, der 
optoges i Anledning af Krimkrigen, vare forholdsvis mode- 
rate. Den Veltalenhed, hvormed Gladstone har bekempet 
Statslaanspolitiken, har baaret Frugter, og det var ikke 
forgjeves, at han udbred: eunder denne Politik véd Na- 
tionen ikke, hvad den gjor; den kjender ikke den Fremtid, 





349 


den bereder sig selv!» Det engelske Parlament har hort 
dette Ord, og det har siden det nevnte Tidspunkt ener- 
gisk bestrebt sig for at formindske den Byrde, der hvilede 
paa det engelske Folk. Statsgjelden, der i 1857 belob 
836 Mill. L. St., var i 1860 sunken til 822 Mill., i de 
folgende fem Aar formindskedes den med 10 Mill. L. St.; 
i 1870 var den netop 800 Mill., og nu er den paa ny 
bleven formindsket med flere Millioner Pund.*) Dog ikke 
nok hermed: samtidig med at man har brudt med det 
tidligere Laanesystem, har man indfort forskjellige finan- 
sielle Reformer, navnlig har man indfort Indkomstskatten 
og afskaffet Beskyttelsesvesenet. Siden Freden i dette 
Aarhundredes Begyndelse blev gjengiven England, eller i 
alt Fald siden Huskissons Dage, har man her bestandig 
veret virksom for at gjennemfore Reformer, og det er 
det, der forklarer Englands gode skonomiske Stilling. 

Hvor helt anderledes i Frankrig! Langt fra at bryde 
med Laanesystemet har man her |siden Krimkrigen nesten 
ikke gjort Andet end laane. 

I 1854 laantes 250 Mill. Francs; i 1855 forste Gang 
500, anden Gang 750 Millioner; i {1859 (den italienske 
Krig) over 500 Millioner; i 1864 (den mexikanske Krig) 
300; i 1868 (det syvende franske Laan under det andet 
Kejserdomme) det famese Laan paa 450 Mill., der blev 
overtegnet 34 Gange; i 1870 1 Milliard — det er Milliar- 
dernes Tid, der nu begynder — i 1871 2 Milliarder og 
endelig i 1872 34 Milliard! Og samtidig med at Frankrig 
har optaget saa kolossale Laan, at det nu har opnaaet 


*) Nordamerika fremviser lignende Forhold: ogsaa her gjor man Alt 
for at befri sig fra den store Gjeld, Borgerkrigen fremkaldte; i 
1872 er der afbetalt nesten 100 Millioner Dollars. 











350 





den Aire at blive Verdens mest gjeldbetyngede Stat, har 
man saa vidt muligt kuldkastet de skonomiske Reformer, 
Napoleon havde begyndt, og man har — i Steden for at 
antage et direkte Beskatningssystem, saaledes som det 
anbefales af Videnskaben og til Dels Erfaringen — ind- 
fort et hojst merkeligt System afForbrugsskatter. Frank- 
rigs Finansmend have erkleret den sunde Fornuft en 
Krig, der maaske vil vise sig endnu mere skjebnes vanger 
end Krigen med Preussen. 

At det var en vanskelig Arv, Napoleon overlod sine 
Ffterfolgere, er ubestrideligt; ja man kan godt ligefrem 
indremme, at det var rent ud umuligt at finde en virkelig 
tilfredsstillende Maade at raade Bod paa det uhyre Tab, 
Krigen havde tilfejet Frankrig. Hvor stort dette er, lader 
sig ikke beregne; thi det indirekte Tab, som Arbejds- 
standsninger og Krigens ovrige Ulykker nodvendigvis med- 
fore, er aldeles uberegneligt; kun saa meget kan siges, 
at det langt overgaar det direkte Tab; og at dette dog 
ikke var saa ringe, ville felgende Tal udvise: Ved Fred- 
slutningen tabte Frankrig 11/2 Million hectares Land med 
1,600,000 Indb., saa at Befolkningen reduceredes fra 38 
til 36'/2 Mill. 89,000 Soldater faldt i Krigen eller dede 
af deres Saar (hvormange der forevrigt have paadraget 
sig dedbringende Sygdomme eller edelagt deres Helbred, 
lader sig umulig beregne). Herudgifterne kunne anslaas 
til 3 Milliarder Francs. Den fjendtlige Okkupation kostede 
de 34 Departementer, der vare Offer herfor, henved 1 
Milliard, hvoraf 400 Millioner falde paa de Skatter og 
Rekvisitioner, der udskreves af Fjenden; men «uden Re- 
kvisition» forsvandt Verdigjenstande til et Belob af — 
264 Millioner! I Paris forlangtes der Skadeserstatninger 
til et Belob af omtrent 200 Mill., af hvilke dog Halvdelen 
















, har 
rmer, 
or at 
det 
ind- 
rank- 
en 


anger 


sine 
efrem 
rkelig 
Tab, 
lader 
ejds- 
med- 
iges, 
dog 
‘red- 
med 
a 38 
dede 
raget 
red, 
slaas 
tede 
d 1 
og 


Pie 
nger 
elen 








351 


falder paa Kommunens og Versaillesherens Odeleggelser. 
Endelig er der de 5 Milliarder Krigskontributioner. 

Det var saaledes uhyre Summer, der skulde skaffes 
til Veje. Det er klart nok, at det ikke kunde ske ved 
Hjelp af Skatter alene, iser naar man tager i Betragt- 
ning, at Befolkningen baade var bleven formindsket og 
til Dels ruineret. Om det var nodvendigt at optage saa 
kolossale Laan, som man gjorde, er maaske tvivisomt; 
men laanes maatte der dog i ethvert Tilfelde. 

Den bekjendte Bankier Jacques Lafitte har angivet 
felgende Forskjel mellem Statslaan og Skatter: «Skatte- 
yderen beklager sig og han er altid rede til at blive for- 
bitret, naar man forlanger mere end et vist Belob i Skat. 
Kapitalisten, derimod, presenterer sig af sig selv og han 
tilbyder af egen Drift den Kapital, man trenger til. Den 
ene af disse Fremgangsmaader er vanskelig og farlig; 
den anden let og bekvem. Skatten tager nemlig Ka- 
pitalerne, hvor de ikke findes; den tager dem i 
Landsbyerne og hos Bonderne, hos de Udannede og de 
Fattige. Laanene tage dem, hvor de findes, i de 
store Byer og i Hovedstederne.» 

I den Udtalelse, at «Skatterne tage Kapitalerne, hvor 
de ikke findes», er der, naar den ikke opfattes alt for 
bogstavelig, en Del Sandhed. Det kan ikke negtes, at 
under Skatteforholdenes nuverende Ordning, betale de 
mindre Velhavende i Forhold til deres Evne mere i Skat 
end de Rige. Men forevrigt har Lafitte overset visse 
Forhold, der ikke bor lades ude af Betragtning. 

For det Forste kan det bemerkes, at det ingenlunde 
er en Mangel ved Skatterne, at de faa Skatteyderen til 
at beklage sig; det er netop deres Fortrin. Skattydernes 
Uvillighed legger et gavnligt Baand paa Regeringerne, 





352 


der i Almindelighed ere vel sterkt tilbajelige til at rutte 
med Borgernes Midler. Hvor mange unyttige og for- 
dervelige Udgifter vilde det andet Kejserdomme ikke have 
sparet Frankrig, naar det, som England, havde holdt sig 
til Skatterne, iSteden for at optage disse uendelige Laan? 
Lafitte har unegtelig Ret i, at Laanesystemet er «let og 
bekvemt», men Erfaringen har tilstrekkelig bevist, hvor 
farlig denne Lethed er. — Og dernest: hvorfor laaner 
Kapitalisten saa villigt sin Kapital ud? Naturligvis fordi 
han haaber et godt Udbytte. Han vil have gode Renter. 
Men af hvem betales disse? Hvem er det, der forrenter 
og amortiserer Statslaanene? Skatteyderne, naturligvis! 
Saaledes bliver da Laanet, til Syvende og Sidst, en Skat, 
og Enden paa Historien bliver altid den, at Smaafolkene 
maa komme med deres Spareskillinger for at tilbagebetale 
Kapitalisterne, hvad der forelobig er bleven udlagt af dem. 

Hele Forskjellen mellem Skatter og Statslaan redu- 
cerer sig altsaa til, at disse i det Ojeblik, de opta- 
ges, soge Kapitalerne paa de Steder, «hvor de findes». 
Men naar Gjelden skal forrentes, amortiseres og tilbage- 
betales, saa er det ganske vist ikke de store Kapitalister, 
det gaar ud over. 

Naar det nu gjelder om at betale en Krigskontribu- 
tion paa 5 Milliarder, saa er det vel klart, at der ikke 
kan vere Tale om at soge denne Sum paa de Steder, 
hvor Kapitalerne «ikke findes», og da man jo ikke vil 
gjennemfore nogen Skattereform, saa er der ingen anden 
Udvej end at ty til Laanene. 

Den franske Statsgjeld er derfor nu bragt op til det 
kolossale Beleb af omtr. 22,000 Millioner Francs. For- 
delt paa de enkelte Individer bliver det en Gjeld paa over 
600 Fr. pr. Hoved, og hvor uhyre dette Belob er, vil 





353 


man kunne forestile sig, naar man mindes, at den danske 
Statsgjeld, der dog forholdsvis ikke er saa helt ringe, 
fordelt mellem de enkelte Individer kun giver en Gjeld 
paa omtr. 60 Rdl. eller 170 Fr. pr. Hoved. Men hvad 
der er nesten endnu mere forbavsende og foruroligende, 
det er den enorme Hurtighed, hvormed den franske Stats- 
gjeld er voxet. — Henrik IV havde ved sin Dod efter- 
ladt Frankrig en Skat, som hans. Efterfelgere, navnlig 
Ludvig XIV, snart fik ikke alene sat overstyr, men endog 
forvandlet til Gjzld. Ved den store Revolutions Udbrud 
havde Frankrig en Gjeld paa nesten 2%/ Milliard. Trods 
Revolutionens og Kejserdommets uendelige Keige, lykkedes 
det imidlertid den ferste Napoleon at faa Gjelden for- 
mindsket med mer end 1! Milliard. Men hvorledes op- 
naaedes dette forbavsende Resultat? Ved en Bankerot 
naturligvis! Det andet Kejserdomme begyndte med en 
Gjeld paa 5%/ Milliard; men 17 Aar (Debr. 1852 — Debr. 
1869) var Napoleon nok til at fordoble den, og 2 a 3 
Aar efter var denne Gjeld paa 11 Milliarder paa ny bleven 
fordoblet, saa at den nu altsaa er omtr. 22 Milliarder! 

Ved disse Laans Optagelse vil det lykkes Frankrig 
at betale Tyskland, hvad det skylder det, og saaledes faa 
Territoriet frigjort for den fremmede Besetning. Allerede 
er der betalt henved 4 Milliarder. Men der maa ogsaa 
tenkes paa Gjeldens Tilbagebetaling, og det franske Fi- 
nansudvalg har erkleret, at 200 Millioner var det aller 
mindste der aarlig maa tilbagebetales, hvis Frankrig ikke 
vil edelegge sin Kredit. Tor det imidlertid ventes, at 
man i Frankrig vil have den Resignation, der udkreves 
for at iverksette denne Tilbagebetaling? 

Det er dog nedvendigt, at Frankrig tenker lidt paa 
sin Kredit; denne er alt tilstrekkelig rokket. Man vil 

23 





354 


indvende, at den uhyre Deltagelse i de franske Laan til- 
strekkelig beviser, hvor stor en Tillid man har til Lan- 
dets Kredit. Men hvor stor en Andel Spekulationen har 
i denne store Deltagelse, og hvilken Indflydelse «la démo- 
cratisation des rentes» har avet, er uberegneligt. Hvad 
der derimod er sikkert,, er at Kursen paa de franske Pa- 
pirer er falden i en virkelig foruroligende Grad. Kursen 
paa de 3 pCt. var ved Napoleons Regeringstiltredelse 
omtrent 80, men i Oktober 1870 kun 50! Efter at der 
atter er kommen Ro i Frankrig, er Kursen ganske vist 
stegen en Smule, men kun nogle ganske faa Procent. 
De franske ‘3pCt.s staa nu i omtrent 55; de engelske 
Konsols derimod i omtrent 93! Disse Tal synes dog at 


vere ganske talende! — 
Vi skulle nu give en Oversigt over Statsgjelden i 
forskjellige Lande. Belobene, der ere noget afrundede, 


ere for Jevnforelsens Skyld angivne i Francs. For en- 
kelte Staters, navnlig Grekenlands, Vedkommende angives 
Gjelden saa forskjelligt, at det er vanskeligt at vide, 
hvad man egentlig skal holde sig til. 


Statsgjeld i forskjellige Lande. 


Frankrig 22,000 Mill. Francs. 
Storbritannien. ... 19,999 — — 
Rusland -_- — 
Nordam. Fristater. . 11,300 — 

Italien 9,400 — 
Ostrig-Ungarn. ... 8,860 

Spanien 7,000 

Tyskland 4,200 

Tyrkiet 2,000 

Portugal 2,000 





Holland . Francs. 
Belgien 
Rumenien 


I den felgende Tabel angives den forholdsvise Gjeld, 
det vil sige: Gjelden fordelt mellem de enkelte Individer. 
Man vil her navnlig forbavses over at se, hvor lavt Tysk- 
land staar. 

Indbyggerantal Gjalden pr. Indb. 
(angivet i Mill.) (angivet i Fr.) 
Storbritannien ... . 31,8 622 
Frankrig 36,6 601 
Portugal 4,0 500 
Holland 3,6 500 
Spanien 16,8 417 
ee 26,7 352 
Grekenland 1,5 333 
Nordam. Fristater . . 40,0 282 
Ostrig-Ungarn . . . . 35,9 247 
Tyrkiet 10,5 190 
Danmark. ..... ; 7 170 
Rusland 69,8 170 
Belgien 5,0 168 
Rumenien 4,2 143 
Tyskland 41,2 102 
4,2 40 
1,8 28 

Schweiz figurerer ikke i disse Lister. Ganske vist 

har det lidt Gjeld; men dets Aktiver beleber sig til det 


Dobbelte af dets Passiver! — — 
23° 





356 


Efter disse Bemerkninger om Statsgjelden i for- 
skjellige Lande, navnlig i Frankrig, gaa vi over til at 
omtale Skatterne. 

Vi have alt gjort opmerksom paa, at man vilde gjore 
sig skyldig i den besynderligste Misforstaaelse, hvis man 
vilde mene, at Staten tager de Summer, den laaner, fra 
Kapitalisterne og ikke fra Skatteyderne. Man behover kun 
at kaste et flygtigt Blik paa Budgetterne for at overbevise 
sig om, hvorledes det i Virkeligheden forholder sig. Man 
opdager her, at de Skatter, Borgerne betale, for den over- 
vejende Del anvendes dels til Herudgifter dels til For- 
rentning og Amortisation af Statsgjeld. Betragte vi saa- 
ledes det franske Statsbudget for 1872, saa se vi her, at 
af Udgifterne, der ere anslaaede til henved 2,400 Mill. 
Francs, medgaaer omtrent Halvdelen til Statsgjelden! 
Mindes man de Tal, vi have anfort i denne Afhandlings 
ferste Afsnit, kan dette ikke undre. Det kan ikke undre, 
at Udgifterne til Statsgjelden ere saa uhyre, og at, som 
en Folge heraf, Budgettets Udgiftsside fremviser et Belob 
af 2,400 Millioner, hvilket fordelt mellem Befolkningen 
giver en Sum af 65'/ Fr. pr. Individ. Dette Belob er, i 
Betragtning af de seregne Forhold, ikke saa overraskende, 
og man maa derfor give Thiers Ret, naar han i den 
«Trontale», hvormed han i November aabnede den franske 
lovgivende Forsamling, siger, at den Underbalance, der 
kan forudses, «ikke saa meget skriver sig fra Udgifter- 
nes for store Belob, som fra Indtegternes Utilstrakke- 
lighed.» 

Altsaa: Skatterne vare ikke flydt tilstrekkelig rigelig 
ind i Statskassen, og deres Utilstrekkelighed var saa stor, 
at Thiers i den nevnte Tale angavy Underskuddet til 132 





357 


Mill. Fr.!*) For ovrigt var det jo ikke Andet, end hvad 
man kunde vente sig af et saa besynderligt Skattesystem. 
De ny Skatter, man havde bragt i Anvendelse vare jo saa 
godt som udelukkende Skatter paa Forbruget og Omset- 
ningen, og hvis der er nogle Skatter, som sege Kapi- 
talerne, ehvor de ikke findes», saa er det ganske vist 
denne Slags. Det nevnte storre Underskud skriver sig 
da ogsaa udelukkende herfra, hvilket Thiers indirekte 
indremmer, naar han siger, at «de direkte Skatter ere 
blevne opkrevne med en vidunderlig Lethed (facilité 
prodigieuse)». 

Lad os kaste et Blik paa dette ny franske Skatte- 
system. Maaske det i alt Fald kan lere, hvorledes man 
ikke skal bere sig ad. 

Da Pouyer-Quertier i 1871 fremlagte Budgettet for 
1872, fremviste det ny Udgifter til et Belob af — 650 
Mill. Fr. For at dekke dette Deficit, maatte der skabes 
ny Skatter til et meget betydeligt Belob. Finansmini- 
steren foreslog i dette Ojemed en Finansplan, der bl. A. 
indeholdt Forslag til Indferelsé af Udferselstold og Gjen- 
oprettelse af det gamle Beskyttelsessystem. Finansud- 
valget foreslog nogle Forandringer i denne Plan, hvoraf 
nogle vare temmelig urimelige, saaledes Indforelsen af en 
Billardafgift og af en Skat paa Heste, andre mere alvor- 
lige, saaledes Skatten «sur les revenus» (vel at merke: 
ikke «sur le revenu»!). Forsamlingen forkastede imid- 
lertid i det Vesentlige Udvalgets Indstillinger og stottede 
D'Hrr. Thiers og Pouyer-Quertier netop paa de Punkter, 
hvor den ikke burde have gijort det. 

I Januar 1872 gav den sit Samtykke til Gjenindforelsen 


*) Ved Finansaarets Slutning viste det sig at vere meget sterre. 





358 


af Beskyttelsesafgifterne for Handelsmarinens Vedkom- 
mende, og den 2 Febr. bemyndigedes Regeringen til at 
opsige Handelstraktaterne. Noget lengere hen paa Aaret 
gik den famose Lov om Beskatning af Raastoffer igjennem. 

For at bringe denne Skat, der til Dato kun findes 
paa Papiret, i Anvendelse og for at faa Beskyttelses- 
vesenet indfort i dets fulde Glans, maatte den Begyndelse 
til Handelsfrihed, der var iverksat under Napoleon, om- 
styrtes, og det forste Skridt i denne Retning maatte da 
vere Tilintetgjorelsen af den engelsk-franske Handels- 
traktat af 1860. Der begyndtes i dette Ojemed Under- 
handlinger med den engelske Regering, hvis Resultat var 
en d. 5 November afsluttet Overenskomst,*) iFelge hvilken 
Traktaterne af 1860 fra d. 1 Marts 1873 skulle ophore 
at existere. I Fremtiden skal England da i Toldforhold 
behandles «lig de mest begunstigede Nationer», som det 
hedder, «Vi ville gjore,» siger Thiers i sit Budskab til 
den lovgivende Forsamling, «hvad vi anse for nyttigt for 
Beskyttelsen af vor Industri; men vi ville ikke behandle 
de engelske Produkter anderledes end andre Nationers 
Varer, og England vil handle paa samme Maade lige over 
for os. Da vi imidlertid ere bundne lige over for flere 
Nationer ved talrige Forpligtelser, som det er umuligt at 
bryde uden foregaaende Aftale, have vi udsat det antagne 
Princips fuldstendige Anvendelse indtil den 31 December 
1876, til hvilken Tid de Overenskomster, der forpligte os, 
navnlig lige over for Ostrig, udlebe. Hvis vore fiskale 
Afgifter og de Traktater, der ere i Kraft, til da midler- 


*) Baade i reel og formel Henseende er denne Traktat noget ufor- 
staaelig; se herom en Artikel i Decemberheftet af Journ. des 
Economistes. 





359 


tidigen medforte et Differentialsystem lige over for Eng- 
land, saa maatte dette Land afvente til den 31 Debr. 1876 
det Lighedssystem, som vi have lovet at tilstaa det.» 

Denne Overenskomst med England var, som sagt, 
aldeles nedvendig, naar Loven om Raastoffers Beskatning 
ikke skulde forblive et dedt Bogstav. Dette indrommes 
ogsaa i det nevnte Budskab. Det hedder nemlig herom: 
«] Mangel af Overenskomst mellem Frankrig og England, 
vilde enhver Overenskomst med andre Handelsmagter vere 
umulig, og hvis vore Tariffer vare blevne afviste i Eng- 
land, vilde de have mistet al Udsigt til at blive antagne 
andensteds .... De fiskale Afgifter, der ere satte paa 
fremmede Varer, navnlig Raastoffer, og de Kompensa- 
tionsafgifter, der ere en nedvendig Folge heraf, skulle 
fra den 1 Dcebr. opkreves paa alle engelske Varer i Over- 
ensstemmelse med den Tarif, der er vedtaget af den lov- 
givende Forsamling d. 26 Juli 1872.» 

Foruden Raastofloven og den dermed i Forbindelse 
staaende Omstedelse af Traktaterne af 1860, er der 
imidlertid flere merkelige Ting at opdage i det franske 
Budget. 

Budgettet af 1872 fremviser ved Siden af gamle 
Skatter og Indtegter til et Belob af omtrent 1800 Mill. 
Fr., en hel Rekke af ny Skatter, der tilsammen skulde 
give en Sum paa nesten 500 Millioner Francs (487,4 
Mill. Fr.). 

Allerede mellem de gamle Indtegter have de indi- 
rekte Afgifter en meget fremragende Plads. Ved Siden 
af Domene- og Skovindtegter (henved 80 Mill. Fr.) og 
direkte Skatter (Grundskat 168, personels et mobiliéres 53, 
Dere- og Vindusafgift 38, Patentafgift 63 Mill. Fr. etc.) 
til et samlet Belob af 4—500 Mill. findes der indirekte 





360 


Afgifter til et Belob af over 1300 Millioner. Den vigtigste 
af disse er Indregistrerings- og Stempelafgiften til et Be- 
lob af 434 Mill.; fremdeles gjore Afgifterne paa Salt, 
Sukker, Vin, Tobak sig bemerkede ved deres Storrelse; 
endelig er der Toldafgifterne, der paa Budgettet af 1872 
kun belebe 138 Mill., hvorimod de paa Budgettet for 1873 
ere opforte med et Belob paa 244 Mill. Fr. 

Mellem de ny Skatter forsvinde de direkte Afgifter 
saa at sige aldeles; her findes egentlig kun Forbrugs- 
og Omsetningsafgifter. Her findes vel en lille Skat paa 
Heste og Vogne (omtr. 2 Mill.); men dette er i Virke- 
ligheden kun en Ikraftsettelse af en eldre Lov (af 1862), 
som Senatet i sin Tid «sans rire» havde modsat sig, «for 
dog i alt Fald én Gang at udeve sit Prerogativ med Hen- 
syn til en Lov, der var Regeringen aldeles ligegyldig» 
(J. Garnier). Fremdeles er der en ny Patentskat (7 Mill.) 
og en Afgift af Foreninger og Billarder (2 Mill.). End- 
videre gjor en ny Indregistrerings- og Stempelafgift ‘sig 
bemerket ved sit store Belob (113 Mill.). Derpaa en hel 
Rekke af Forbrugsafgifter: Kaffe, Kakao og The (62 Mill.), 
Sukker (57), Vine, Alkohol og Likorer (83), Tobak (40), 
Svovistikker (15), Papir (10), Spillekort, Cikorie, Petroleum, 
Krudt osv. Endelig forskjellige Omsetningsafgifter: 10 
pCt. af Priserne paa Pladserne i Jernbanerne (30 Mill.), 
Afgifter af Vareforsendelser, af Telegraferne og forskjel- 
lige andre Postafgifter (30 Mill.), Navigationsafgifter (5), 
Statistikafgift (6), Afgift af Verdipapirer paa Ihendehave- 
ren (8) osv. 

Den sidstneynte Skat er maaske en af dem, der har 
fremkaldt flest Beklagelser; men neppe saa meget fordi 
den er den verste, som fordi den bererer megtige Per- 
soners Interesser. Det franske Finansblad «La Semaine 





361 


financiére» kommer ved at omtale Budgettet tilbage til 
edenne ulykkelige Skat paa Verdipapirer, der er en Hin- 
dring for Kapitalernes Cirkulation, der lammer Associa- 
tionsaanden uden i de fleste Tilfelde at ramme de indi- 
viduelle Indkomster, og som, mod en mager Profit, 
bringer Forstyrrelse og Lammelse i Forretningerne . 

Hvorledes kan man beklage sig,» slutter det nevnte Blad, 
«over de offentlige Arbejders Stillestaaen, naar under denne 
Lovs Herredomme, der tager 6 pCt. fra Udbyttet af en 
Jernbaneobligation, vore store Selskaber kun kunne an- 
bringe deres Papirer under odeleggende Betingelser?» 

Men de andre Skatter ere ikke bedre og alle give 
de Anledning til lignende eller endnu mere bitre Bekla- 
gelser. Lad os til Exempel tage den lille Svovistikkeskat, 
der trods sit beskedne Ydre maaske dog kan give An- 
ledning til forskjellige alvorlige Betragtninger. 

Det er en Skat, der, som nesten alle de nyindforte, 
saa godt som udelukkende rammer den Fattige og lader 
den Rige gaa fri. Thi det kan vere den Rige saa tem- 
melig ligegyldig, om han betaler et Bundt Svovistikker 
nogle Centimer dyrere; men for den Fattige er dette en 
Sag af Betydning. Og en Skat, der odelegger en be- 
tydelig Industrigren og som saaledes gjor mangen en 
Arbejder bredles, er mildest talt besynderlig serlig i vore 
Tider, da Alles Bestrebelser skulde gaa ud paa at for- 
bedre den fattige Arbejders Kaar! 

Skatten var oprindelig fastsat til 3 Centimer for en 
Pakke paa 100 Svovistikker, men blev senere forhejet til 
4 Centimer. Da nu det aarlige Forbrug er omtrent 40 
Milliarder (hvoraf 3 Milliarder Voxsvovistikker, «allumettes 
bougies», navnlig fra Fabrikker i Marseille), gjorde Re- 
geringen Regning paa mindst 15 MillionerFr. Men man 











362 


havde ikke gjort Regning paa den hemmelige Fabrikation! 
Skatten, der fordyrede Svovistikkerne med fra 30 til 50 
pCt., fremkaldte i Virkeligheden en saa uhyre hemmelig 
Produktion og hemmeligt Salg, at Regeringen i Steden 
for maanedlig at opkrave 1,250,000 Fr. kun fik 400,000 
Fr.! Dette Forhold kunde aabenbart ikke vedvare: der 
maatte gjeres Noget for at raade Bod paa saadanne Til- 
stande, der baade i og for sig vare umoralske og som 
edelagde de hederlige Fabrikanter, samtidig med at Stats- 
kassen bedroges. Man besluttede sig derfor til at for- 
andre Skatten til et Monopol, og mod en aarlig Betaling 
af 19 Millioner Fr. er Eneretten til at selge og fabrikere 
Svovistikker i Frankrig nu bleven overdragen til et Sel- 
skab. Denne Kapital er saa forbavsende hej, at «Times» 
i en Artikel om denne Sag har paastaaet, at Regeringen 
vil blive nedt til at nedsette Afgiften; men Bladet gaar 
ud fra den merkelige Forudsetning, at Svovistikkerne 
vil blive solgte til samme Pris som hidtil. Det er imid- 
lertid klart, at de monopoliserede Fabrikanter faktisk 
ville forhaje Priserne, sely om de nominelt bevare dem: 
da al Konkurrence mangler, kunne de jo forringe Varer- 
nes Kvalitet, og der er vist neppe nogen Tvivl om, at 
de ville betjene sig af denne Udvej. Derimod har «Times» 
sikkert Ret, naar det med Forbavselse udbryder: «Al 
den Uorden af forskjellig Natur, som Krigen har foraar- 
saget i den franske Administration, har endog berert 
selve de Principer, der hidtil ledede den, og Bevilling af 
et Monopol, der formelig tilslaas den Hojstbydende, har 
en besynderlig Lighed med det gamle Skatteforpagter- 
system, en af det forrige Aarhundredes storste Skandaler! « 

Vi skulle ikke indlade os paa en yderligere Kritik af 
de enkelte Skatter; om den end kunde have sin Nytte, 
















on! 

50 
plig 
den 
00 
der 
ril- 


ing 


1ar 








363 


saa Vilde den dog fore os for vidt. Men vi skulle be- 
merke, at et Blik paa den hele Samling af Skatter forer 
til den Tro, at man ligefrem har sogt det Sletteste af 
det Slette. 

Man foreslog en Indkomstskat, der kunde have ind- 
bragt omtrent 300 Millioner; men Regeringen vilde ikke 
here Tale om denne Skat, der ganske vist har sine 
Mangler, men som dog til en vis Grad skaaner den Ube- 
midlede. Man foreslog Salg af Domener, navnlig af 
Statsskove; — dette Forslag fandt lige saa lidt Naade for 
Regeringens Ojne. Man foreslog forskjellige Besparelser 
i Administrationen; — men Regeringen foretrak at skabe 
5—6000 ny Embedsmend og Bestillingsmend, der, uden 
selv at producere Noget, skulle leve paa deres Medbor- 
geres Bekostning, hvem de have til Opgave at fortredige 
(J. Garnier). 

Disse og lignende Forslag har man ikke villet mod- 
tage. Man har foretrukket at betynge Landet med en 
Statsgjeld, der aldrig vil blive afbetalt. Denne Gjelds 
Renter skulle imidlertid — i alt Fald indtil videre — be- 
tales, og i dette Ojemed har man skabt en Rekke For- 
brugs- og Omsetningsskatter: Skatter paa Forbruget, 
det vil sige saadanne, som ere besverlige og kostbare at 
opkreve, og som plyndre de mere Ubemidlede medens 
de Rige slippe fri; — Skatter paa Omsetningen, 
det vil sige saadanne, som hindre Landets materielle 
Opkomst. 

For at sette Kronen paa Verket har man endelig 
vedtaget den beremte Lov om Raastoffers Beskatning! 
Til Dato er den endnu ikke kommen i Anvendelse; men 
forundes der endnu Thiers nogen Tid til at virke i, skal 
han nok serge herfor. Hvad vil man saa se? Ja, det 















364 


er ikke vanskeligt at forudse det. Produktionen vil lam- 
mes og Industrien odelegges. I Elsas har man jo set, 
hvorledes Skatten paa et enkelt Raastof (Stenkul) har 
edelagt hele Industrigrene; man har her set, hvorledes 
denne Afgift har tvunget Fabrikanterne til at lukke Fa- 
brikkerne, til at afskedige Arbejderne og til at selge 
Maskinerne som gammelt Jern. Naar noget Lignende 
ikke vil vise sig i Frankrig, saa er det maaske snarest, 
fordi det varige Verk, Thiers tror at have skabt, i Virke- 
ligheden neppe vil vare lenge. — 

Da vi sluttede vor Omtale af Statsgjelden, gav vi i 
to Tabeller en Oversigt over Forholdene i de forskjellige 
Stater i Evropa samt i de nordamerikanske Fristater. Vi 
skulle nu gjore det Samme for Statsudgifternes Vedkom- 
mende. 

Ogsaa her berer Frankrig Prisen: baade absolut og 
relativt har det de storste Udgifter. — 


Statsudgifter i forskjellige Lande: 


a ae 2400 Mill. Fr. 
Nordam. Stater. . . 2200 — — 
nr ear 2000 — — 
Storbritannien. ... 1800 — — 
So ere 1800 — — 
Pe Pe ere 1560 — — 
Ostrig-Ungarn ... 1400 — — 
rer 630 — — 
ee. RS. yl, 500 — — 
ee oa 200 — — 
Belgien ....... 180 — — 
Potingeh so ou 1200 — — 


Oe Gare 4 be 80 —- — 





m- Rumenien....... 75 Mill. Fr. 
set, tere ee 7T—- — 
har gg 6 —- — 
des Grekenland...... 3 
ra- DN ar ae vale hog 30 — — 
lge ay To 15 -—- — 
ide 
st, Statsudgifter pr. Indbygger: 
ce- Pee ee. 65%eFr. 
ere 58 — 
ii Storbritannien. ... . 56%2— 
ige a ee 55" — 
Vi Nordam. Stater....55 — 
m- so ee eer 47 — 
Te ef 43!/o — 
og Ostrig-Ungarn. .... 39 -- 
IR <5 6 2 4 + -@ 429 38 — 
Danmark. ....... 37 — 
DOM os) ac aeuiais 36 — 
Portugal. 0 Gee e's 30 — 
a 29 — 
rr 25 — 
Grekenland...... 23 — 
ae 19 — 
Rumenien....... 18 — 
PN py). Quel 18 — 
Serbien ....... . 114p— 


*) Befolkning: 2,6 Mill. 
**) Befolkning: 1,3 Mill. 














Smaa Meddelelser. 


Doedeligheden i de forskjellige Samfundsklasser. At be- 
regne Dedeligheden i de forskjellige Samfundsklasser er en af 
Statistikens vanskeligste Opgaver, men tillige en af de interes- 
santeste, thi der er intet enkell Moment, der bedre end Leve- 
alderens Gjennemsnitslengde viser de enkelte Klassers stgrre 
eller mindre Velbefindende; vi skulle derfor neden for meddele 
nogle af de faa Data, der haves om disse Forhold. 

Hvad Embedsmend angaar, samstemme de os bekjendte 
Beregninger i, at Gejstlige, Lerere og Forstmend leve lengst, 
efler dem folge Jurister og Kameralister, og ltilsidst Leger; 
men hvor lang den gjennemsnitlige Levealder er, derom her- 
sker ikke Enighed. I Frankfurt fandtes Gjennemsnitsalderen at 
vere lor Gejstlige 66 Aar, for Lerere 56 Aar og 10 Maaneder, 
allsaa for begge disse Klasser i Gjennemsnit lidt over 61 Aar; 
dette slemmer med Reretningerne fra Norge, hvor man fandt, 
at Gejstliges og Skoleembedsmends Gjennemsnitsalder var 61 
Aar og 3 Maaneder. Juristernes Gjennemsnitsalder fandtes i 
Frankfurt at vere 54'/4 Aar, men i Norge 60 Aar. Lagernes 
i Frankfurt 52% Aar, i Norge (inkl. Apothekerne) knap 
47 Aar. En sydtysk Stalistiker fandt, at de protestanliske 
Gejstlige udviste en sterk Dedelighed i Alderen fra 50 til 60 
Aar, men at det dog var den Klasse, hvori der fandtes det 
sterste Antal Oldinge; blandt Juristerne indlraadte en forhgjet 
Dedelighed i Alderen fra 60 til70. Laegerne fandt han havde 
den korteste Levealder, idet der af dem dede %/4 for det 50de 
og 1% inden det 6Qde Aar; andre langt paalideligere Oplys- 
ninger udvise derimod, at kun Halydelen af Legerne de inden 
det 55de Aar, at i Tiaaret fra det 55de til 65de Aar do 22 
pCt., i det neste Tiaar 16 pCt., men at kun 4 pCt. naa det 
80de Aar. 




















367 


Betraglte vi Gjennemsnitsalderen hos de forskjellige Klasser 
Industridrivende, viser denne sig betydeligt lavere end hos 
Embedsmendene; heraf kan man dog ingenlunde slutte, at 
disse skulde leve lengere end hine; thi den hejere Gjennem- 
snitsalder for Embedsmendene skyldes i alt Fald for en stor 
Del den Omstendighed, at de Personer der gaa Embedsvejen, 
forst i en senere Alder opnaa Ansettelse og at altsaa Dede- 
ligheden i de tidligere Aldersklasser (Studenteraarene) ikke med- 
regnes. Derimod kan man med mere Beretligelse sammenligne 
de forskjellige Klasser af Industridrivende indbyrdes; til Be- 
demmelse heraf skulle vi anfore nogle Dala fra Frankfurt, Ber- 
lin og Norge; da imidlertid Beregningerne ikke overalt ere ud- 
forte nfler de samme Principer, kan man ikke retvel sammen- 
ligne Forholdene paa de forskjellifie Steder med hinanden, men 
kun de enkelte Klassers Gjennemsnitsalder paa samme Sted, 
Gjennemsnitsalderen var: 


i Frankfurt. i Berlin. i Norge. 

for Slaglere . .. . 56,9 Aar. 43,5 Aar. »  Aar. 
- Gartnere.... 56,9 — 484 — a 
- Bagere..... 61, — 416 — 35 — 
- Tomrere ... . 49,2 — 46 — 47,6 — 
-“Muarere”. "5 2% 48,7 — 47 —- 49.6 — 
~Malere*.. 3°. 47,5 — 45.2 — 43,2 —- 
- Skomagere . . . 47,2 — 49 — 41,8 — 
- Bogtrykkere ..47 — 48.3 — > — 
- Metalarbejdere . 46,2 — 42 — 47,5 — 
-"Sattere: 2 oO. . 41,8 — 34,8 — >» = 
- Lithografer . . . 40,8 — 3380 — » — 
- Skredere.... 45,3 — 466 — 44,8 — 
- Snedkere.... 46,3 — 44.77 — 45,5 — 


I England har man fundet, at Staalarbejderne, navnlig 
«Tersliberne», og efter dem Arbejderne i Kulminerne, havde 
den korteste Levetid, hvorimod den lengste Levealder i det 
Hele forekom hos de Arbejdere, der arbejdede i fri Lufi og 
havde stark Bevegelse. Beregningerne, der isvrigt ikke ere 
aldeles paalidelige, udvise, at det Antal Aar, man har tilbage at 
leve i, var: 
















368 


ved Arbejde i Huset. 





ved Arbejde i fri Luft. 


ee ee 
med lidt med megen med. lidt med megen 
Bevegelse. Bevegelse. Bevegelse. Bevegelse. 


i 2Oaars Alderen 41,9 42,0 37,8 43,4 
is0—.- 35,1 34,5 30,1 36,6 
oe 27,9 27,8 23,0 29,1 
_ 20,5 21,2 17,3 22 

a 14,0 15,1 11,0 15,6 
. 8,6 10,4 46 9.3 


En Samfundsklasse, i hvilken Dedeligheden er serlig stor, 
er Syerskerne. Dr. Letheby fandt, at i London dede aarlig 
af 100 Syerske 438 af Lungesvindsot og af «hidsige Febre» 
106, medens der af samme Antal Butiksjomfruer kun dede 
henholdsvis 127 og 37; han antager, al den store Dedelighed 
mellem Syerskerne naynlig skyldes Neringssorg og den skade- 
lige Legemsstilling, de indtage under Arbejdet. Et andet Fak- 
tum, der viser hyilken overordentlig Indflydelse de ydre Livs- 
vilkaar har paa Levealderens Lengde, anforer Villermé : 

I Paris kom: 

Gjennemsnitlig 


Husleje. 
i 1steArrondissement(498Fr.) 1 Dedsfald paa hver 66 Levende. 
i 2 — (605 —)1 — — Lox 
i 3 _ (426 —)1 — — 41. 
i 8 —_ (173 —)1 — — 4 — 
i 9 ~ (172—-)1 — =; BQ 
i 12 _ (148 —) 1 — — 44 — 


For Manchesters Vedkommende har en engelsk Lege fore- 
taget lignende Beregninger og kom til det Resultat, at ide 
faltigste Dele af Byen var Dedeligheden mere end dobbelt saa 
stor som i de velstaaende Dele. — Naar, som det ved gjenlagne 
Undersegelser er godigjort, Joderne i Gjennemsnit leve lengere 
end de Folkestammer, blandt hvilke de ere bosatte, da skyldes 
dette vist nok vesentligst lignende Forhold, deres Sky for haardt 
legemligt Arbejde, deres edruelige Levemaade og Bornenes bedre 
Pleje osv., men ansete Forfattere antage dog, at det Lillige skyldes 
en storre Livssejghed hos denne Nation. F.-H. 
















6 


lor, 
rlig 
rep 
ode 
hed 
de- 
ak- 


le. 


aa 








369 


Englands Finanser. Foran er de franske Finansers lidet 
gledelige Tilstand bleven paavist; her skal der nu gives nogle 
Oplysninger om de engelske, der i mange Henseender ere et 
fuldstendigt Modstykke til hine. — Man havde i England gjort 
Regning paa en Indtegt af 71,846,000 L. St. for Finansaaret 
1872—73, der ligesom vort udleber d. 3l1te Marts. En saa- 
dan Indtzgt vilde have givet et Overskud paa lidt over 1,100,000 
L. St. Det virkelige Overskud har imidlerlid veret langt sterre, 
nemlig mellem 5 og 6 Mill. L. St.,; idet den virkelige Indtegt 
har belobet 76,607,770 L. St. Det er nesten alle de. for- 
skjellige Indtagtsposter, der have indbragt mere end paaregnet. 
Saaledes har «Akcisen» indbragt 25,785,000 L. St. eller nesten 
2'/2 Mill. over, hvad der var paaregnet. Toldafgiflerne have 
givet over 21 Mill. eller nesten 1 Mill. mere end efter Be- 
regningen. Stempelafgifien har givet henved 10 Mill., Post- 
indtegterne henved 5 Mill.. og Telegrafindtegterne over 1 Mill. ; 
endelig har Indkomstskatten indbragt nesten 7 Mill., eller om- 
trent 4/¢ Mill. mere end paaregnet. 

Dette glimrende Resultat, mener Times, er nesten for 
meget af det Gode, og det tror, at Skatkammerkansleren, Mr. 
Lowe, vilde have veret bedre fornejet med et mindre Over- 
skud, idet han da lettere vilde kunne modslaa Forlangender 
om Skatteletlelser. Bladet udlaler dog det Haab, at han vil 
staa imod. Heri synes det imidlertid at skulle blive skuffet; 
thi Lowe vil, efter hvad han har udtalt, ikke benytte Over- 
skuddet til at udbetale Nordamerika de 3,200,000 L, St., Eng- 
land skylder det i Folge den genfiske Voldgifisrets Kjendelse i 
Alabamasagen; men han foretrekker kun at udbetale Halv- 
delen af den nevnte Sum til Oktober af Overskuddet, og saa 
forsvrigt benyite dette til Iverksettelse af Skattenedsettelser : 
Sukkerafgiften skulde nedsexttes. med det Halve og Indkomst- 
skatten med en Fjerdedel, d.v.s. fra 4 Pence til 3 pr. Pund. 
Denne Skat skal da indbringe lige saa meget som i Robert 
Peels Dage (1842), da den var 7 Pence pr. Pund! Men det 
maa dog ikke glemmes, at 7 Millioner for tredive Aar siden, 
beted adskilligt mere end nu. 



















370 


Litbecks Finanser. 1 det forlebne Aar har denne gamle 
Fristads samlede Skat, en moderat Indkomstskat efter Selvan- 
givelse, indbragt 110,000 Th. Paa samme Tid har Stadens 
Overskud imidlertid veret 120,000'Th. Byen ejer nemlig for- 
skjellige Aktiver, navnlig 14 Mil Jernbaner, der nu give: om- 
trent: 4 pCt..i Rente. Man har forhandlet om, ‘hvorvidt’ man 
nu aldeles skulde ophere at kreve Skat eller foretage extra- 
ordinere. Arbejder til det Offentliges Bedste. Det synes, som 
om man vil velge det Sidste; man taler om ved ‘en Kanal 
mellem Trave og Elben at forene Gsterse og Nords#, om at 
indrette et offentligt Museum og om endnu andre aldeles: ex- 
traordinwre Foretagender. Til Fattigvesen har Liibeck ingen 
Andledning at bruge Penge; thi Proletariat gives der ikke, og 
de faa enkelte Fattige, der kunne gives, hjelpes rigelig ved 
Stiftelser og ved privat Virksomhed, der ogsaa paa mange an- 
dre Maader — f. Ex. ved al bekoste Redningsvesenet ved 
Travemiinde — tjener Almenvellet. — Ogsaa Byens indre po- 
litiske Tilstand skildres som paradisisk. Partier kjendes ikke, 
og Borgerskabet siger Ja til Alt, hvad det vise Senat foreslaar. 
C. F. 


Jern- og Kularbejdernes store Strike i Syd-Wales har i 
enhver Henseende havt en saa sjelden Betydning, at nogle 
Enkeltheder om den, der her skulle meddeles efter en Korre- 
spondance til «Times», kunne have deres Interesse. 

Tilsyneladende drejede Spergsmaalet sig kun om en Ned- 
settelse i Arbejdslonnen paa 10 pCt. Det oplyses imidlertid i 
den nevnte ‘Korrespondance, at der laa noget meget Vesen- 
ligere paa Bunden af Spergsmaalet. Efterhaanden som 
Arbejderne fik hsjere Len, arbejdede de mindre. 
Kullets og Jernets uhyre Prisstigning havde muliggjort en gjen- 
nemsnitlig Forhgjelse i Arbejdslennen paa nesten 40 pCt.; — 
ikke desmindre udbetalte Arbejdsherrerne mindre i Len: end 
fer: i den Grad havde Arbejderne indskrenkel Arbejdstiden! 
Derfor var det, at man besluttede en Nedsetlelse paa 10 pCt. 
Tilsyneladende drejede Striden sig herom; «men,» siger Korre- 
spondenten, «det vilde vere en Uretferdighed mod Arbejdsherrerne 















ikke, 
laar. 


ar i 
ogle 
rre- 


Ned- 
lid i 
sen- 
om 
ire. 
jen- 


end 
len! 
pct. 
rre- 








371 





at forudsette, at ,de,lod sig bevege af slige Motiver. Den 
Sum, de kunde spare, var,,en Bagatel for dem. Men de vilde 
minde Arbejderne om, at det var deres. Pligt,i en Uge at yde 
en Uges Arbejde, .Paa den anden Side yilde det vere. urigtigt 
at. mene, at Arbejderne kun. lod sig ,bevege af Hensynet til 
Fortjenesten. .Arbejderne i Arbejderforeningen var dem,...der 
gave Tonen an i deres Klasse, og de troede, det vere med 
Rette eller Urette, hvad deres Ledere sagde, dem, at det, det 
gjaldt, ikke var et Spergsmaal om 10 pCt., men en Kamp 
for Foreningens Tilintetgjgrelse.»  Striken begyndte 
den 28 Debr.. 1872, men var dog forst den 15. Januar fuld- 
stendig. Den omfattede 9 Verker, i Henderne paa 5 Ejere, i 
Glarmorganshire, og 11, der tilherte 5 Ejere i. Monmouthshire. 
Det forstnevnte Sted var det, 34,000, det sidsineavnle 31,500 
Mend, Kvinder og Bern, der nedlagde Arbejdet... Den ugenlige 
Kulproduktion formindskedes herved, med omtr. 107,000 Tons, 
den ugenlige Jern- og Staalproduktion med 14,000 Tons. 
Efter den aller laveste Beregning giver det el ugentligt direkte 
Tab paa 162,500 L. St. Striken varede i 11 Uger — und- 
lagen for Llynvi Iron Companys Vedkommende, hvor den endte 
d. 15 Februar efter 7 Ugers Varighed —, og det samlede Tab 
kan sikkert. anslaas til mindst 2 Millioner L. St. Strikedistriktet 
vil naturligvis forst og fremmest lide herunder; men ogsaa 
fjernere Egne ville komme til at fole dette Tab. Hvem det 
navnlig gaar ud over er imidlertid Arbejderne. Den gjennem- 
snitlige Arbejdslen var 24 sh. om Ugen, tilsammen en ugenlig 
Len paa 75,000 L., St, Det samlede Tab af Arbejdslan bliver 
alisaa over 800,000 L. St. Til at lindre den Ned blandt Ar- 
bejderne, et saadant Tab maalte foraarsage, har Kularbejdernes 
Forening uddelt 40,000 L. St., og 5000 .L. St. er der paa 
anden Maade .tilflydt:Arbejderne som Hjzlp. Altsaa; Foreningen 
har sat en Strike i Gang imod Arbejdsherrer, der ere, bekjendte 
for deres Rigdom og Udholdenhed, en Strike, der omfattede 
65,000 Personer, — uagtet dens Midler kun beleb 40,000 
L. St. Imod 800,000, som Arbejderne tabte, har Foreningen 
kun havt at seztte 40,000! Den har begyndt en saa skjebne- 
24* : 
















372 


svanger Kamp med Midler, der kun kunde dekke, hvad 4, fire 
Dages Arbejdsstandsning vilde koste! 

Denne Kamps sergelige Historie har imidlertid ogsaa visse 
Lyspunkter, der ikke ber vere upaaagtede. «Hvis Umaade- 
holdenhed i Drik,» hedder det, «og de dermed -folgende Uregel- 
messigheder i Arbejdet. og andre Misbrug, er en af de alvor- 
ligste Fejl i gode Tider, saa begyndte Arbejderne, i det Ojeblik 
Skyerne trak sammen, at treffe deres Forberedelser for at 
mede Siormen. Drikk.en opherte, og den sterste Oko- 
nomi udvistes. Da saa endelig den skjebnesvangre Dag 
kom, var der Tusender, der fandt en Ven, der gjorde dem det 
muligt endnu en Stund at holde Stormen ud; men til samme 
Tid var der dog andre Tusender hjzlpelese, vennelese og i 
den dybeste Elendighed. Fra dem kom Noedsraabet, og fra 
dem udgik den Har af Tiggere, der spredte sig rundt i Miles 
Omkreds og Uge efler Uge levede af privat Godgjorenhed. Fra 
Strikens forste Dag til dens sidste var Folkets Ro- 
lighed alligevel forbavsende og beundringsverdig.» 
Politiet havde ikke mere at gjere end ellers; Drukkenskab var 
en Sjeldenhed, og «Intet kunde overgaae Arbejderens semme- 
lige Opfersel.» Endnu en merkelig Omstendighed maa nevnes. 
«End ikke den elendigste af de strikende Arbejdere vilde op- 
give sin Uafhengighed og ty til Fattigvesenet, og imod al 
Forventning har Striken ikke havt nogen kjendelig Indflydelse 
paa Fattigskatten.» Striken er i Et og Alt blevet udkempet 
med et merkeligt Maadehold paa begge Sider, «og,» siger 
Korrespondenten, «om ikke andre. Omstendigheder, saa vil i 
alt Fald denne gjere den mindeverdig. Striden endte under 
almindelig Glede, og den Overbevisning findes overalt og blandt 
alle Klasser, at det vil vare mange Aar, inden Egnen bliver 
hjemsegt af en ny lignende Ulykke.» Denne sidste Forhaab- 
ning turde maaske dog vere temmeltg dristig. 





Frankrigs Handel har, som alt bemerket i Tidsskriflets 
ferste Hefle, i 1872 naaet et Omfang som ingensinde for. 
Toldvesenets Opgjerelse foreligger nu for det hele Aar, sam- 
mensiillet med Resultaterne af Omsetningen i 1871 og 1870, 















, fire 


visse 
1ade- 
egel- 
Ivor- 
eblik 
r at 
iko- 
Dag 
) det 
mme 
og i 
fra 
Miles 
Fra 
Ro- 
ig.» 
var 
me - 
nes. 
op- 
d al 
lelse 
npet 
siger 
vil i 
nder 
andt 
liver 
sab- 








373 


for hvilket sidste Aar der jikke tidligere er bleven meddelt no- 
gen Opgjerelse., Indferselens Verdi har i disse tre Aar 
belebet. sig til: 


1872. 1871. 1870. 

Mill, Frs. Mill. Frs. Mill. Frs. 

Fedevarer, . ....4 5 800,4. 983,6. 759,83. 
Raastoffer og Natur- 

produkter. .... 1,991,1. 1,870,8. 1,687,9. 

Fabrikata. . 2... 476,9. 314.9. 215,7. 

Andre Gjenstande. . . 178,9. 223,8. 204,83. 





8,447 Mill. 3,393 Mill. 2,867 Mill. 


Udferselsverdierne have belebet sig til: - 


1872. 1871. 1870. 
Mill. Frs. Mill. Frs. Mill. Frs. 
Fabrikatd (93025 .°. 2,055.8. 1,620,9. 1,533,5. 


Raastoffer, Fedev. og 
andre Naturprod. . 1,441,2. 1,110,5. 1,150,6. 
Andre Gjenstande. .. 181,9. 134,1. 117,9. 


3,679 Mill. 2,865 Mill. 2,802 Mill. 





Den samlede Omsetningsverdi har altsaa i 1872 naaet 
det uhyre Belob af 7 Milliarder Francs, medens den i 
1871 kun var netop 6 og i 1870 kun 5,6 Milliarder. 

Uhyre som disse Tal ere, svinder dog deres Betydning en 
Del ved at sammenlignes med den engelske Ind- og Udfersel, i 
det Storbritanniens samlede Omsetning i 1871. beleb sig til 
den — ikke tidligere opnaaede — Verdi af 13'/5 Milliarder 
Franes. I Forhold til Befolkningen har Frankrig i 1872 havt 
en Omsetning med Udlandet, der i Verdi omtrent giver 197 
Franes pr. Indv., medens Storbritanniens Omsetning med Ud- 
landet i 1871 udviser en Verdi af omtrent 418 Frs. pr. Indy. 


Aktiemanien i Schweiz har ligesom andensteds serlig 
veret betydelig i 1872. «Schweiz. Handelszeitung» har leveret 
en Oversigt over de siden 1 Jan. 1872 i Schweiz udbudte 
offentlige Verdipapirer, hvilken Oversigt dog «ingenlunde gjer 
















374 


Krav paa al’ vere fuldstendig», i det navnlig mindre Aktiesel- 
Skaber sda Vel som forskjellige‘ Kommunallaan m. v. ‘ikke’ have 
kunnet medtages. Ikke desto mindre udgjer det’ samlede: Be- 
lob af de opregnede Verdipapirer en Sum af omtr. 225 Mill. 
Franes — eller, naar St, Gotthardsbanen lades ude af Betragt- 
ning; 123 Mill. Francs. Denne Sum fordeler sig paa felgende 
Foretagender med nedenstaaende Belgb: 


Jernbaner: Aklier. .. . 66 se . - 69,892,000 Frs. 
Do. A ee pigttay «ars 57,250,000 — 

- (Deraf falder omtr, 102 Mill. paa St. Gott- 

hardsbanen). 

Banker: Abfler.. init wad aires 54,900,000 — 
Gasverker: Aktiers,... . .xuy.s. 125,000 — 
Do, Laan wigs. soette tines 375,000 — 
Byggeselskaber: Aklierr. ....46.. 3,786,550. — 
Do. HAG: 33 6 cs: sid ey 1,260,000, — 
Diverse Aktieselskaber: Aktier. . . 12,971,000.— 
Do. Laan ... 1,500,000 — 
Kantonal- og Kommunallaan....... 22,600,000 — 





224,759,550 Frs. 


Storbritanniens Befolkning belob sig i Folge den nu of- 
fentliggjorte Folketzlling’ af 3dje April 1871 i Alt til 31,628,338 
Personer, hvilket er en Foregelse af omtr. 2,658,000 Pers. i 
10 Aar eller omtr. 8,8 pCt. I England og Wales har Til- 
vexten imidlertid veret langt sterkere,; nemlig fra omtrent 
20,066,000 til omir. 22,712,000, hvilkel er en Tilvext af 
18,19 pct. I Skotland derimod har Tilvexten kun veret 
9,72 pCt., hvorefter det nu teller omtr. 3,360,000 Indb., 
medens Irlands Befolkning er aftagen med 6,68 pCt og nu 
kun beleber sig til omtr. 5,411,000 Indb. Paa Serne Man 
og Kanalgerne kommer der derhos omtr. 144,000 Indb. 

1 1801 beleb hele Storbritanniens Befolkning sig kun til 
8,89 Mill. Indb., hvilket Tal alt i 1851 var blevet fordoblet 
(17,92 Mill Indb.). I de 70 Aar fra 1801—72 er Befolk- 
ningen tiltagen 155 pCt.; den aarlige Tilvext har i dette Tids- 


















of- 


38 


‘il- 
ent 


let 











375 





rum, veret 1,34. pCi. Danmarks Befolkning er fra 1801—70 
voxet med 92,8pCt.; den aarlige Tilvext har her veret: omtr. 
0,94 pCt. 


Pengemarkedet. 
Kjebenhavn d. 15de April 1873. 

Det danske Pengemarked har i den senere Tid ikke 
veret Gjenstand for meget epokegjorende Begivenheder. Vel 
rettedes der i forrige Maaned et Stormleb mod Sparekassen 
«Bikuben» ; men dette forblev uden al Indflydelse paa Penge- 
markedet. Derimod vakte. det en betydelig Opsigt, da i Be- 
gyndelsen af Marts Oprettelsen af. en ny stor Aktiebank, 
«Kjobenhavns Handelsbank», blev bekjendt. Aktiekapitalen — 
8 Mill. Rdl., af hvilke 60 pCt. skulle indbelales i 1873 — 
overtoges dels af Indbyderne, dels af nogle udenlandske Huse. 
Der fandt strax livlig Oms#tning Sted i Bankens Aktier til en 
Kurs af mellem 109 og 111 Rdl., og forskjellige andre Ban- 
kers Aktier bragtes — om end kun forelebigen — til at dale; 
Privatbankaktier dalede endog 6 Rdl. I det Hele taget har der 
i den senere Tid vzeret en Del Bevegelse i Kursen paa ad- 
skillige Aktier. I» Tidsrummet: 1° Marts: til 15 April har der 
saaledes fundet Omsztning’ i Nationalbankaktier til en Kurs af 
mellem 169 Rdl. og 1634/2 Rdl. Omsztningskursen paa’Pri- 
vaitbankaklier har varieret mellem 147 og \ 133, paa Industri- 
bankaktier mellem 129% og 118; ved Landmandsbankaktier 
(40 pCt. indbetalt) have Fluktuationerne veret mindre: 104% 
til 103%. Men ved Privatbankaktier og Industribankaktier 
er, der rigtignok et vigligt Moment, der maa tages med 
i Betragtning; thi naar hine d..26 Marts noteredes 1431/4 og 
ad, 27: Marts 135, og dissed. 18 Marts 129 og d, 19 Marts 
1207/3, saa er Forskjellen jo begrundet i at den ferste Note- 
ring er inklusive Udbyttet for 1872, den anden uden dette. 
Industribanken. har derhos udbudt ny Aktier for 4/9 Mill. Rdl. 
Omsetningen af 4 pCt. kongelige Obligationer har fundet Sted 
til en: Kurs af 92 til 914/g.  Nationalbankens Diskonto har i 
det nevnte Tidsrum uforandret veret 4 a 4%/o pCt.  Vexel- 














kurserne pr. 100 Mark tysk . og pr. L. St. have beveget 


sig saaledes : 























Sterling. 

k Ss. | 3Ma | KS. | 3 Md. 

rd.| B | Ra} 6 | Ra! gp! Ra} B 
pe Mare ade gut. o8 44/60} 44/20} 9 | 3] 8 | 91 
Yozemiowig® hone sie | 44/56 | 44) 16] 9 | 2) 8 | 90 
14 ern ica salaioats . | 44 | 56 | 44] 16] 9 2) 8 90 
headed ess, 44156] 44/161 9 | 3/| 8 | Of 
get 8 IO BION aS Se Pag t6 PO T's | Sot 
Mo eee eee ef ab] 62] 44) Bf 9 | 2] 8 | 90 
8% a vee bee wef 46: 484 abo adoge] gbcg feo 
28 mm cee cenece. (44/481 44] afo9 | 118 [89 
1 April......++-- | 44/44| 43/92] 9 | + | 8 | 87 
Ao seceseeees| 44] 44) 43 | 88] 8 | 95) 8 | 80 
gh Sepaahlbiiene ..| 44/44] 43/881 8 [95 | 8 | 86 
spre : .. | 44144] 43/ sat 8 fos! 8 | 86 

| | 











I Udlandet er Stillingen ikke meget lystelig at se til, idet 
der her viser sig almindelig Pengeknaphed og den. dermed fol- 
gende Diskontoforhgjelse. Bankernes Diskontonotering var som 
felger : 


15 Marts. 15 April. 15 Marts. 15 April. 
London 3'/opCt. 4 pCt. Amsterdam 4 pCt. 4 p(t. 
Paris 5 — 5 — Antwerpen 3'2— 4 — 
Wien 6 — 5 — Hamburg 4 —  §a6— 
Berlin 4 — 5 — Sl. Petersburg 64— 64/2— 


Det ses heraf, at det kun er i Wien, at man i dette 
Tidsrum hat haft Mod til at nedsztte Diskontoen. Men om 
end Wiener-Banken har kunnet fremvise en god Status, saa har 
Bersen her i betydelig Grad lidt af det gamle Onde: Aktie- 
manien. Ogsaa i Tyskland har denne, som bekjendt, naaet 
et uhyre Omfang, og det er med god Grund, at den frem- 
kaldte Laskers Interpellation om Aktievesenet, der vist nok vil 
give Stedet til ny for Handelsverdenen betydningsfulde Love. 

















eget 











377 


Frygten for en yderligere Forhojelse af Berliner Bankens Dis- 
konto har veret sterkt fremtredende; ja, der har endog veret 
Mange, som have betragtet en Krise som overhengende.’ Den 
uhyggelige Tilbagegang i alle Kurser er dog jevnlig bleven 
besejret af Haussespekulanterne, og det ter dog haabes, naar 
ikke uventede Begivenheder stede til, at Faren denne Gang 
driver over. Det er en ved ferste Ojekast meget overraskende 
Kjendsgjerning, at Pengemangelen i. Tyskland netop indtreffer 
samlidig med, ja at den endog ligefrem -foraarsages af de store 
franske Udbetalinger! Imidlertid kan dette merkelige Forhold maa- 
ske til Dels forklares saaledes: Frankrig betaler Skadeserstatningen 
for sterste Delen i Vexler paa Tyskland, der ere nerved at for- 
falde; naar nu Vexlerne betales, drages der Metal fra Bankerne 
til Regeringen, der ikke har nogen Bankier, men derimod, som 
Englenderne udirykke det, herer til «the non-banking class» ; 
Regeringen lader altsaa Metallet henligge ubenyltet i Statskas- 
sen og foraarsager da Pengemangel ved en slig Fremgangs- 
maade. 

«Berliner Bérsen Zeitung» har i Marts Maaned offenlig- 
gjort en meget ltilfredsstillende Beretning om den preussiske 
Banks Virksomhed i 1872. Den meget betydelige Stigning i 
Priserne paa Raamateriale, navnlig Jern og Kul, har nemlig 
ikke forhindret ny industrielle Foretagenders: Opkomst, ligesaa 
lidt som den har forhindret de gamle i at udvide deres For- 
retninger. Bankens Omsetning beleb i 1872 5991 Million 
Thaler, og, naar Filialerne tages med, i Alt 9284 Mill. Th., 
eller med andre Ord henholdsvis 2012 og 2918 Mill.. mere 
end i 1871.. Diskontoen var i Aarets Begyndelse 4 pCt. for 
Vexler og 5 pCt. for Laan paa Hypothek; men d. 16 Septbr. 
forhejedes den til henholdsvis 5 og 6 pCt., og det var forst 
i Begyndelsen af indeverende Aar, at det bley muligt atter at 
nedsette den til det Sedvanlige, en Nedszxttelse, der imidlertid 
ikke, som oven for vist, var af lang Varighed. Den gjennem- 
snitlige Diskonto for hele Aaret var for Vexler 4,29 pCt. og 
for Laan paa Hypothek 5,29 pCt. Af. Banksedler cirkulerede 
der gjennemsnitlig 253'/6 Mill. Th. Reservebeholdningen forblev 
uforandret 6 Mill. Th. Der kjobtes i Alt 1,791,606 Vexler, 












Der; udlaantes..i hele Aaret. 275, Mill. Th. og. ved Aarets Ud- 
31% Mill. Th. 


herfra fragaar : 


nererne fik en Dividende af 13% pCt. (12%10 i 1871). 
servebeholdningen tager af, Notecirkulationen til. Diskontofor- 
belavet paa en yderligere Forhgjelse. For ovrigt er Tilbage- 


ikke merkelig: saaledes er det altid ved Kvartalets Slutning, 
idet der da udbetales betydelige Summer i Lenninger. osv., 


class». 


om: Milliardernes: Udbetaling. Den fjerde Miliiard skal vere 
helt. udbetalt’ d.. Ste’ Maj, og den femte skal da udbetales 
1 lige''store Rater d. 5te Juni, d: 5te Juli, d. 5te Avgust og 
d. 5te September. Den franske Bank har offenliggjort Be- 
retningen om sin Virksomhed i 1872, af hvilken vi her ud- 
drage felgende Tal. Den 3lte Decbr. 1872 var der depo- 
neret i Pariser Banken 1,720,474 Verdipapirer af 937 for- 
skjellige Slags, representerende en Kapital’ paa 806 Millioner 





representerende en Kapital paa 1327 Mill. Th. Fortjenesten 
paa, Vexelforretninger var 1,606,803 Th. mere end,i 1871. 






gang udesiod der.5078 Laan, representerende en; Kapital paa 






Bruttoindlegten var... 6. ee ee 7,066,188 Th. 


Administrationsudgifter. . . 1,101,415 Th. 


Rente af Deposita. ...«. 623,143 — 
Seddelfabrikationen kostede 50,183, — 
Tab. paa Sélv. ...4.- 71,174 — 


Bankens Andel i Forrent- 


ningen af Laanet af 1856. 621,910 — 
———————- 2,467,825 — 


Til Rest . . 4,598,363 Th. 
Naar der herfra til Reservebeholdningen osv. fradrages 
1,052,967, bliver: Nettoindtegten: 3;545,396 Thaler. Aktio- 
Den engelske Banks Status har ikke forbedret sig: Re- 


hgjelsen ti] 4 pCt. kom ingenlunde uventet, og man er stadig 


gangen i «Bank-Departements» Reservebeholdning i og for sig 


hvorved’ der drages Metal fra Banken til «the: non-banking 


For Frankrigs Vedkommende er den vigligste Be- 
givenhed uden Sammenligning Overenskomsten med Tyskland 












isten 


ges 
tio- 








379 


Francs. I Filialerne i Lyon, ;Bordeayx og Marseilles var der 
deponeret 349,251 Verdipapirrr ‘= 155 Mill. Fr. I disse 
Summer er er kun indbefattet saadanne Verdipapirer, der ere 
deponerede for Sikkerhedens Skyld, ikke saadanne, der ere 
deponerede som Pant for Forskud. Den sidste Loy om For- 
nyelsen af Bankakten tillod Banken at, have Diskonloen og 
Rentefoden for Forskud: over de 6 pCt., men fordrede til Gjen- 
gjeld; at. Overskudsfordelen skulde.legges til Kapilalen. Denne 
Konto. foregedes. i 1872 med. over 200,000. Fr. og. belober 
nu, over, 7% Mill, Frs 
Den, 30te Januar 1873 var Seddeleirkulationen i, Frankrig 
som. folger: ’ 
7 Stkr. Sedler, paa 5000 Fr. 
775,412 .— — .— 1000 — 
427,354. — —. — ,600 — 
6,830(2)—-  — — ,-200 — 
8,059,719(?)-- .— .—. 100 — 


6,136,905 — - —  50:— 
4,557,466 — — — 2-— 
26,839,158, —- —- — 20 — 
21,327,212. - — + bi 


Samt.omtrent 1300 gamle Sedler af forskjellige Starrelser, repre- ° 
senterende. en Kapilal paa omtr. 4/c, Mill. Fr. Hele Seddel- 
cirkulationen udgjorde allsaa over 2,858%/o Mill. Fr... Alle de 
21 Mill. Fr,, 5-Francssedler udstedtes i 1872.  25-Francssedler 
har man ophert at fabrikere, og de, der ere i Omleb, skulle 
inddrages; deres Mengde aftog i 1872 med 6 Millioner, hvor- 
imod Antallet af 20-Francssedler foregedes med omtr, 17 Mill. 
Den 10Qde April 1873. var den franske.Seddelcirkulation svunden 
ind til.-2,796 Mill. Fr. 

Heller ikke i Amerika ser det gledeligt ud; ogsaa der 
klager man idelig over Pengeknaphed. Diskontoen er der 10 
pct. Baade i Amerika og Evropa er Pengeknaphed nesten 
overalt i Ojeblikket det karakteristiske Trek for Pengemarkedet. 














380 


Kornmarkedet. 
Kjebenhavn d. 3ite Marts 1873. 


Ingen synderlig Bevegelse til nogen af Siderne har fundet 
Sted i Kornpriserne i Marts Maaned. 

Hvedeforraadene ere smaa overalt i Evropa; Frankrig har 
udfert saa sterkt af sin sidste rige Hest, at det til egen For- 
syning i den senere Tid har maattet ty til de engelske Kyst- 
ladninger, og England har nu hovedsagelig kun de amerikanske 
(kaliforniske) og avstralske Tillerseler til Dekning af sit used- 
vanligt store Behov. De hgje Priser i Oserse- og Sortehavs- 
landene tyde paa, at de ikke have ret meget at undvere til 
England, hvor deres Priser ikke kunne rendere. Udsigterne 
for neste Hest ere ikke gode i England, hvor betydeligt min- 
dre Areal end sedvanligt er besaaet med Hvede, da Efteraaret 
var saa vedvarende vaadt, at Saaning mange Steder blev umu- 
lig. Der synes saaledes at vere mange Faktorer tilstede for 
en Stigen af Hvedepriserne inden Hest; Vejret og Hostudsig- 
terne i det evrige Evropa, der indtil nu have veret gode, ville 
dog som sexdvanlig faa en sterkt reguterende Indflydelse. 

Her omsattes flere Ladninger Hvede midt i Maaneden til 
faste Priser, som Folge af belgisk Efterspergsel, der dog snart 
var tilfredsstillet. De betalte Priser vare fril om Bord ab Gerne 
11 Rd. 64 Sk. a 11 Rd. 80 Sk. for 126 og 127 & holl. 
pr. Tende. 

Rug var hele Maaneden flav ved ringe Omsetning; 
121/22 % holl. ab Gerne betaltes med 7 Rd. 12 pr. 208 &. 

2/r Byg var ligeledes flay og Priserne vigende, til Dels 
som Felge af Malltidens Opher; de betalte Priser vare ab 
Gerne for 111/12 % a 114 & holl. 7 Rd. 4 7 Rd. 16 Sk. 
og senest for 111/12 %% holl. 6 Rd. 82 Sk. pr. 190 @. 

Havre ovnterret, 82/83 %% saavel ab @stjylland som ab 
Skaane soigtes til... ...... 27 Mk. » Sk. 
80/81 %& ab Limfjorden til .... 26 — 2 —\ pr. 140 & 
og ulerret 83 %& ab Gerne til . . 26 — » — 
til hvilke Priser der ved Maanedens Slutning fremdeles vare 
Kjobere. 

















det 


har 


ske 
2d- 


til 
ne 


ret 
ju- 
for 
ig- 
ille 


ire 








381 


Locopriserne vare her. for: 


13 Marts. 27 Marts. 
Hvede, 127 79 holl., pr. Td. . . 11 Rd. 80Sk. 11 Rd. 80 Sk. 


Rug, 121 & holl., pr. 208 ®@ 7 — 24- 7 — 32- 
2 Byg, 111 & holl., pr. 190 &® 6 — 80- 6 — 80- 
6/r Byg, 106 % holl., pr. 180% 6 —64- 6— 64 - 
Havre, 82 % holl., pr. 140 @ 4—40- 4— 40- 


Kolonialmarkedet. 
Kjebenhavn d. 31te Marts 1873. 

Kolonialvaremarkedet var i den forlobne Maaned ikke saa 
livligt som i Februar. Kaffe holdies meget fast, men Omsat- 
ningen var, naar undtages i Begyndelsen af Maaneden, da 
enkelte sterre Sorter Rio samt omtr. 500 Sekke Java skiftede 
Hender, indskrenket til det daglige Forbrug. Udfaldet af Kaffe- 
avktionen i Holland var 88000 Sekke, som alle bleve solgte 
til 1 4 14 Cents over de ved Taxationen ansalte Priser, bi- 
drog til at befeste den gode Mening for Artiklen, hvorimod 
Depecher fra Rio Janeiro meldte lavere Noteringer samt sterre 
daglige Tilforseler, men kun smaa Afskibninger for Nordevropa. 
Priserne ere omtrent uforandrede for Rio fra 32%/o til 38%/o Sk. 
for megel ordiner til superior. Domingo 364/ til 371 Sk. 
For blaa Java 41 a 42 Sk., gul Java 42 a 44 Sk., alt uden 
Told. Hertil ankom fra Rio 2 Ladninger paa. ialt 6100 Sekke, 
indirekte tilfertes af forskjellige Sorter omtr. 3000 Sekke. 

I Sukker blevy ingen sterre Omseztning bekjendt; til det 
daglige Forbrug solgtes foruden Puerto Rico Sukker, Farin, som 
belalles efler Kvalitet fra 15/4 til 18'/o Sk. fortoldet. Tilfor- 
selen udgjorde 450 Fade Farin samt 272 Kasser, 300 Sekke 
og 160 Kurve Sukker ti] Raffinaderibrug. Rom holdtes hgjt, 
begrundet i sterkt reduceret Beholdning. Ris fast med nogen 
Exportforretning. 

Produktmarkedet. 
Kjobenhavn d. 3ite Marts 1873. 

Smeor i prima Herregaardsvarer, som i den foregaaende 
Maaned sluttede med nedadgaaende Tendens, vedligeholdt denne 
















382 









i Lebet af afvigte Maaned indtil de sidste Dage, da’ der igjen 
indtraf en Bedring i Begjeret, og Priserne hevede sig lidt. 
Bendervarer vare derimod nzsten hele Maaneden, og navniig. i 
den. sidste Halvdel. meget sterkt segte, saa at de naaede .ufor- 
holdsmessig hgje Priser. 

Noteringerne ‘vare i Maanedens 

1 Uge. 2 Uge. 3 Uge. 4 Uge. 
prima Herregaardsvarer 122-124 120-122 118-120 120-124 
secunda do. 112-116 108-112 110-114 112-116 
Mellemgaardsvarer. . . 96-100 96-100 96-100 96-100 
Bendervarer...... 80-90 80-90 ‘84-94 88-94. 

Saltede Kohuder uforandret, lette 24° Mk.''8 Sk. pr. 
16 Pd. uden Horn og Hale, sverere 24 Mk. 

Kalveskind betaltes med 22 Rd. pr. Degger spilede, og 
214/o Rd. pr. Degger uspilede, intil Slumingen af Maaneden, da 
Prisen dalede ‘/o & 1 Rd. pr. Deger, 

Saltede Fedeskind 33 & 34 Sk. pr. Pd. 

Uld. I denne Vare, som var ‘temmelig sterkt tilbudt, 
kom nesten ingen Forretning i Stand i Maanedens Leb. — Der 
udbedes forgjeves jysk Sommeruld af almindetig Kvalitet | til 
64 @ 68 Sk. pr. Pd. 

Talg, smeltet, kostede i Maanedens Leb 18 4 19 Mk. 
pr. 16 Pd. 

Vox 66 Sk. pr. Pd. 

Fodringsmidler vare, naar undtages Hvedeklid, meget 
flave, og ingen sterre Omsetning i Oljekager kom i Stand. 
Navnlig er Forraadet af 

Horfrokager temmelig betydeligt, og dette Fodrings- 
middel, som betaltes med 22 Mk. 8 Sk. pr. 100 Pd., kunde 
i Slutningen af Maaneden kjebes til 22 Mk., som er samme 
Pris hvortil 

Rapskager solgtes, 

Hvedeklid meget knappe. I Begyndelsen af Maaneden 
solgtes til 38 & 39 Sk. pr. 16.Pd;.. Denne Pris hevede sig 
sukcessive indlil 44 Sk. ved sladig god Efterspergsel. 















igjen 

lidt. 
lig. i 
for- 


ze. 
124 
116 


dt, 
til 
fk. 


ret 
id. 











383 


Nationalekonomisk Forening 
afholdt sit femte Mede d. 13de Marts 1873. 

Professor Frederiksen, der Jledede Forhandlingerne, 
foreslog paa' Bestyrelsens Vegne som ny Medlemmer: Professor 
Drachmann, Assessor Bregendah!], Kand. polit. Millen, 
Kand. polit. Hennings og Forfatteren Goldschmidt, hvilket 
enstemmig vedtoges. 

Aftenens Forhandlingsemne’ indlededes af Bureauchef ‘V. 
Falbe-Hansen, hvis Foredrag findes trykt foran S. 273-95. 
Den derpaa folgende Diskussion aabnedes af 

Gross. Ballin, der mente, at Falbe-Hansen ikke havde 
betragtet Sagens praktiske Side. Han troede ikke, at Udvan- 
dringen vilde faa Arbejdslennen til at stige, da den vilde blive 
opvejet af Indvandringen. Navnlig strammede en Mengde 
Svenskere herind. 

Falbe-Hansen havde ikke ventet, at Angrebel var blevet 
rettet paa dette Punkt. Han troede ikke, at Indvandringen 
vilde opveje Udvandringen. Hvad serlig Indvandringen af Sven- 
skerne angik, saa overvurderede man sikkert dennes Betydning. 
Den sidste Folketelling 1870 havde vist, at der i Alt kun 
fandtes omtrent 15,000 Svenskere her i Landet. 

Expeditionsekrelar Michaelsen paastod, at man kun 
var gaaet let hen over det Allervigtigste, om Udvandringén 
skulde overlades til sig selv eller ej. Spergsmaalet ‘var, om 
Staten skulde fremme Udvandringen. Tidligere havde man 
navnlig udvandret af religiose Grunde; nu var det af materielle 
Motiver. Er det Statens Pligt'— som det utvivisomt er dens 
Ret — ved at fremme Udvandringen at danne en Modvegt 
mod den sociale Bevegelse? Har man ikke ‘her et Middel mod 
det sociale Onde? Ogsaa vi havde en social Bevegelse, om 
den end var af en noget anden Natur end i andre Lande. 
Landproletariatet var hos os den farlige Side. 

Efter at Falbe-Hansen havde bemerket om de trans- 
allantiske Kommunikationsmidlers Udvikling, at den snarere 
maatte anses som en Folge af end som en Aarsag til Udvan- 
dringen, og efier al han herom havde udvexlet et Par Replikker 
med Michaelsen, udtalte Prof. Frederiksen sin Samstemning 



















384 












med Falbe-Hansen.' Define -havde’dog undladt at omtale flere 
Nationers — saaledes Slayernes — Kolonisation og han havde 
kun omlalt Udvandringen til Amerika; men man maatte tage Av- 
. Stralien.og Afrika med. Amerika var vel fordelagligst for de lavere 
Klasser; men Avystralien var at foretrekke for andre Sanfunds- 
klasser, navnlig for Folk, der havde nogen Kapital. Til de 
gode Sider ved Udvandringen, som vare bleyne anfgrte af 
Falbe-Hansen, vilde Taleren feje den Omstendighed, at Udvan- 
dringen i enhver Henseende fremmede Udviklingen her hjemme; 
den gjorde Alt livligere og bragte det sociale Blod til at cir- 
kulere raskere. Fremfor Alt borttager den Elementer, der ikke 
ere komne paa deres rette Plads. Dens Indflydelse paa Ar- 
bejdslennen var ikke saa ringe; thi for det Ferste vandrer der 
ikke saa mange ind som ud, og dernest var det andre Krefter, 
der kom ind end dem, der gik ud. Forevrigt var Indvandrin- 
gen fra Sverig for Gjeblikket nezsten helt standsel. Lonnen 
var nemlig stegen sterkere i Sverig end her — her kun 20 
pCct., der nesten 50 pCt. —, og saaledes var Opfordringen 
for Svenskerne til at udvandre til os nu borte. Falbe-Hansens 
Bemerkning om at Folkeforegelsen kun gjaldt de layere Klas- 
ser, havde forbavset Taleren, og han udbad sig negjere Op- 
lysning om dette Punkt. Michaelsen havde rejst. Spergsmaal 
om, hvad Staten skulde gjore. Taleren saa ikke, at her var 
Andet for Staten at gjere, end hvad Falbe-Hansen havde fore- 
slaaet. Han mente ikke, at Staten burde belale Overrejsen. 

Michaelsen mente, at det var Statens Pligt at fremme 
Udvandringen. Denne havde hidtil kun veret til den ny Ver- 
dens Fordel. Men den burde ordnes saaledes, at den kunde 
blive et Middel mod det sociale Onde. 

Administrator Moldenhawer mente, at Staten kunde 
gjere Gavn, idet den hindrede dem i at udvandre, som man 
kunde enske at beholde, navnlig deryed at visse uheldige For- 
hold som Festelvangen paa Gaardene og Fastelovgivningen om 
Husene endredes. 

Frederiksen undrede sig over Michaelsens Paastand, at 
Udvandringen kun havde veret til Fordel for den ny Verden. 
Den havde dog veret et Middel mod Hungersdeden i Irland, 











flere 
navde 
e Av- 
avere 
inds- 
il de 
e af 
lvan- 
ame ; 
cir- 
ikke 
_ Ar- 
der 
‘fer, 
lrin- 
nen 
| 20 
igen 
sens 
las- 

Op- 
naal 

var 
yre- 


ime 
ler- 
nde 


nde 


or- 
om 


at 
en. 








385 


som Kartoflernes Misvext bevirkede; ogsaa Forholdene i Eng- 
land viste, hvor nytlig Udvandringen havde veret ogsaa for 
den gamle Verden. Var der Noget, som var karakteristisk for 
vor Tid, saa var det den Kjendsgjerning, at Forholdene i de 
ny Lande eve Indflydelse paa de gamle. For Taleren existe- 
rede’ der ikke ét socialt Spergsmaal, men mange forskjellige ; 
Udtrykket: «det sociale Spergsmaal» var kun en Talemaade. 

Falbe-Hansen indreammede Frederiksen, at Forholdene 
i Avstralien, serlig i Qeensland, vare ret heldige for visse 
Samfundsklasser. For de rent simple Arbejdere og for Kapila- 
lister var ber Lejlighed. Han havde serlig omtalt Amerika, 
fordi nasten alle danske Udvandrere gik dertil.' Taleren var 
afgjort. imod Statskolonier; de lykkedes nesten aldrig. De Op- 
lysninger, han havde givet om Folkeformerelsen vare uddragne 
af Folketellingslisterne. 

Michaelsen: Statskolonier lykkedes dog i Oldtiden 
(Munterhed). Ja, det var da ogsaa Mennesker! — 

Efter at Forhandlingerne havde veret afbrudt ved Aftens- 
maaltidet, gjenoptog Formanden dem, idet han opfordrede Bu- 
reauchef Falbe-Hansen ti] at oplese’' de af ham foreslaaede Reso- 
Julioner. 

Falbe-Hansen opleste da folgende Forslag: 

Den nationalekonomiske Forening udtaler som sin An- 
skuelse, at Udvandring saa vel i nationalgkonomisk som social 
Henseende maa anses som et Gode navnlig under de nuve- 
rende Samfundsforhold. 

Kand. Shaw fraraadede at vedtage Resolutioner. 

Folketingsmand Grev Holstein-Ledreborg udtalte sig 
i et lengere Foredrag om Socialismen. Der kunde Intet ud- 
retles. mod det sociale Onde ved at give Folk et Par Daler. 
Der maatte radikalere Midler til. Hvis Resolutionen skulde 
vedtages for at modarbejde Soaialismen, vilde han stemme 
imod den; men kom den frem med en anden Motivering, 
kunde han stemme for den. Der var opstaaet et Misforhold, 
som hviler paa Samfundets Samvittighed ; der maa gjores Noget 
for at rette herpaa. Det maa gjores Arbejderne mulig at fore 
2a 



















386 


en ekonomisk taalelig Tilverelse, Staten maa.derfor trade til 
for at rette, paa tidligere begaaede Fejl. 

Elatsraad, Bankdirektor Levy udbad sig Oplysning om, 
hvorledes Staten skulde lose Opgaven lige over for dem, der 
ikke vilde udvandre. 

Dr. phil. Hoffding imedegik Grev Holstein, i hvis Fore- 
drag, han fandt Inkonsekvenser. . I sit Foredrags ferste Halvdel 
havde Grev Holstein givet den ironisk Fortvivlede, -i den ‘sidste 
Halydel havde han ladet Forstanden tale med. Derimod var han 
enig med ham i, at der her var en Uretferdighed at gjore Bod for. 
Med disse Premisser vilde ogsaa han stemme for, Resolutionen. 

Frederiksen havde. fundet Uklarhed i Grev Holsteins 
Slutningsbemerkninger. Det var ham ikke klart, hvad Holstein 
enskede naaet. Holstein vilde gaa videre end Falbe-Hansen; 
men hvortil vilde dette fore? 

Direktor Bing mente, at det vigligste Punkt i hele Sagen 
var forblevet ubergrt; han var lige saa klog nu som fer. 
Dels kostede det Penge at sende Arbejderen bort. Dels var For- 
holdet mellem Arbejdslen og Kapitalrente ikke blevet. undersegt. 

Grev Holstein imoedegik Heffding. Han var for Socialismen, 
hvis denne kunde ske uden Relskrenkelse; men han mente, 
at Retskrenkelse var en nedvendig Del af Begrebet Socialisme. 
Det, det kom an paa, var at forandre hele Samfundstenke- 
maaden. Dette var imidlertid vanskeligt. 

Michaelsen: Intet Fremskridt er sket uden Retskren- 
kelser. Den positive Ret er jo overhovedet kun de herskende 
Klassers Interesser udtrykt i Lovsform. 

Professor Scharling hevdede, at det ikke hayde veret 
Falbe-Hansens Mening at fastslaa Forholdet mellem Socialisme 
og Udvandring, men derimod at fastslaa, at denne ikke var 
noget Onde. Taleren indremmede, at Falbe-Hansens Oplysninger 
havde bidraget til at faa Vegtskaalen til at helde til Fordel for 
Udvandring. Dog var han mod Vedlagelsen af Resolutionerne, 
der kunde misforstaas. Han foretrak,i at Falbe-Hansen opfor- 
dredes til at referere sit Foredrag in extenso i Tidsskriftet. 

Gr. Holstein og Dr. Hoffding udvexlede et Par Be- 
merkninger om deres Opfattelse af Socialismen. 















> til 


om, 
der 


re- 
del 
iste 
an 
for. 
en. 
ins 
ein 
1; 


le, 


n- 
de 


et 


ar 
or 


ey 











387 


Frederiksen forstod Bings Udtalelser i. dennes Egenskab 
af Mathemaliker. Havde han derimod beskjefligel sig meget 
med @konomi, vilde han se, at den mathematiske Methode ikke 
egnede sig herfor. Serlig var Bings Bemerkninger uretferdige 
lige over for Falbe-Hansen, der jo kun havde foreslaaet saa 
danne enkelle Arbejderes Qverforsel, der ikke egnede sig for 
de hjemlige Forhoid. 

Statsrevisor Gad sluttede sig til Scharling.. Han havde 
vel ikke veret tilstede fra Modets Begyndelse; men efter hvad 
han havyde hert, troede ogsaa han, at Falbe-Hansen burde op- 
fordres, ti] at. lade sit Foredrag trykke i Tidsskriflet. Han var 
bestemt mod Resolutionerne, selvy uden Hensyn til, hvorledes 
de led. Han mente, at man hverken iaften eller overhovedetl 
burde indlade sig paa at yedtage Resolutioner, der ikke havde 
foreligget i nogen Tid, for at Medlemmerne kunde tenke over 
dem og stille Aindringsforslag. 

Bing hevdede lige over for Frederiksen, at den mathe- 
matiske Methode serdeles godt egnede sig for @konomien, Jevons 
havde for ikke lenge siden udgivet en Bog, hvor for en Del Oko- 
nomien var behandlet efter den mathematiske Methode, og at 
demme herefter kunde man vente sig noget. ganske Overor- 
dentligt. Ogsaa Bastiat havde paapeget det Urimelige i at 
sende Arbejdere bort med Kapital; saa kunde man jo lige saa 
godt beholde Arbejderen. Falbe-Hansen havde .sammenlignet 
Udvandringen som Middel til at bringe Arbejdslonnen i. Vejret 
med en mindre Foregelse af Befolkningen (Frankrig). , For 
Taleren syntes det dog billigere, at Arbejderne ikke kom til 
Verden, end at de ferst opdroges og sendies bort, naar de 
egenlig bleve produktive. 

Falbe-Hansen mente, at Bing gjorde sig skyldig i en 
Misforstaaelse. . Vilde man undersege Spergsmaalet om Udvan- 
dringens Indflydelse paa Arbejdslonnen, maatte man gaa lil- 
bage til Verdileren; man maalte begynde helt forfra. Hans 
Mening med Resolutionerne, havde kun veret at faa en pas- 
sende Afslutning paa Forhandlingerne. 

Bing, Michaelsen og Frederiksen replicerede. 

Falbe-Hansen: @konomerne ere ikke i Stand til mathe- 


25* 
















388 


matisk nejagtigt al angive, hvormeget Arbejdslennen vil stige 
ved Udvandringen; men at den maa stige er vist. Statistiken 
viser det jo ogsaa. Selvy Bing maa indremme dette. 

Bing forlangte Oplysninger om Arbejdslonnens Forhold til 
Kapitalrenten. 

Falbe-Hansen bemearkede, at der ikke var noget umid- 
delbart Forhold mellem Arbejdslonnen og Kapitalrenten. 

Frederiksen fejede hertil, at der var andre Faktorer 
end Arbejdslen og Kapitalrente, der maatle tages i Betragt- 
ning. — Han opfordrede sluttelig Falbe-Hansen til at tage 
Resolutionerne tilbage. Alle vare jo dog i det Vesentlige enige 
med ham, men mente kun, at Resolutionernes Vedtagelse ikke 
var tilraadelig. 
Falbe-Hansen tog da Resolulionerne tilbage. 


Neste Mede afholdtes d. 3dje April 1873. 

Forhandlingerne lededes af Professor Fredriksen, der 
paa Bestyrelsens Vegne foreslog Optagelsen af felgende ny 
Medlemmer: Kand. jur. Hansen, Kand. polit. Reck, Kand. 
jur. Vogel Jorgensen, Kand. jur. F. Salomon, Godsejer 
Winkel, hvilket enslemmig vedtoges uden Forhandling. 

Aftenens Forhandlingsemne var: «Hvilken Indflydelse 
vil Gjennemforelsen af den skandinaviske Ment- 
konvention udgve paa Seddelcirkulationen i Dan- 
mark.» 

Kand. polit. Tiemroth, der indledede Forhandlingerne, 
begyndte med den Bemerkning, at Spergsmaalet ikke alene 
theorelisk, men ogsaa praktisk havde en meget stor Betydning. 
Han vilde imidlertid kun bersre nogle Hovedpunkter, og kun 
give det forste Bidrag til Spergsmaalets Besvarelse. 1! Folge 
den ny Montloy vilde vi faa Guldstykker ti] en Verdi af omtr. 
5 og 10 Rdl. AHvorvidt vilde disse nu kunne blive farlige for 
vore Banksedler? For de store Sedler paa 50 og 100 Rdi. 
var der Intet at frygte. . Spergsmaalet var kun om de smaa 
paa 5, 10 og 20 Rdl. kunde settes ud af Cirkulalion. Legalt 
kunde det nalurligvis ske, men fuktisk var det tvivisomt. 1! 













slige 
iken 


d til 
nid- 
orer 
agt- 
lage 


nige 
ikke 


der 


nd. 
jer 


ise 
it- 
Q- 


ne 











389 


Begyndelsen vilde det muligvis blive Tilfeldet, saalenge Guldstyk- 
kerne vare noget Nyt, og Folk havde Lyst til at komme i Besid- 
delse af dem. ILengden, derimod, vilde det neppe ske; thi vi 
vare vante til Sedlerne, og den Misstemning, der paa det na- 
lionalokonomiske Mede gjorde sig gjeldende mod Sedler skrev 
sig kun fra eldre Folk, hvis Hukommelse rakte 40 Aar til- 
bage. En saadan Misstemning fandtes derimod ikke hos de 
Yngre; og disse havde baade hestet Nytte af de Adres Er- 
faringer, og kunde betragte Sagen mere uhildet. Bestemmelsen 
om Sliddet af Mgnterne vilde ogsaa stille Sedlerne heldigere. 
Hvorledes skulde man kunne bedomme, om Menten var slidt 
for meget? Paa Sedler derimod gjorde Sliddet Intet. Derhos 
vilde Sedlerne allid vere et billigere Omsetningsmiddel end 
det dyre Guild. — Et Spergsmaal, der havde stor Interesse 
var felgende: Vilde de svenske og norske Sedler komme i 
sterre Omleb under den ny Ordning? Ja, thi Overgangen til 
et felles nordisk Montsystem turde maaske til Dels heve 
Nationalbankens Monopol! Svenske Banker vilde nok kunne 
faa deres Sedler i Omleb her. I Tyskland saa man mange 
Banker opstaa paa smaa ubekjendle Steder, som ved Hjelp 
af Filialer fik deres Sedler i Omleb. Saaledes turde der 
maaske Intet vere til Hinder for, at et dansk Bankinstitut, 
f. Ex. Landmandsbanken, satle sig i Forbindelse med et svensk 
og bragte dettes Sedler i Omleb. Der var heller ikke noget 
Ondt heri. Der bley rigtignok paa det nationalekonomiske 
Mede sagt saa meget mod de smaa Sedler, at man maatle 
tro, at de vare det sterste Onde. De havde kun havt én For- 
svarer, Prof. Frederiksen, og ham var der bleven rettet de 
sterkeste Beskyldninger imod. Man havde sagt, al han vilde 
have, at alle Landets Papirmeller skulde settes i Gang for at 
lave Sedler, at hele Omsetningen, hyis det stod til ham, vilde 
blive beserget af Sedler lige ned. til den mindste paalydende 
Verdi. Sedlerne skulde naturligvis kun gaa saa _ langt 
ned, at det ikke var billigere at have Skillement. Angriberne 
af de smaa Sedler havde henvist til Frankrigs Exempel; de 
havde sagt, at naar Frankrig ikke var bukket under for den 
Ulykke, der var overgaaet det, saa skyldtes det de gode Cirkula- 













390 











tionsforhold ; havde Frankrig derimod kun havt Papir i Omleb, 
vilde det ikke kunne have staaet imod. Taleren vilde hertil 
kun bemerke: hvis en Mand i1869 havde talt om Muligheden 
af, at Frankrig kunde komme (til at udrede 5 Milliarder, hvad 
vilde man saa have sagt om saadan en Paastand? Hensynet 
til Faren for Handelskriser var ganske vist vigtigere; men man 
oversaa det aarlige Tab, man vilde lide ved ikke at have en 
stor Seddelcirkulalion. Taleren sluttede med at udtale den 
Overbevisning, at Sedlerne vanskelig vilde lade sig fortrenge. 

Kand. polit. Nathansen henledede Opmerksomheden paa 
Sediernes Format. Hvis de beholdt deres nuverende store 
Omfang med den hvide Rand, som man jo endog klippede af, 
vilde de vere saa ubekvemme, at man sikkert vilde foretrekke 
Guldstykkerne. 

Etalsraad, Bankdirektor Levy havde hert saa meget Mer- 
keligt i Aften, at han var bleven aldeles konfunderet. Han 
bad Indlederen ferst klare for sig sely, hvad han forstod ved 
Sedler. 

Tiemroth forstod indloselige Sedler, omtrent som 
vor Nationalbanks, om ikke netop saaledes funderet. 

Levy: Indlederen forstod allsaa: tilstrekkeligt funderede 
Sedler. Nu vidste vi allsaa, hvad man havde at holde sig til! 
I Talerens Ojne kunde Sedlerne ikke vere for sterkt funderede. 
Derimod havde det mindre Betydning, om Funderingen var i 
Barrer eller i Mont. At se norske og svenske Sedler hos os 
var jo ikke noget Nyt; men de betragtedes riglignok kun som 
en Handelsvare, og saaledes vilde det ogsaa vedblive, Han 
troede ikke, at Montkonventionen vilde fordrive Sedlerne. Be- 
stemmelsen i Konvenlionen, om at Menterne ikke skulde mod- 
tages, naar Sliddet overskred 2 pCt, var laant fra England, og 
den var af en saadan Beskaffenhed, at man skulde tro, at 
denne Bestemmelses Forfattere havde veret lutter Bankdirek- 
terer. Var man altid nedt til at gaa med en Vegtskaal i 
Lommen for at undersege om Mentens Slid var for stort, saa 
var det ligefrem at sztte et Mistillidsstempel paa Monten. Det 
var Statens Pligt at indestaa for Menterne uden Hensyn til det 
Dette vilde gjore, at Menterne nok vilde trenge 




































naturlige Slid. 











nleb, 
hertil 
eden 
hvad 
synet 
man 
B en 
den 
nge. 
paa 
store 
> af, 
skke 


ere 
Han 
ved 











391 


ned i Befolkningen, og maaske efstatle nogle Sedler. Var det 
nu et Tab, ‘at det er Monter og ikke Sedler, der cirkulere? 
Fra et rent skonomisk Standpunkt betragtet var det ligegyldigt. 
Den danske Nalionalbank havde, som bekjendt, Lov til at ud- 
stede 24 Millioner Sedler, for hvilke den kun behsvede at have 
10‘ Mill. i Metal; for hvad den udsteder udover de 24 Mill., 
skulde den derimod have fuld Beholdning: 1 Rdl. for hver 
Rdl. Seddel, den udstedte. Banken havde nu over 32 Mill. i 
Omlob, altsaa, foruden de 10'/c Mill., en Beholdning ‘paa over 
8 Millioner. Men nu var det dog ligegyldigt, om disse 8 Mill. 
i Metal vare i Cirkulation eller henlaa i Bankens Kjeldere: 
Rentetabet var dog det samme. — Taleren oplyste dernest, 
at det slet ikke var saa billigt at fabrikere mindre Sedler. En 
Seddel kunde kun cirkulere omtrent 2 Aar. Ja, det kostede 
vist en lille Smule mere at fabrikere 5-Dalersedler end Guld- 
stykker. Var der imidlertid en stor Tilbejelighed hos Befolk- 
ningen for 5- og 10-Dalersedler, saa burde de dog beholdes. 
Finansministeren havde jo ogsaa lovet, at 5-Dalersedlerne ikke 
skulde blive inddragne. En saadan Forkjerlighed for smaa 
Sedler fra en Regerings Side, hgrte til Sjeldenhederne. Hvad 
saa smaa Sedler som 1- og 2-Kroner angik, hvad Nytte havde 
man saa af dem? Folketinget sagde, at de vare nodvendige i 
Overgangstiden, —--men hvorfor? Taleren havde grublet her- 
over mangen en sgvnigs Nat, men uden at fatte Grunden. 
Naar Selvet falder i Pris, var der ingen Grund til at sende 
dette Metal bort; men hvorledes skulde, paa den anden Side, 
Selvet kunne fortrenge Guldet? Banken var jo ophert med 
al kjobe Selv til en fast Pris, og Regeringen vilde selvfelgelig 
efter Konventionens Vedtagelse ikke tilstede Udmontning af Solv- 
menter efter den gamle Montfod. Nej, her var hverken Fare 
for at Selvet skulde trenge ind eller for at det skulde for- 
svinde i Overgangsperioden. Naar vi altsaa beholde vore Solv- 
moenter, hvad var der da i Vejen for, at vi fremdeles kunde 
benylte dem i Overgangstiden; de vilde kun faa andre Navne. 
Det var paa det nationalokonomiske Mede forste Gang, at Tale- 
ren havde hert, at smaa Sedler vare noget saa Fordelagtigt. 
Imidlertid havde han dog aldrig hert Folk beklage sig over 


















392 


vore Tremarkstykker eller Sglvdalere. Ved de smaa Sedler 
var der derimod stor Fare for Forfalskning. I Sverig ligesom 
i Preussen var der ofte falske Sedler, og det var altid de 
mindste Verdier der eftergjordes. I Amerika, Italien og Ostrig 
havde man en Masse forfalskede Sedler, saa det ligefrem var 
farligt for disse Lande at indlese Sedlerne. Det havde overalt 
vist sig, at Fristelsen til Forfalskning navnlig var stor ved de 
smaa Sedler; det var derfor en stor Ulykke for Befolkningen 
at have dem. Det store Format var det sikreste; det lille for- 
hindrede Tydelighed og lettede i det Hele Forfalskning. I Eng- 
land og Frankrig brugte man aldrig lille Format. Ruslands 
Sedler vare endnu sterre end vore. Kun Amerika, Ostrig, 
Italien og Sverig brugte lille Format,.og det kun for Sedler af 
ringe Verdi. Montreformen vilde i Begyndelsen ikke sve nogen 
Indflydelse paa Cirkulationsmassen. For Banken var det i det 
Hele et temmeligt ligegyldigt’ Spergsmaal. 

Prof. Frederiksen troede heller ikke, at Montkonventionen 
vilde formindske Seddelcirkulationen. Folk vilde snarere forelrekke 
Sedler, da Guild mindre end Sglv egnede sig for Almuen. Svenske 
og norske Sedler vilde sikkert komme til at gaa her. I Skaane 
saa man jo, hvorledes Sedler fra Herngsandbank kunde cirku- 
lere der, og naar det var Tilfeldet, maatte man dog antage, 
at skaanske Sedler saa meget lettere maatte kunne cirkulere i 
Kjobenhavn, der dog laa Skaane meget nermere end Herns- 
sand. Taleren hayvde selv tidligere sat en Masse danske Sedler 
i Omlgb i Sverig uden at stede paa nogen Vanskelighed. Nu veg- 
rede man sig ved at modtage danske Sedler, fordi Kursforskjellen 
havde forandret sig. Ganske de samme Forhold vilde vise sig 
her. Naar Kursforskjellen faldt bort —- og det var jo nelop 
et af de Goder,.Montkonvenlionen maatte fremkalde — vilde 
svenske Sedler gaa her. Nationalbankens Monopol vilde sik- 
kert hgre op; men den vilde ikke lide noget Tab herved, da 
den jo kunde sende sine Sedler ind i Sverig. Seddelcirkula- 
tionen var utvivlsom billigere end Melalcirkulationen. Tabet ved 
ulykkelige Tilfelde var meget stort, og Metallet laa sikrere hos 
Banken end hos Private. Rentetabel var ogsaa utvivisomt. Levy 
var Exempel paa, hvorledes Embedsstilling gjorde konservativ; han 















edler 
som 
1 de 
istrig 
Var 
eralt 
1 de 
agen 
for- 
ng- 
nds 
trig, 
r af 
gen 
det 


nen 
kke 
ske 
ane 


ge, 











393 


gik ud fra, at Nationalbanken var det Eneste i Verden. Imid- 
lertid var Nationalbankens Fundering dog aabenbart forkastelig; 
den var efter saa konservalive og saa strenge Grundsetninger, 
at det kunde siges at den’ stred mod ethvert Bankprincip 
(Levy: Det er vor Lykke!) Ja, Levy var nu bleven saa kon- 
servativ, at han betragtede den tilfeldige Efterligning af for- 
ezldede engelske Forhold som. en Lykke! Netop naar Cirkula- 
tionen burde foreges, saa kunde Nationalbanken det jo ikke! 
Det var en Selvmodsigelse at have en Fundering, der ikke 
maatte regres. Det eneste Gode ved den engelske Bankakt var, 
at den kunde suspenderes! Ikke engang den strenge hollandske 
Bank var saa sterkt funderet som vor. Sedlerne skulde vel 
vere godt funderede, men i Sverig vare de det tilstrekkelig 
godt. Han betragtede det svenske Privatbanksystem som et 
Gode, om det end var kjzttersk at have en saadan Mening. 
Ved Udviklingen kunde: andre Kreditmidler vel indtage Sedlernes 
Plads, men dog kun til Dels. Under Overgangen var det 
ganske vist enskeligt at have mindre Sedler: det vilde lette 
den. De mindre Sedler vare, trods Levys Paastand, bekvem- 
mere end Selv. Ved sterre Udbetalinger var det ikke bekvemt 
at slebe paa store Poser Selv. Paa det nationaleakonomiske 
Mede havde Levy henvist til Granlendernes Exempel; men dette 
kunde der dog ikke tillegges stor Betydning, Levys Udtalelser 
havde veret Stemningsudtalelser. Forholdene i Amerika vare 
dog ikke slet saa gale, som skildret af Levy. Den vigtigste 
Indvending mod de smaa Sedler var paa det nalionalokono- 
miske Mede kommen fra Professor Broch, der havde henvist til 
det Farlige i en Centralisation af Guldet; men han havde 
uheldigvis ikke nojere udviklet: sin Tanke. Levy havde ogsaa 
nu henvist til Erfaringen, men kun til Erfaringerne om For- 
falskning, og dette var dog et mindre vigtigt Hensyn. 
Konferentsraad David fandt det foreliggende Spergsmaal 
meget interessant og serlig for ham havde det stor Interesse. 
Man var imidlertid kommet ind paa alt Andet end det virkelige 
Spergsmaal. Man havde talt om Sedlernes Fundering, om 
deres Format osy., i det Hele om Ting, der laa langt borte. 
Det, der skulde ses paa, var Spergsmaalet om den lovlig be- 












394 


staaende Tilstand.. Hang ikke Femdalersedlerne noje sammen 
med Nationalbankens Historie og Vesen? Skulde virkelig Ban- 
kens Monopol vere forbi! Nej, det gik ikke saa strengt til 
som Presten predikede, Han kunde derfor med en vis Lige- 
gyldighed here paa den Paastand. Danske Sedler kunde vel 
gaa i Sverig, men ikke svenske i Danmark, og Forandringen 
af'dette Forhold var vanskelig. . Frederiksen havde -beskyldt 
Levy for at fremsette Stemningsudtalelser; imidlertid var det, 
Frederiksen hayde: anfert, dog ikke Erfaringssetninger, men 
nok snarere Stemningssetninger. Taleren var en bestemt Mod- 
stander af smaa Sedler, og det ikke blot, fordi han havde op- 
levet. de Ulykker, de havde forvoldt os, men ogsaa, fordi han 
havde set de samme .Ulykker i andre Lande. Lige over for 
Nathansen. maatle han bemerke, at Sedlernes Format ikke 
havde nogen Indflydelse paa deres Cirkuiation. Vore Sedler 
vare forevrigt heller ikke de sterste, man havde. Overalt i 
Udlandet vilde man here Klage over de smaa Sedler. I Tidens 
Lengde vilde man heller ikke her finde sig tilfreds: med dem. 
Spergsmaal .af Vigtighed vare: hvilke ere Grundene til den 
sligende Seddelcirkulation? og vil Guldets Indforelse ikke vere 
betydningsles lige over for disse Grunde? 1867—69 havde 
Seddeleirkulationen kun belebet 26—27 Millioner, derimod 
1871 31 Mill., nu over 32. Guldmenternes Indflydelse vilde 
vere forsyindende herimod. Taleren sluttede med at op- 
fordre Medlemmerne til at holde sig til Sagen, og ikke, som 
et vist politisk Parti, se bort fra den faktiske Udvikling og de 
lovlig bestaaende Tilstande. 

Dispacher Wessely: Det, der havde beveget ham til at 
tage Ordet, var Tiemroths Udtalelser om de Gamle, der havde 
oplevet de Ulykker, Sedlerne havde forvoldt hos os. Man 
kunde dog ikke bebrejde de Aldre, at de vare blevne zngste- 
lige efter at have gjort saadanne Erfaringer. Med Hensyn til 
de smaa Sedler vilde han sperge om, hvorledes det vilde se 
ud under extraordinzre Forhold. Vi havde jo i disse Dage 
oplevel en «run» paa et Pengeinstitut. Der behevedes neppe 
saa meget for at faa ukyndige Folk til at tro, at nu gik Ban- 
ken fallit. Hvorledes vilde det saa gaa med de smaa Sedler? 





imen 
Ban- 
st til 
uige- 
vel 
ngen 
cyldt 
det, 
men 
fod- 


han 

for 
ikke 
dler 
lt i 
ens 


den 
ere 


10d 
Ide 





395 


Hvad den engelske Bankakt angik, saa var den dog ikke saa 
uheldig, som Frederiksen troede. Man var der gaaet ud fra, 
at den mindste Seddelcirkulation var en vis. Sterrelse, og at 
den ikke kunde falde derunder. Dette Princip var rigligt, om 
end Ansetlelsen var for lav; men det var bedre, at Banken 
var for sterkt end for syagt funderet. 

Nathansen vendle tilbage til Spergsmaalet om Forfalsk- 
ningerne. — 

Efter at Forhandlingerne havde veret afbrudte ved Aflens- 
maallidet, udtalte 

Levy at han haabede allid al vere konservativ i Bankanlig- 
gender. Det var serlig nedvendig i Seddel- og Pengevesenet. 
Hele Samfundet berertes heraf i endnu sterkere Grad end af alt 
Andet, Forevrigt var han nu ikke mere konservaliv end han 
for havde veret; thi han havde aldrig ment, at vore Sedler 
vare for slerkt funderede.. Det var serdeles heldigt, at” Rigs- 
dagen havde forandret Bestemmelsen om, at Monterne skulde 
ophgre at vere lovligt Betalingsmiddel lige over for Statskassen, 
naar Sliddet oversteg 2 pCt. Man maalte yde den Tak for 
den sunde Sans, den saaledes havde havt. I Engfand klip- 
pede man dog de for sterkt slidle Monter over; her havde 
der derimod ikke veret paatenkt nogen Bestemmelse herom, 
og Felgen vilde derfor have veret, at man vilde segt at prakke 
sin Nabo de underveglige Monter paa. Stemningens Tryk i 
Sverig og Norge vilde nok gjere, at man der kom til samme 
Resultat, om ikke strax, saa senere. Da Taleren ikke kunde 
yere enig med David i, at Diskussionen burde holdes inden 
for ganske snevre Grenser, vilde han kortelig omtale For- 
holdene i England. Det havde undret ham at here Frederik- 
sen, der ellers allid viste hen til England, i Aflen lade sine 
Venner Englenderne i Stikken. Meningen med den i England 
nedsatte Kommission var kun at undersgge, om Banken ikke 
under vanskelige Forhold kunde komme til Hjzlp, og om Bank- 
akten ikke i dette Ojemed turde suspenderes, og om endclig 
Regeringen — ikke Parlamentet — burde have Ret hertil. 
Man burde vel skjelne mellem Bankens Administration og Sed- 
lernes Fundering; thi det var to aldeles forskjellige Sporgsmaal. 











396 


Det engelske Samfund var udsat for jevnlige Rystelser, fordi 
det var blevet Vane at have Alt hos sin banker. Enhver skyr 
al have Ment, da man jo er udsat for at faa den klippet 
over; det er det, i Forbindelse med den Omstendighed, at den 
mindste Note lyder paa 5 L. St., der har bragt checks i saa 
stor Anvendelse. En lovbunden Bestemmelse om Funderingen 
var pedvendig; thi Taleren kjendte ingen Mand, til hyem man 
turde overlade ubetinget Frihed. I andre Lande havde’ man 
lige saa sterk Fundering som hos os, saaledes i England, 
Sverig, Holland, og faktisk om ikke legalt vare de belgiske og 
preussiske Sedler lige saa sterkt funderede. Fra en vis Sum 
af kunde der kun vere Tale om enten at fundere Daler for 
Daler eller at have et Brekforhold. (Frederiksen: Ameri- 
kansk System! Diskonto!) Diskonto! Hvad var Meningen her- 
med! Man kunde jo lige saa godt fundere paa hvilkesomhelst 
Handelsvarer ! (Munterhed), Ja i Amerika var der ganske vist 
en Slags Diskontofundering; men Sedlerne vare jo ikke ind- 
lgselige der. Nej, her var kun Valg mellem hel eller Brok- 
Fundering; men denne var under vanskelige Forhold serdeles 
uheldig. 

Folketingsmand Bajer gledede sig ved at here den In- 
teresse, hvormed Levy havde fulgt Mentsagen i Rigsdagen; han 
var jo endog vidende om Ytringer, der skulde vere faldne i 
Montudvalget. Taleren omtalte derpaa nejere Venstres Forhold 
til Mentsagen. 

Levy benegtede at kjende Andet til Montsagens Behand- 
ling i Rigsdagen, end hvad der var at lese i Rigsdagstidenden. 

Bankdirektor Bech: Guldmenterne vilde vistnok faa de 
smaa Sedler til at gaa ud af Cirkulationen. Dette vilde vere 
uheldigt. Alt burde gjores for at at bevare de smaa Sedler; 
thi naar vi engang kom bort fra den ene monopoliserede Bank 
og fik flere Banker, da vilde det vesentligt komme an paa de 
smaa Sedler. Levy havde sagt, at Mgntreformen ikke vilde 
eve nogen Indflydelse paa Banken, der jo havyde over for 32 
Mill. Rdl. Sedler i Cirkulation. Han maatte dog gjore op- 
merksom paa, at de 32 Millioner vare sterkere funderede end 
de 24; thi Forholdet 32 til 18% var en sterre Fundering end 

























397 


24 til 10'/o. Levy, der holdt saa sterkt paa den bestaaende 
Fundering , maatle dog indramme, at naar vi kom ned under 
24, vilde’' Funderingen vere mindre sterk. 

Tiemroth: To Talere havde ment, at de smaa Sedler 
vilde vere farlige under extraordinere Forhold; og man havde 
benvist til] den. «run» paa «Bikuben», der nylig havde fundet 
Sted... Men man maatie ikke overse, at en Bikubebog ikke 
var noget Omsetningsmiddel. Bank-enquéle’n viste tvert imod, 
at de smaa Sedler vare de sikreste. 

Levy bemerkede, at Enhver kunde gaa op i Banken og 
forlange, hvad Slags Sedler han vilde. Det var det, Taleren 
forstod ved Seddelfrihed! Han forstod ikke Bechs Bemerkning 
om, at de 24 Mill. Sedler vare mindre godt funderede end de 
32. De vare tveri imod lige saa godt funderede, da de jo 
vare mere nedyendige for Omseiningen. Han vilde endnu an- 
fere en Grund mod de smaa Sedler; man vilde maaske finde 
den urimelig, men den var dog ikke greben ganske ud af 
Luften: det var vore uheldige klimatiske Forhold. Det var 
ikke ualmindeligt, at Folk holdt deres Penge skjult i Kakkel- 
ovnsrerene, Det var ikke saa meget sjeldent, at der kom for- 
brendte Sedler til Indlesning i Banken! Det var navnlig paa 
Landet ikke. ualmindeligt at gjemme Sedlerne i Kakkelovns- 
rerene. 

Frederiksen: Svenske Sedler vilde lige saa godt kunne 
gaa her som danske i Sverig. Levy havde sarnmenblandet de 
amerikanske uindlgselige Statssedler med private Banksedler. 
Han (Levy) havde ogsaa misforstaaet Talerens Bemerkning om 
Diskontoen. Banken skulde ikke, som Levy. hayde opfattet, 
betale med Vexler, men den skuide forhgje eller nedsztte Dis- 
kontoen. Levy havde beklaget Checksysiemet; Taleren an- 
saa det derimod for meget onskeligt og for at vere at fore- 
trekke fremfor Sparekasseinstitulionen, uagtet ogsaa den var 
megel god. 

Levy ansaa det for vuheldigt at de to kjobenhavnske 
Sparekasser havde udviklet sig saaledes som de havde, da der 
her var opsamlet en Kapital paa omtr. 20 Mill. saa godt som 
betalbar paa Anfordring. Sparekasseinslitutionen var her gaaet 















398 


over til at blive- vesentligt det Samme som Checksystemet i 
England. Kun var det lidt mindre bekvemt. — En. Diskonto- 
forhejelse kunde have sin Betydning i store Samfund’ som 
England; anderledes her. I England. kunde en sterk Dis- 
kontoforhejelse hidkalde betydelige Kapitaler; i vort lille’ Sam- 
fund vilde den maaske snarere jage dem bort, i alt Fald vilde 
den da kun kunne hidkalde de mindre betydende norske og 
svenske Kapitaler. Naturligvis burde Diskontoen ikke vere 
stationer; Banken maatte af Hensyn til sig selvy variere den; 
men det var kun smaa Forandringer som fra 4 til 5 pCt. og 
ikke store, som til 7 eller 8 pCt., der passede for vore For- 
hold. Suspendering af vor Bankakt, om man turde bruge dette 
Ord passede ikke her (Frederiksen: 1857!). Ja, 1857 var et 
sort Punkt; men hvad der var styrlel sammen den Gang, havde 
kun veret det, der var. raadent. Vor Bankakt havde ikke blot 
den Gang, men ogsaa i Krigsaarene 1848—50 og de serge-~ 
lige Krigsaar 1863—64, ligesom ogsaa under den gsterrigske 
og franske Krig staaet sin Preve; — hvorfor da rokke ved den? 
faleren var glad over at have syslet med nationalokonomiske 
Studier; men Theorien holdt dog ikke altid Stik; til den Er- 
kjendelse var han kommen efter at vere kommen i en prak- 
tisk Virksomhed. Han maatle gjentage, hvad han alt tidligere 
havde ytret her, at det netop i statsekonomiske Spoergsmaal 
kom an paa neje at overveje, hvor vidt Okonomiens alminde- 
lige Regeler holdt Stik i hvert enkelt konkret Tilfelde. 
Frederiksen hevdede lige over for Levy Theoriens Be- 
tydning og Diskontoforandringens Indflydelse ogsaa hos os. 
Nathanson gjorde opmerksom paa, at Sparekasserne 
havde trukket Penge frem, der indlil da havde henligget unyttet. 
Da Tiden var langt fremrykket, sluttede Formanden For- 
handlingerne. Neste Mede fastsattes til anden Torsdag i Sep- 
tember. Til Forhandlingsemne bestemtes forelebig: Forholdet 
mellem Arbejdsion og Kapitalrente; men Bestyrelsen forbeholdt 
sig nermere at formulere det efter Aftale med Dr. phil. Julius 
Petersen, hvem man vilde anmode om at indlede Forhand- 
lingerne. 
















tte 


en 
ke 
n? 
ke 


ke 
re 
al 
p- 


B= 











399 


Bibliografi. 

Engel, Die Verluste der deutschen Armeen im Kriege gegen 
Frankreich 1870 u. 1871. Imp. 4. (3288.) Berlin. Verlag 
d. k. statist. Bureau. 

Swartzkopf, Beitrige zur Geschichte der nationalékonomi- 
sehen Studien in Italien im 17. u. 18. Jahrhund. (119 S:) 
Strassburg. Seitz & Miiller. 

Roscher, System ‘der Volkswirthschaft. 2.Bd. Nationaléko- 
nomik des Ackerbaues. 7. stark verm. u. verb. Aufl. 
(646 S.) Stuttgart. Cotta. 

Maly, Gedanken iiber die Lésung d. socialen Frage (76. S.) 
Prag. 'Linnekogel'& Funk. 

Moller, Dr. Bernh., Worauf griindet sich die schnelle u. 
grossarlige materielle Entwicklung der Vereinigten Staaten 
von Nordamerika (83 S.) Rostock. Kuhn. 

Wirth, Max, Grundziige der Nationalékonomie. 4 Bd.  Bei- 
trage zur socialen Frage (383 S.) Kéln. Du Mont-Schauberg. 

Nachrichten wtber Industrie, Handel u. Verkehr aus dem 
statist. Departement im k. k, Handelsministerium. 1 Bd. 
1 u. 2 Hft. 4. Wien. (1. Statistik d. dsterrich. Post- 
wesen in 1870—71 (54 S.) 2. Statistik der Osterr. Tele- 
grafen 1870—71 (91 S.).) 


Courcy, A. de, La Querelle du capital et du travail. In-18. 
Anger. 

Cureci, C. M., Considérations sur |’Internationale, forme nou- 
velle de l’ancien antagonisme entre les riches et les pauvres. 
Traduites de l’italien par le comte Gabriel de Caix de Saint- 
Aymour. Gr. in-8. Bray et Retaux. 

Deheurle, Victor, Nouveau traité d’économie politique. In-12. 
Guillaumin et Cie. 

Flechey, Edmond, Notions générales de statistique. In-8. 
Berger-Levrault et Cie. 

Histoire de l’'Internationale (1862—1872), par un bourgeois 

républicain. In-12. Bruxelies. Lebégue et Cie. 
























400 





Leroy-Beaulieu, Paul, .Le Travail des femmes au XIXe 
siécle. In-12. Charpentier et Cie. 


Report on Immigration 1871. Washington. 

Nicholson, The science of exchanges, 4 Edit. London. 
Cassell. 

Carey, H. €., The unity of law as exhibited in the relations 
of physical, social, mental and moral science. 8. (pp. XXI 
433). Philadelphia. H. C. Baird. 

Macleod, H. D., The Principles of economical philosophy. 
2 Ed. Vol. I. (676 S.) London. Longmans & Co. 

Cairnes, J. E., Essays on political economy. London. 
Macmillan & Co. 

Walpey, Agricullural returns, (Parliament, paper). 


Heftye, Om Norges Mentkonvention. Kristiania. J. W. Cappelen. 

Fougner, Forslag til nyt Maal-, Vegt- og Moentsystem. Kri- 
Stiania. Alb, Cammermeyer, 

Sammendrag af statistiske Oplysninger angaaende Kongeriget 
Danmark. Nr. 5. Udgivet af det statistiske Bureau. 

Hansen, Mads, Husmandsbogen. Et broderligt Ord til Smaa- 
folk. Kbhvn. Hoffensberg & Michaelsen. 

Industrimede, det forste nordiske. Kommission hos G. E, 
C. Gad. 

Statistisk Tabelverk, 3 R. 22 Bd. Den civile Retspleje 
i Danmark 1868—70. Udgivet af det statistiske Bureau. 




















tions 
XXl 


phy. 


don. 


len. 
Kri- 


riget 


1aa- 


eje 








Arbejderspergsmaalet og dets Lesning, 
Af Will. Scharling. 


Il. Arbejdsherrernes Driftsgevinst. 


Det er i den forste Artikel, om Arbejdernes Produktions- 
foreninger, blevet antydet, at en Hovedgrund til de over- 
drevne Forestillinger, man har gjort sig om den store 
Fordel, Produktionsforeningerne skulde bringe Arbejderne 
ved at gjore dem til deres egne Driftsherrer, maa seges 
i den urigtige Opfattelse af Begrebet Driftsherre og Drifts- 
gevinst, som ikke biot er den almindelige i daglig Tale, 
men ogsaa gjer sig gjeldende i de fleste videnskabelige 
Skrifter og okonomiske Systemverker. Da nu netop det, 
at Arbejderne selv blive Driftens Herrer eller Driftsherrer, 
er ikke blot det Ejendommelige ved, men endog det 
Vesentlige i Produktionsforeningerne , vilde en Underse- 
gelse af disse, der ikke paa en fuldstendig og udtem- 
mende Maade bestemmer Driftsgevinstens Karakter og 
Betydning, kun meget ufuldstendig belyse hine Foreninger. 
Vi skulle derfor her, ved nermere at gaa ind paa en 
Undersegelse af Driftsgevinstens Art og Natur, sege at 
paavise, hvor lidet Arbejdernes Delagtighed i Driftsge- 
vinsten vil bringe Arbejderklassen som Helhed foroget 
Velstand. 

Den Uklarhed, som i Almindelighed gjor sig gjel- 
dende i Fastsettelsen af Begreberne Driftsherre og Drifts- 
gevinst, gjer det nedvendigt, forst og fremmest at give 
26 








402 


disse Betegnelser et aldeles bestemt og utvetydigt Ind- 
hold. En egentlig Begrebsbestemmelse af Ordet Drifts- 
herre (entrepreneur, Unternehmer) finder man kun sjel- 
dent; ja, paa Engelsk haves end ikke et eget Ord herfor. 
Som oftest bliver der ikke skjelnet skarpt imellem Drif- 
tens Bestyrer og Driftens Herre, og dog er denne 
Adskillelse af sterste Vigtighed. At Driftsherren som 
oftest tillige er Driftsbestyrer, er noget Tilfeldigt og 
Underordnet; han behover ingenlunde at vere det og 
vedbliver lige fuldt at vere Driftsherre, om han end over- 
lader Driftens Bestyrelse til en Anden. Omvendt frem- 
treder da denne som Driftsbestyrer uden at vere Drifts- 
herre; han er en lonnet Arbejder lige som alle de Ar- 
bejdere, med hvilke han har Tilsynet. Kun for saa vidt 
som hans Arbejdslon beregnes paa en anden Maade end 
disses, som Procenter eller Tantiéme, bestemmes den 
efter de samme Love, som Driftsherrens Gevinst. Men 
det Samme gjelder da ogsaa om de simple Arbejderes 
Lon, for saa vidt denne helt eller for en Del ansettes til 
visse Procent af Udbyttet. Men den Omstendighed, at 
én lonnet Arbejder er sat til at have Tilsyn med de andre 
og fremtreder som deres Foresatte, gjor ham paa ingen 
Maade til Driftsherre. Thi den egentlige og virkelige 
Betydning af dette Ord er, som alt fremhevet i den forste 
Artikel, den, at den Paagjeldende overtager Driftens 
Chancer.*) Thi det er dette, som gjor hans Stilling 
forskjellig fra den lonnede Arbejders, og det er denne 






*) Jfr. Roscher 2 195, hvor det rigtigt siges, at «das Wesentliche 
einer Unternehmung im nationalékonomischen Sinne des Wortes 
besteht darin, dass fir den Verkehr auf eigene Gefahr produ- 
cirt wird.» 











Ind- 
fts- 
sjzel- 
rfor. 
rif- 
nne 
som 
0g 
og 
ver- 
em- 
ifts~ 
Ar- 
vidt 
end 
den 
Yien 
Tes 
. til 
at 
dre 
zen 
ige 


ing 
ne 


che 
tes 
du- 











403 


Omstendighed, som gjer, at der. her kan tales om en 
egen Indkomstkilde ved Siden af Arbejdslonnen og Kapi- 
talrenten. Thi Betingelsen for, at Driftsgevinsten skal 
kunne opstilles som en saadan egen Indkomstkilde, er 
den, at den ikke falder ind under Levene hverken for 
Arbejdslon eller for Kapitalrente. 

Uagtet nu de fleste Systemer opstille en saadan Ad- 
skillelse imellem tre forskjellige Arter af Indkomst, er 
dog i Almindelighed denne Sondring ingenlunde klart 
eller skarpt gjennemfort. Driftsherrens Indtegt opfattes 
navnlig hyppigt som en Helhed, der under Et betegnes 
som Driftsgevinst uden Hensyn til, at en Del af Indtegten 
ligefrem er Rente af hans anvendte Kapital, en anden 
Del Lon for hans personlige Virken, altsaa Arbejdslon, 
hvilke Dele af hans Indkomst bestemmes ganske efter de 
almindelige Love for Rente og Arbejdslon. Tanker man 
saaledes paa en almindelig Haandverksmester, der ar- 
bejder uden Medhjelp, men for egen Regning., da er 
han, uagtet han ingen Arbejdere har at fore Tilsyn med, 
Driftsherre; men han er tillige Arbejder og, for saa vidt 
han. virker med egne Midler, Kapitalist. Det vilde derfor 
vere aldeles vildledende og urigtigt at betegne hele hans 
Indtegt som Driftsgevinst; forst maa han beregne sig 
den almindelige Rente af sin Kapital, som han vilde 
kunne faa ved en hvilken som helst sikker Anbringelse 
af den, navnlig ved at laane den ud mod fuldstendig 
Sikkerhed; dernest maa han beregne sig den samme 
personlige Arbejdslen, som han vilde kunne faa ved at 
arbejde paa samme Maade for en Anden; og forst hvis 
han derhos har en yderligere Indtegt, da er dette Re- 
sultatet af, at han i Steden for at laane sin Kapital ud 
og bortleje sin Arbejdskraft har arbejdet for egen Reg- 
26* 











404 






ning; det er altsaa kun dette Overskud, der er hans 
Driftsgevinst. 

Grunden til, at der i de fleste Systemer hersker saa 
megen Uklarhed over dette Forhold, kan maaske soges 
deri, at de engelske Forfattere, der ere at betragte som 
Videnskabens Grundleggere, ikke have opstillet nogen 
Adskillelse imellem Kapitalrente og Driftsgevinst, men 
samlet begge under Betegnelsen «profit». I Forbindelse 
hermed staar det da endvidere, at Begrebet Arbejdslon 
bestemmes paa en mindre rigtig Maade som den Len, 
En erholder for sit til en Anden ydede Arbejde.*) 
Heraf felger da nemlig, at, naar der kun skjelnes imellem 
Arbejdslon, defineret paa den anforte Maade, og «profit», 
maa det Udbytte, som en Mand har af sin personlige 
Virken, naar han arbejder for sig selv, henhore under 
Begrebet «profit». Dette sidste Ord betegner da efter de 
fleste engelske Forfatteres Mening Kapitalistens Indtegt, 
naar han selv benytter sin Kapital. Saaledes siger endnu 
Stuart Mill: «Bruttoudbyttet (the gross profits) af Kapital, 
den Indtegt, der tilfalder dem, der indskyde den for- 
nedne Kapital i Produktionen» (og som forudsettes selv 
at lede denne Produktion), «maa give et tilstrekkeligt 
Vederlag for Afsavnet af Kapitalen, Skadeslesholdelse 
for Risikoen ved Anvendelsen af Kapitalen og Betaling 
for det Arbejde og den Dygtighed, som udkreves til 
Ledelsen af den paagjeldende Virksomhed (superinten- 
dence).»**) Endskjent nu Mill sely paaviser, at denne 






























“) Jfr. ogsaa Kayser: Om Arbejdets Ordning, iste Udg. S. 418: 
«Ved Arbejdslon forstaar man den Betaling, som Arbejderen mod- 
tager, naar han anvender sin Arbejdskraft i Andres Tjeneste.» 

**) J. St. Mill: Principles of political Economy, 1852, I, S. 485. 











hans 


' gaa 
oges 
som 
ogen 
men 
lelse 
slen 
Len, 
de.*) 
lem 
fit», 
lige 
ider 
de 
egt, 
dnu 
ital, 
for- 
selv 
ligt 
Ise 
ing 
til 


ine 


(S: 
od- 











405 


Indkomst saaledes opleser sig i tre Dele, af hvilke den 
ene i Virkeligheden er Kapitalrente og den anden ganske 
har Karakter af Arbejdslon, indskrenker han dog ikke den 
egentlige Profit til det Overskydende, den virkelige Drifts- 
gevinst, og det hele felgende Afsnit mangler derfor i hoj 
Grad Klarhed og Bestemthed. Om de fleste franske For- 
fattere gjelder, uagtet disse skjelne imellem salaire, in- 
térét og profit, noget Lignende, selyv om dem, der netop 
udmerke sig ved systematisk Klarhed og Skarphed i Be- 
grebsbestemmelsen. Saaledes hedder det f. Ex. hos 
Cherbuliez: «Driftsgevinsten (le profit) er den Indkomst, 
som Kapitalisten oppeberer for den Kapital, som han 
anvender i sin Bedrift (qu'il met en oeuvre)», uagtet der 
ikke kan vere nogen Tvivl om, at man ikke behever at 
vere Kapitalist for at vere Driftsherre og oppebere Drifts- 
gevinst, idet en Driftsherre meget vel kan arbejde med 
lutter fremmed, laant Kapital. Men idet man saaledes 
opfatter Driftsgevinsten som enstydig med Driftsherrens 
Indtegt, er det klart, at man ikke kan faa ret Oje paa 
det, som netop er det Ejendommelige ved Driftsgevinsten. 
Hertil udfordres nemlig, at den skarpt udsondres fra 
baade Arbejdsleon og Kapitalrente. 

Ved forste Ojekast kunde det nu, naar man opgiver 
den vilkaarlige Indskrenkning af Begrebet Arbejdslen, at 
det er Vederlaget for det til en Anden ydede Arbejde, 
og gjengiver Ordet dets naturlige Betydning, hvorefter 
det er Betegnelsen for Udbyttet af umiddelbar personlig 
Virksomhed, Lonnen for udfert Arbejde, synes, som om 
Driftsgevinsten maatte blive et overflodigt Begreb, idet 
ogsaa det betegner Udbyttet af en personlig Virken. Be- 
tragter man nemlig nermere de i enhver Produktion vir- 
kende Krefter, vil det let ses, at al Medvirkning til Frem- 















406 


bringelsen af et vist Resultat — bortset fra Naturens 
Medvirkning og den formentlig for Besiddelsen af Natur- 
kraften erholdte Andel i Udbyttet, den saakaldte Jord- 
rente, der her meget vel kan lades ude af Betragtning *) — 
kun kan ske under en af to Former: enten maa man 
selv tage umiddelbart personlig Del i Arbejdet, i hvilket 
Tilfelde Ens Andel i Udbyttet bliver Arbejdslon, eller man 
kan understette Arbejdernes Virksomhed ved at overlade 
dem Afbenyttelsen af det ved tidligere Arbejde vundne 
Udbytte, Kapital, og i saa Tilfelde erholder man Erstat- 
ning for Afsavnet af denne Kapital, Rente. Ved forste 
Ojekast synes da Driftsgevinsten nodvendig at maatte 
falde ind under en af disse te Former for Indkomst, og 
det synes da navnlig, at den maa karakteriseres som Ar- 
bejdslon,**) idet den kan siges at vere Vederlag for den 
Indsigt, Forudseenhed, Resoluthed og Mod, hvormed 
Driftsherren anvender de til hans Raadighed staaende 
Arbejdskrefter og Kapitaler, altsaa Lonnen for rent per- 
sonlige Egenskaber. 

En nojere Betragtning lerer imidlertid snart at indse, 
at Driftsgevinst i dette Ords egentlige og snevrere Be- 
tydning ikke rettelig kan henfores under enten Arbejdslon 
eller Kapitalrente. For saa vidt maa man give Kayser 
Ret, naar han***) siger: «Da Driftsherrens Virksomhed 





*) At Besidderen af visse Naturkrefter, der medvirke i Produktionen, 
f. Ex. Besidderen af en Jordejendom, som saadan erholder en 
vis Andel af Udbyttet, er utvivlsomt; Spergsmaalet drejer sig kun 
om, hvorvidt dette Udbytte kan betragtes som Andet og Mere end 
Rente af de i Ejendommen nedlagte Kapitaler. Hvad enten man 
mener det Ene eller det Andet, vil dette ingen Indflydelse faa 
paa Fastsettelsen af Begrebet Driftsgevinst. 
**) Derunder henforer f. Ex. Roscher den ogsaa. 
***) Om Arbejdets Ordning. iste Udg. S. 468—69. 



















itte 


len 
ed 
ide 
er- 


$e, 
e~ 
on 
er 
ed 


on, 
en 
un 
nd 
an 
aa 











407 


bestaar i Anvendelsen af personlig Arbejdskraft» (bedre: 
personlige Egenskaber), «frembyder den Betaling,, der til- 
falder ham, nogen Lighed med Arbejdslon; men ved Siden 
af denne Lighed bestaar der dog. ogsaa vesentlige Ulig- 
heder imellem dem ..... Den har paa den anden Side 
ogsaa niogen Lighed med den: Rente, der tilfalder Kapi- 
talisten, fordi- hans Kapital bliver anvendt i Industriens 
Tjeneste'. . . . Men den adskiller sig. ogsaa_ i vesentlige 
Henseender fra den. . . . Da den altsaa ikke paa nogen 
naturlig Maade kan henfores under nogen af hine Ind- 
komstkilder, synes det rigtigst at opfore den som en 
seregen.» Men ligesom Kayser dog i det Folgende ingen- 
lunde gjennemferer denne Opfattelse, men i Lighed med 
de fleste andre Forfattere opfatter Driftsgevinsten som 
Betegnelse for Driftsherrens hele Indtegt, saaledes ere 
ikke blot de af ham nermere anforte Lighedspunkter, men 
ogsaa navnlig de nermere angivne Forskjelligheder af en 
mere tilfeldig og udvortes Natur og. ramme ingenlunde 
det, der! udgjor Vesensforskjellen imellem Driftsgevinsten 
paa den ene Side og Arbejdslon og Kapitalrente paa den 
anden Side, den Vesensforskjel, der gjer, at de ikke 
kunne behandles under Et — fordi de ikke foelge de 
samme Love og ikke bestemmes ved de samme Forhold. 

Det, som nemlig er det Ejendommelige ved Drifts- 
gevinsten, er, at den staar i den nojeste Sammenheng 
med og ligefrem er et Resultat af Omsatningen, hvilken 
den skylder sin Tilverelse. Saasnart Produktionen er 
naaet saa vidt, at der kan tales om Anvendelse af Kapi- 
tal, kan der — om end ikke altid faktisk, saa dog prin- 
cipmessig — skjelnes imellem den Del af Udbyttet, der 
skyldes den umiddelbare Arbejdsvirksomhed, og den Del 
der hidrerer fra Benyttelsen af Kapital, med andre Ord, 












408 









































imellem Arbejdslon og Kapitalrente. Saa snart der finder 
en Arbejdsdeling og deraf felgende Arbejdets Forening 
Sted, kan der blive Tale om en Driftsbestyrer, der ordner, 
leder og sammenholder den felles Virksomhed og derfor 
ogsaa faar sterre Andel i Udbyttet end de Andre; men 
dette er dog blot en ligefrem Len for hans Arbejde, hvis 
Sterrelse, forsaavidt den ikke ligefrem bestemmes ved et 
patriarkalsk, despotisk Magtsprog, bestemmes efter ganske 
de samme Principer som al anden Arbejdslon. Men en 
egentlig Driftsgevinst er der endnu paa dette Stadium 
ikke Tale om.*) 

Ferst naar den indirekte Forsyning igjennem Pro- 
duktionen for Andre, altsaa en Omsetning, kommer i 
Stand, og naar der bliver Tale om en fra Produktions- 
og Brugsverdien forskjellig Omseztningsverdi, samt naar 
der bliver Tale om Omsetning — Kjeb og Salg — af 
Arbejdskraft, som af alle andre Varer, opstaar der en 
egentlig Driftsgevinst, bestemt ved s#regne Principer. 
Fra det @jeblik, da en Deling af Arbejdsudbyttet fore- 
gaar, endnu inden Arbejdet er tilendebragt — fra det 
QOjeblik, da en enkelt Deltager i den felles Virksomhed 
diskonterer de Andres Andel af Udbyttet, for denne er 
forfalden til Udbetaling, indtreder der en Driftsgevinst; 
thi fra dette Ojeblik af indtreder der en Risiko for, at 


*) Jfr. Roscher: Die Grundlagen der Nationalékonomie, 1869, 2? 195: 
«lm Anfange jeder Volkswirthschaft ist natirlich die Selbst- 
produktion der Consumenten wberwiegend, spaterhin, bei etwas 
mehr entwickelter Arbeitstheilung, die erst gelegentliche, dann 
berufmassig fixirte Uebernahme von Bestellungen; wogegen auf 
hoherer Kulturstufe, zumal auch bei der hier immer grosseren 
Freiheit der Arbeiter, der Kapitalien und des Verkehrs, die Unter- 

nehmungen eine immer wachsende Rolle zu spielen und immer 

mehr auf eigene Gefahr gestellt zu werden pflegen.» 








ler 
ing 
er, 
for 
en 
vis 


ke 
en 
im 


= = oe UC SCO 





409 


det virkelige Udbytte ikke skal blive ligt med det forud- 
satte — og forud betalte — Udbytte, samt den mod- 
staaende Mulighed for, at hint vil blive sterre end dette. 
Fra dette Ojeblik frembyder altsaa Driften flere forskjellige 
Chancer, og den, der overtager disse for egen Regning 
og paa egen Risiko, er Driftsherre i dette Ords rette 
Betydning, uden Hensyn til, om han tillige er Driftsbe- 
styrer eller ej. 

Men saasnart Arbejdsdelingen er trengt noget mere 
igjennem, bliver Diskonteren af det fremtidige Arbejds- 
udbytte stedse mere almindelig og stedse mere nedvendig. 
Ja, i Virkeligheden er det den, der gjor den udstrakte 
Arbejdsdeling mulig og berer hele den uhyre komplicerede 
Samvirken imellem de mange, fjernt fra hinanden boende 
Producenter. Thi det er kun saa lenge, som Produk- 
tionen gaar ud paa at frembringe umiddelbare Forbrugs- 
eller vel endog Forteringsgjenstande, at en umiddelbar 
Deling af Arbejdets Resultat kan finde Sted imellem de 
Samvirkende. Hvor derimod den hele Virksomked er af 
rent forberedende Natur i Forhold til en eller flere fol- 
gende, der vil det omtrent blive umuligt at foretage en 
Fordeling af det endelige Produkt imellem alle dem, der 
have samvirket til dets Frembringelse, ligesom det som 
oftest vilde vere umuligt for de ferste Arbejdere at vente 
paa Fordelingen, indtil det endelige Resultat foreligger. 
Det vilde vere ligefrem umuligt for de amerikanske Bom- 
uldsavlere at vente paa deres Lon for det udforte Ar- 
bejde, indtil Bomulden er spundet og vevet og de vevede 
Tojer endelig gaaet over til Konsumenterne, og dobbelt 
umulig bliver Opgjorelsen, naar Spinderne bo i England, 
Veverne i Danmark og Konsumenterne maaske i Sverig 
eller Norge. Og skulde man nu endvidere medtage i 











410 


denne almindelige Opgjorelse dem, der have leveret Ma- 
skinerne, og dem, der have udvundet Jernet til disse af 
Bjergverkerne osv. osy., saa vilde en Samvirken imellem 
saa mangfoldige Krefter, hvilende paa Forudsetningen om 
en slig Opgjerelse, blive en fuldkommen Umulighed. 
Vanskeligheden loses da derved, at ethvert Stadium i 
Produktionen fremtreder med Selvstendighed og danner 
et afsluttet Hele for sig. Man oppebier ikke det Tids- 
punkt, da Produktionen er helt ferdig og det ferdige 
Produkt som en virkelig Forbrugsgjenstand har naaet 
Konsumenten; men Producenten paa detfolgende Stadium 
betragtes som Forbruger, Maskinfabrikanten af Jernet, 
Spinderen og Veveren af Maskinerne, den sidste af disse 
atter af den forstes Produkt osv. osv. Som Forbruger 
betaler da Enhver af disse alt det indtil dette Punkt pre- 
sterede Arbejde, saa at Opgjorelsen ved Fordelingen af 
Udbyttet kommer til at indskrenke sig til kun at omfatte 
de paa samme Sted og i samme Virksomhed samarbej- 
dende Personer. Enhver efterfolgende Producent diskon- 
terer altsaa, for at blive ved. dette betegnende Udtryk, 
Fordringen paa Vederlag for det alt udforte Arbejde. 
«Det er paa denne Maade,» siger en engelsk Forfatter,*) 
«at et Pund Bomuld, der i det Hojeste er 2 shill. verd, 
gjennem en hel Rekke af Bearbejdelser, der udfores paa 
hoejst forskjellige Steder og uden nogen Aftale imellem 
alle Deltagerne i Produktionen, uden Vanskelighed og til 
Alles Tilfredshed forvandles til Kniplinger, der ere 100 
guineaer verd.» Og der kan tilfejes, hvad der er nok 
saa merkeligt, at det er paa denne Maade, at det bliver 
muligt at fordele de 2 Skilling, som et lille Franskbrad 


*) Hearn: Plutology. 
















fla~ 
scat 
em 


ige 








411 


koster, imellem alle de Producenter, som have samvirket 
tit dets Frembringelse, Bageren, Molleren, Terskeren, 
Agerdyrkeren, Plougfabrikanten osv. nesten i det Uendelige. 

Ganske paa samme Maade diskonterer nu atter paa 
hvert, enkelt Trin af denne hele komplicerede Produktions- 
proces en Enkelt af de paa dette Trin umiddelbart Sam- 
virkende de Andres Fordring paa Andel i Udbyttet, endnu 
inden dette foreligger eller i sin Helhed er blevet kjobt 
af den neste Producent i Rekken. 

Men idet Arbejdet saaledes skal betales, forinden 
dets Resultat foreligger ferdigt og inden endnu Nogen 
véd, hvad dette Resultat vil vere verd, idet f. Ex. Mur- 
svenden og Tommersvenden skulle have deres Ugelon 
betalt Uge efter Uge, lenge forend Bygmesteren véd, hvad 
han vil kunne faa Huset solgt for, eller Gaardmandens 
Karl skal have sin faste Aarslon uden Hensyn til, hvor 
meget der hostes og hvad Pris Kornet kommer til at staa 
i, bliver det nu nodvendigt at betale al denne Arbejds- 
virksomhed uden alt Hensyn til dens endelige individuelle 
Resultat og den Andel, som den Enkeltes Virksomhed 
har i dettes Fremkomst. Al Arbejdskraft betales da efter 
det almindelige, gjennemsnitlige Resultat, den formaar at 
give, uden Hensyn til, om den i det enkelte Tilfelde 
virkelig giver. dette Resultat eller ej. Da nu al Produk- 
tion, selv den, som efter sin Natur er mest ensartet og 
stabil, er udsat for Tilfeldigheder og for Uheld, vil det 
aldrig vere muligt forud med fuldkommen Bestemthed at 
beregne Resultatet af den anvendte Arbejdskraft og Kapi- 
tal; og saaledes fremkommer da den forste Chance for 
Driftsherren, nemlig den, at han efter Omstendighedeme 
kan faa Mere eller Mindre ud heraf, end han har forud- ' 
sat — og betalt for. 


& nar4h 






| 
A 











412 





Men ikke nok hermed. Idet Arbejdskraft gaar over 
til at blive en Vare, der som alle andre er Gjenstand for 
Kjob og Salg, underkastes den Omsetningens almindelige 
Love og dens Verdi bestemmes, ikke efter dens virkelige 
produktive Kraft, men efter Forholdet imellem Tilbud og 
Efterspergsel. Arbejdet betales saaledes efter dets al- 
mindelige Markedsverdi i det paagjeldende Qjeblik; snart 
er Lonnen hejere, snart lavere, medens Arbejdets pro- 
duktive Kraft og dermed dets Resultat forbliver uforandret 
— og det er ingenlunde sagt, at Produktionens Verdi 
forandrer sig netop i samme Retning og i samme For- 
hold som Arbejdsleonnen. Bliver der Mangel paa Arbejds- 
kraft, maa Bonden forheje sin Arbejdslon, om saa ogsaa 
Kornet til samme Tid synker i Pris. Heraf opstaar da 
en ny Chance for Driftsherren. Enhver Driftsherre er 
eo ipso Handlende: han kjober Arbejdskraft — saa vel 
som Brugen af Kapital — til dens ojeblikkelige Markeds- 
verdi og selger det ferdige Produkt til dettes Omset- 
ningsverdi i Afhendelsens Qjeblik. Den Forskjel, som 
herved fremkommer imellem Produktionsverdien (9: hvad 
de paagjeldende Varers Frembringelse have kostet ham, 
hvorunder ogsaa hans eget Arbejde maa beregnes betalt 
og hans Kapital forrentet) og Salgsverdien, tilfalder ham 
og udgjor hans Driftsgevinst. Denne fremkommer 
altsaa paa dobbelt Maade: dels derved, at han 
overtager selve Produktionens Risiko, dels derved, at 
han endvidere overtager Omsetningens Risiko. Faktisk 
falder imidlertid begge Dele sammen til Et; thi Produk- 
tionen kan betragtes som forst fuldt tilendebragt, naar 
det ferdige Produkt er bleven ombyttet med de Forbrugs- 
gjenstande, der udkreves til Produktionns Fortsettelse og 
altsaa skulle erstatte de allerede under selve Produktionen 






















413 


forbrugte Gjenstande. Forst derefter viser det sig nemlig, 
om der bliver nogen Gevinst for Driftsherren, som for- 
skudsvis har udredet Produktionens Omkostninger. 

Det klareste og mest anskuelige Exempel paa Drifts- 
herrer og Driftsgevinst i disse Ords rette Betydning har 
man i de mangfoldige Aktieselskaber, hvor Aktione- 
rerne virke ikke blot med lennede Arbejdere og lennede 
Driftsbestyrere, men ogsaa med laant Kapital. Det, der 
her danner Forskjellen imellem Obligationsejerne, der 
modtage en fast Rente af den Selskabet laante Kapital 
(f. Ex. ved et Jernbaneanleg, hvor der er udstedt Priori- 
tetsobligationer), og Aktionererne, der modtage et vex- 
lende, stundom meget betydeligere Udbytte af deres i den 
samme Virksomhed engagerede Kapital, ligger ene og 
alene deri, at disse have paataget sig Driftens Chancer, 
som hine have frigjort sig for at bere. Det er muligt, 
at Aktionererne ville faa et mindre Udbytte af deres Ka- 
pital end det, som Obligationsejerne vilde kunne faa i 
Rente; men for saa vidt de erholde et sterre Udbytte, 
end de paa denne Maade vilde kunne faa, er dette Over- 
skud deres Driftsgevinst. Men ganske paa samme Maade 
maa Forholdet opfattes i de langt mindre klare Tilfelde, 
hvor Driftsherren tillige optreder enten som Laangiver 
eller som personligt medvirkende, eller i alle tre Egen- 
skaber tager Del i Udbyttet. Faktisk kan det i det enkelte 
Tilfelde vere vanskeligt at oplose hans samlede Indtegt 
i dens enkelte Bestanddele; men umuligt er det dog 
ingenlunde. Enhver Fabrikant eller Haandverksmester, 
enhver Grosserer eller Detajlhandler maa kunne beregne, 
ikke blot, hvor meget han vilde kunne faa i Rente af sin 
anvendte Kapital ved Udlaan mod fuldkommen Sikkerhed, 
men ogsaa, hvad hans personlige Virken er verd, og 
















414 


hvad han vilde kunne erholde i Len ved at paatage sig 
en saadan Virksomhed for en Andens Regning; kan han 
ikke opgjore dette Regnestykke, vil han ikke kunne gjore 
sig nogen Forestilling om, hvorvidt han virkelig har nogen 
Driftsgevinst af sin Forretning eller ej. -Det er de Paa- 
gjeldendes Mangel paa Evne til at foretage en saadan 
Opgjerelse — og stundom den faktiske Vanskelighed ved 
at finde en Maalestok for de personlige Ydelsers virkelige 
Verdi —, som skjuler det Faktum, at saare mange Drifts- 
herrer ere saa langt fra at oppebere nogen Driftsgevinst, 
at de tvert imod endog have en negativ Driftsgevinst, 
d.v.s. lide Tab paa deres Forretning, som ofte ere dem 
sely ubekjendte. Og dog ere disse Tilfelde, hvor Drifts- 
gevinsten er negativ, saa hyppige, og Tabene saa store, 
at de, som det strax vil blive nermere paavist, fuldkom- 
ment opveje de Tilfelde, hvor Driftsgevinsten yder en 
virkelig Fordel og endog en betydelig Indtegt. 

Det er nemlig fuldstendig urigtigt, naar f. Ex. 
Roscher siger, at «Driftsgevinsten er den Del af Samfun- 
dets samlede Indkomst, som mest bidrager til Dannelsen 
af nye Kapitaler.»*) Dette Udsagn er ene og alene be- 
grundet deri, at Roscher, uagtet han, som berert, gjor ‘et 
Tillob til at bestemme Driftsgevinsten paa rette Maade, 
dog henfalder til den almindelige Vildfarelse at tage Ordet 
enstydigt med Driftsherrens samlede Indtegt — i alt Fald 
med Fradrag af den almindelige Rente af hans Kapital. 
Opfattes derimod Driftsgevinsten paa den af os an- 
givne Maade, vil en nermere Undersogelse vise, at den 
saa langt fra er Hovedkilden til nye Kapitalers Dannelse, 
at den tvert imod maa siges kun rent individuelt, for 


*) Le. S. 425. 












Ex. 
in- 
sen 
be- 
vet 
de, 
det 
ald 
tal. 
n- 
len 
se, 
for 





415 


den Enkelte, at vere en serlig Indkomstkilde, medens 
den ingenlunde er nogen Indkomstkilde .for 
Samfundet som saadant. Tagen i sin Helhed som 
Indbegreb af al den Driftsgevinst, der vindes af samtlige 
de enkelte Medlemmer af Samfundet, oploser den sig i et 
Intet, idet det samlede Tab paa denne Konto fuld- 
stendigt opvejer og netop svarer til den sam- 
lede Gevinst. Driftsgevinsten er enten kun en 
Fordel, som den ene Driftsherre har paa den 
andens Bekostning, eller en ligefrem Illusion. 
Et Exempel vil lettelig vise, hvilke [llusioner man i saa 
Henseende danner sig og hvorledes de opkomme. 

Lad os, for at gjore det saa simpelt og overskueligt 
som muligt, tenke os fem Driftsherrer, en Skreder, en 
Skomager, en Bager, en Slagter og en Urtekremmer, 
hvis indbyrdes Omsetninger med hinanden netop ere af 
samme Omfang, og derhos — i Overensstemmelse med 
den almindelige, men ganske vist faktisk urigtige, Lere — 
forudsette, at. Gevinsten forholdsvis er lige stor for dem 
alle. Tanke vi os altsaa, at En af dem til de fire Andre 
selger Varer, der have kostet ham selvy — inklusive hans 
eget Arbejde og Renten af hans egen Kapital — 1000 
Rdi., samt at Enhver af dem selger disse Varer med en 
Avance af f. Ex. 200 Rdl., altsaa for 1200 Rdl. Det vil 
da let ses, at Enhver af dem i saa Tilfelde ganske 
vist faar 1200 Rdl. for Varer, hvis Frembringelse 
kun har kostet ham 1000 Rdl. — men at han lige- 
ledes maa give 1200 Rdl. for Varer, hvis Frembringelse 
kun har kostet 1000 Rdl.  Forestillingen om _ hans 
Driftsgevinst er da en Illusion — han har netop faaet 
saa meget for sine Varer, som disse have kostet ham 
selvy. Varerne ombyttes netop i Forhold til deres Pro- 











416 


duktionsverdi, og Driftsgevinsten opleser sig folgelig i et 
Intet. At Forholdet bliver det samme, selvy om de ikke 
selge netop for de samme Belob, naar dog deres gjen- 
sidige Omsetninger opveje hinanden, vil let ses; dersom 
saaledes f. Ex. Bageren og Slagteren afsette hver for 
1200 Rdl., hvad der havde kostet dem selv 1000 Rdl., 
medens Urtekremmeren selger for 900 Rdl., hvad der 
har kostet ham selvy 750 Rdl., og Skrederen og Sko- 
mageren afsette for 600 Rdl., hvad der har kostet dem 
500 Rdl., vil ligeledes Enhver af disse faa, hvad der 
netop i Produktionsverdi svarer til det af ham Frem- 
bragtes Produktionsverdi. Skrederen f. Ex. vil for sine 
600 Rdl. kunne erholde for 200 Rdl. Bred, for 200 Rdl. 
Kjod, for 150 Rdl. Urtekramvarer og for 50 Rdl. Skotoj 
— og har da netop faaet Varer, hvis samlede Produk- 
tionsverdi er 500 Rdl.. En _ virkelig Driftsgevinst’, et 
Overskud ud over sine Produktionsomkostninger inklusive 
eget Arbejde og Kapitalrente, faar han altsaa ikke. 

De her opstillede Exempler hvile nu netop paa de 
almindelig opstillede Forudsetninger og de almindelig an- 
erkjendte Verditheorier, blot med en streng Fastholden 
saa vel af disses Konsekvenser som af det strengere og 
formentlig rigtigere Begreb om Driftsgevinst. Det er jo 
wees en almindelig anerkjendt Setning, at det, bortset 
fra Serlige Undtagelsestilfelde, er Produktionsomkostnin- 
gerne, der bestemme en Tings Verdi; og selv om dette 
ikke af Alle erkjendes for ganske korrekt, maa dog selv 
de, der bestride denne Setnings Korrekthed, med Macleod 
indremme, at «i alle Tilfelde, hvor Produktionen kan for- 
eges vilkaarlig, lere Folk at afpasse Tilbudet efter Efter- 
spergselen, saa at den paagjeldende Tings Verdi vil falde 
ner sammen med dens Produktionsomkostninger.» Felgen 















i et 
ikke 
jen- 
som 
for 
vdi., 
der 
sko- 
dem 
der 
em- 
sine 
Rdl. 
otej 
luk- 
et 
sive 








417 


heraf bliver da ganske simpelt den, at Tingene ville blive 
ombyttede med hinanden saa vidt muligt saaledes, at 
man for enhver Ting faar andre Ting, hvis Frembringelse 
har kostet lige saa meget. Men sperger man dernest, 
hvad der da skal forstaas ved Produktionsomkostninger, 
svares der gjerne, at det, eftersom en Ting ikke faar 
mere Verdi derved, at der af Udygtighed er bleven an- 
vendt mere Arbejde paa den end paa andre Ting af gan- 
ske samme Slags og Beskaffenhed, herved maa forstaas 
den almindelige Arbejdslon, den almindelige Rente og 
den almindelige Profit eller Driftsgevinst; og i ner For- 
bindelse hermed leres det endvidere, at Profiten ligesom 
Kapitalrenten har en naturlig Tendens til at vere ens i 
alle Sysler, hvilket, da den efter den almindelige Praxis 
maales med den af Driftsherren anvendte Kapital, vil sige, 
at den staar i et bestemt, for alle Sysler lige, Forhold 
til denne. Saaledes siger f. Ex. Kayser S. 469—70: 
«Man bestemmer Driftsgevinstens Hejde efter det Forhold, 
hvori den staar til den anvendte Kapital; dette Forhold 
kalder man Gevinstfoden . . . . Den vil i Almindelighed 
under frie Forhold vere lige stor i alle Erhvervsgrene, da 
enhver Forskjel i denne Henseende snart vil bevirke, at 
Driftsherrerne fore deres Virksomhed fra de mindre til 
de mere fordelagtige Anvendelser, hvoraf Felgen natur- 
ligvis maa blive, at den vil frembyde en stor Ensformig- 
hed.» Den ligefremme Konsekvens heraf vil da vere den, 
at overalt, hvor Produktionsomkostningerne — 9: den af 
Driftsherren udlagte Kapital — ere lige store, vil Drifts- 
gevinsten ogsaa vere lige stor, altsaa forege hine lige 
meget og folgelig ikke forandre det derpaa begrundede 
Ombytningsforhold. Enhver vil altsaa ved at betale Drifts- 


herrerne i andre Produktioner den samme forholdsvise 
27 















418 


Gevinst, som han selv erholder, tabe netop det Belob, 
som han selvy har vundet, og han vil saaledes, trods den 
vundne Driftsgevinst, ikke erholde Mere for sine Varer, 
end hvad der — bortset fra Driftsgevinsten — svarer til 
disses Produktionsomkostninger. 

Men medens vi saaledes fastholde denne nedvendige 
Konsekvens af de almindelig opstillede Theorier om Drifts- 
gevinsten og dens Storrelse som det, der ogsaa efter vor 
Mening maa gjelde i alle Tilfelde, hvor Driftsgevinsten 
er forholdsvis lige stor, altsaa at denne i alle slige Til- 
felde er en fuldstendig Illusion, er det rigtignok efter 
vor Opfattelse saa langt fra Tilfeldet, at dette skulde 
vere den almindelige Regel, at vi tvert imod anse det 
for en sjelden Undtagelse. Man vil vist nok kun meget 
vanskeligt og meget sjeldent kunne paapege en Kreds af 
saadanne i indbyrdes Omsetningsforhold til hinanden 
staaende Driftsherrer, hvis Driftsgevinst forholdsvis — i 
Forhold til den af dem anvendte Kapital — er lige stor. 
Gaa vi derfor ud fra, at Driftsgevinsten i Almindelighed 
ikke er ens i de forskjellige Sysler saa lidt som i de 
enkelte Forretninger af samme Art — hvilket Sidste og- 
saa Kayser indrommer*) —, saa vil den ganske vist ikke 
oplese sig i en Illusion, men derimod for Nogles Ved- 
kommende fremtrede som en reel Indtegtskilde; men 
Andre ville da nedvendigvis lide tilsvarende Tab. Tanke 
vi os saaledes i det forst anforte Exempel i Steden for 


*) L. e. S.470: «Derimod vil Driftsgevinsten ikke vere lige hej for 
alle de enkelte Driftsherrer, da seregne personlige Egenskaber 
eller Anlegets Sterrelse eller andre -lignende Omstendigheder 
kunne sette Enkelte i Stand til enten at producere med ferre 
Omkostninger eller til at finde en mere fordelagtig Afsetning for 
deres Varer.» 
















len 











419 


en forholdsvis lige stor Driftsgevinst en forskjellig, at 
f. Ex. — for at gjore det saa simpelt som muligt — 
Bageren har gjort et Indkjob af Mel umiddelbart for 
en Prisstigning paa Korn, der setter ham i Stand til 
nu ligesom de andre Bagere, der ikke have et saadant 
Oplag, at lade Prisen paa Bred stige, saa at han selger 
det Brod, hvis Produktion har kostet ham 1000 Rdl., for 
1500 Rdl. i Steden for som for fur 1200 Rdl., samt at 
ligeledes Skrederen, der inden Sylennen stiger har faaet 
et Oplag af Kleder syt, kan lade Prisen paa de Kleder, 
der staa ham i 1000 Rdl., stige til 1500 Rdl, medens de 
andre Tre vedblivende kun have en Driftsgevinst af 200 
Rdl. paa Varer, der have kostet dem 1000 Rdl., — hvor- 
ledes vil da Forholdet stille sig for hver af dem? Medens 
hver af dem tidligere kunde kjebe for 300 Rdl. af hver 
af de fire Andre og derfor erholde Varer, der havde ko- 
stet hver af disse 250 Rdl., i Alt altsaa 1000 Rdl., vil 
nu Bageren kunne anvende 1200 Rdl. til at afkjobe hver 
af de Tre, hvis Priser ere uforandrede, for 400 Rdl., og 
vil herfor af hver erholde en Tredjedel af hans Varefor- 
raad, tilsammen til en Produktionsomkostning af 1000 Rdl., 
altsaa svarende til, hvad hans egen Produktion har kostet 
ham. Han har derefter endnu 300 Rdl. tilbage, for 
hvilke han kan afkjobe Skrederen Kleder, der staa denne 
i200 Rdl. — og dette er altsaa hans reelle Driftsgevinst; 
for en udlagt Kapital af 1000 Rdl., har han erholdt Varer, 
hvis Frembringelse har krevet Anvendelsen af en Kapital 
paa 1200 Rdl. Men Skomageren derimod, der endnu 
bestandig kun realiserer 1200 Rdl for de Varer, der staa 
ham sely i 1000 Rdl., maa nu give 375 Rdl. for det 
samme Forbrug af Brod, der for kostede ham 300 Rdl., 


og 375 Rdl. for de samme Kleder, for hvilke han for 
27" 
















420 


betalte 300 Rdl., medens begge Dele tilsammen kun 
svare til en Produktionsomkostning af 500 Rigsdaler. 
Han har derefter kun 450 Rd. tilbage; han maa derfor 
indskrenke sine Indkjob af Urtekramvarer og Kjoed til 
dette Belob, saa at han, uagtet Priserne herpaa forud- 
settes uforandrede, kun kan faa Varer, der efter Produk- 
tionsomkostningerne have. en Verdi af 375 Rdl. I Alt 
faar han saaledes for sine 1200 Rdl. kun Varer til 
en Produktionsverdi af 875 Rdl., medens hans egne 
Varer havde en Produktionsverdi af 1000 Rdl. Uagtet 
han tilsyneladende har realiseret en Driftsgevinst af 200 
Rdl., har han altsaa ved at anvende en Kapital af 1000 
Rdl. kun forskaffet sig Gjenstande, til hvis Frembringelse 
Anvendelsen af en Kapital af 875 Rdl. har veret til- 
strekkelig og altsaa i Virkeligheden lidt et Tab af 125 
Rdl. Men efter al Rimelighed maa hans Tab endog for- 
udsettes at blive storre. Thi dersom Pengenes Verdi er 
forbleven uforandret, maa til Prisstigningen i nogle Ret- 
ninger svare en Nedgang i Prisen i andre Retninger, og 
under denne Forudsetning vil han da endog blive ned- 
saget til at selge sine Varer for 1000 Rdl. i Steden for 
1200 Rdl. I dette Tilfelde er der da nominelt ingen 
Driftsgevinst — men reelt er der endog et Tab af 250 
Rdl., eftersom han kun faar Varer til en Produktions- 
verdi af 750 Rdl. som Udbytte af at have anvendt en 
Kapital paa 1000 Rdl. Og dog have vi her forudsat, at 
der, naar det Hele tages under Et, bliver en samlet 
Driftsgevinst af 1000 Rdl., fordelt paa To af de Fem; 
men det vilde ikke have veret at gaa for vidt, at forud- 
sette, at der ogsaa gives dem, som endog nominelt selge 
med Tab; ja, efter vor Opfattelse er dette endog et ikke 
ualmindeligt Tilfelde. 
























421 


Grunden til, at man ikke i Almindelighed betragter 
Forholdene paa denne Maade, men gaar ud fra Forud- 
setninger om en Driftsgevinst, der med Nodvendighed 
tilfalder enhver Driftsherre, ligger forst og fremmest deri, 
at Pengenes Mellemkomst tilslore Forholdet. Enhver 
Driftsherre, der selger sine Varer til hajere Pris, end de 
have kostet ham, tror ganske naturlig at have realiseret 
en Gevinst, og ser ikke let, at han i Virkeligheden atter 
udbetaler denne eller mere end denne til andre Drifts- 
herrer. Den, der selger Varer, som staa ham i 1000 Rdl., 
for 1200 Rdl., ser kun det Nominelle: at han har en 
Gevinst af 200 Rdl.; at han bortbytter Gjenstande, hvis 
Frembringelse har kostet ham 1000 Rdl., imod andre, 
der have* kunnet produceres for 875 Rdl., opdager han 
ikke let. Men dertil kommer endnu, at han end ikke 
altid ser eller véd, hvad hans Varer virkelig have kostet 
ham, fordi han ikke beregner sig personlig Arbejdslon og 
Rente af sin Kapital, men blot under Et opgjer, hvor 
meget han har udlagt i Arbejdslon til Andre og i Rente 
af laant Kapital og betragter Alt, hvad han faar ind der- 
udover, som Driftsgevinst. En Haandverker, der ved 
Aarets Slutning har havt en Nettoindtegt af 6—700 Rdl. 
som sin «Driftsgevinst» eller «Profit», tenker ikke altid 
— maaske endog kun sjeldent — paa, at det Belob, 
hvormed denne Indtegt overstiger en Svends Len, neppe 
nok giver almindelig Rente af den Driftskapital, der stik- 
ker i ferdige Varer og Redskaber; og en Bonde, der har 
en ren Indtegt af 1200 Rdl. af en Gaard, for hvilken 
han har betalt 20,000 Rdl., regner kun, at han dog har 
13 & 2 pCt. i Driftsgevinst af sin Kapital ved selv at 
anvende den fremfor at sxtte den paa en Prioritet — og 
glemmer let, at det saaledes Overskydende neppe nok 















422 


er Betaling for hans — og mulig hans Families — per- 
sonlige Arbejde. Det turde maaske endog paastaas, 
at de Priser, hvortil Landejendommene i de senere Aar 
almindelig ere bleyvne kjebte her i Landet, ere saa hgje, 
at mangfoldige Besiddere endog kun i gode Aar faa al- 
mindelig Arbejdslen for deres personlige Virken; om 
virkelig Driftsgevinst er der vist nok i saare mange Til- 
felde aldeles ikke Tale. Ja, fastholder man, at der over- 
alt; hvor den. Paagjeldende ikke faar sit personlige Ar- 
bejde fuldt betalt saa vel som Renten af sin egen Kapital 
fuldt forrentet, kun er en negativ Driftsgevinst — d. v. s., 
at det der er forbunden med Tab at vere Driftsherre —, 
saa vil det vist nok vise sig, at der er ikke saa faa Ejen- 
domme, hvis Drift i mindre gode Aar bringe Bjeren Tab. 
Og noget Lignende turde vise sig paa forskjellige andre 
Omraader, hvor de Paagjeldende leve i den Indbildning, 
at de have Driftsgevinst eller Profit af deres Forretning, 
fordi de beholde et Overskud ud over deres ligefremme 
Udleg og ere i Stand til at leve af deres Virksomhed. 


Vi have hidtil kun segt at paavise, at Driftsgevinst 
hyppigt kun er rent nominel og i Virkeligheden oploser 
sig i et Intet, at en nominel Driftsgevinst tilmed stundom 
tilslorer et virkeligt Tab af Arbejdslon eller Kapitalrente, 
samt at der saaledes, selv bortset fra de Tilfelde, hvor 
der vitterligt selges med Tab, ved Siden af de Drifts- 
herrer, der vitterligt oppebere Driftsgevinst, findes et 
langt sterre Antal, end man i Almindelighed tror, som 
Kun have Tab -af at overtage Driftens Chancer. Heraf 
fremgaar imidlertid endnu Intet om, i hvad Forhold Tab 
0g Fordele staa til hinanden, og det kan herefter endnu 
























423 


vere muligt, at disse sidste dog ere de overvejende, saa 
at. Driftsgevinsten altsaa dog, naar man tager det hele 
Samfund under Et, maa siges at existere som en serlig 
Indkomst ved Siden af Kapitalrente og Arbejdslon. Vi 
skulle, derfor nu gaa over til at. vise, hvori Drifts- 
gevinsten i Virkeligheden bestaar, for derved at 
godtgjore, at den for Samfundet som Helhed oploser sig 
i et Intet. 

For at paavise, hvori Driftsgevinsten bestaar, maa vi 
da vende tilbage til, hvad vi ovenfor have udtalt om den 
Maade, hvorpaa den fremkommer. Det vil da erindres, 
at Driftsgevinsten efter vor Definition er den Fordel, som 
Driftsherren under heldige Omstendigheder har deraf, at 
han har overtaget de Muligheder, som enhver Produktion 
og ethvert Salg frembyder for enten et storre eller et 
mindre Udbytte, end paaregnet. Disse Muligheder for 
Tab lige saa vel som for Fordel svare til hinanden, og 
der ligger allerede deri en abstrakt Forudsetning om, at 
de omtrent opveje hinanden. I al Almindelighed maa 
der nemlig vere en lige stor Mulighed for begge Dele 
for at den eventuelle Lon skal staa i det rette Forhold 
til Risikoen. Dersom Lonnen ordentligvis meget mere 
end opvejer Risikoen, dersom der altsaa ubetinget er 
sterre Mulighed for Fordel end for Tab, vil der ubetinget 
vere en Premie paa at benytte sine Kapitaler sely som 
Driftsherre, og det er da hojst usandsynligt, at Folk i 
den virkelige Forretningsverden ville overlade denne sik- 
kert paaregnelige Fordel til Andre ved at laane dem sine 
Kapitaler, i Steden for selv at benytte disse. 

Uden Risiko lader ingen Kapital sig anvende; selv 
den sikkreste Anbringelse indeholder dog altid en — om 
end meget fjern og svag — Mulighed for, at den op- 












424 


satte Nydelse af Kapitalen kan medfore, at Nydelsens 
Ojeblik aldrig kommer for Kapitalens Ejer. Det erkjendes 
derfor ogsaa af alle Forfattere, at al Kapitalrente i videre 
Forstand indbefatter to Elementer, af hvilket kun det ene 
er Vederlag for det midlertidige Afsavn, som det opsatte 
Forbrug af Kapitalen paalegger dens Ejer, det andet er 
Erstatning for den Risiko for at gaa glip af Kapitalens 
virkelige Nyden, som Ejeren leber ved at opsette dens 
Forbrug. En nermere Betragtning vil da let fore til den 
Erkjendelse, at den Risiko, som Driftsherren leber ved 
at anvende — sin egen eller Andres — Kapital, i sit 
Vesen er ganske af samme Art og ner beslegtet med 
den Risiko, som Kapitalisten lober ved at anbringe sin 
Kapital paa en eller anden frugtbringende Maade. Denne 
Erkjendelse forer da videre til en Sammenstillen og Sam- 
menlignen af Driftsherrens Gevinst med den Del af Kapi- 
talrenten, der er almindelig bekjendt under Navnet «Pre- 
mien mod Risiko» — og denne Sammenligning vil da 
atter paa sin Side medfore den Erkjendelse, at det er to 
Sider af et og det samme Phenomen, vi her have at 
gjere med. Ja, en nojere Betragtning vil endog vise, at 
det er Driftsherren, der for de laante Kapitalers 
Vedkommende — lige saa vel som for sine 
egne — berer den vesentligste Del af Risi- 
koen, og derfor ogsaa oppeberer det Meste af 
den saakaldte Premie for Risiko. Det er nemlig 
ham, som berer Risikoen ved de laante Kapitalers An- 
vendelse, medens selve Kapitalisten kun berer den 
langt ringere Risiko ved Kapitalens Anbringelse. 
Risikoen ved at anvende en Kapital i produktivt Oje- 
med bestaar nemlig deri, at enten tilstedende Uheld eller 
en fra forst af mindre rigtig Beregning eller Lignende, kan 





ns 





425 


bevirke, at Produktionen ingenlunde giver det tilsigtede 
Resultat, eller at det Producerede paa Grund af foran- 
drede Konjunkturer ikke ved Afsetningen kan udbringes 
til den Verdi, som var paaregnet og nedvendig til ikke 
blot at give et egentligt Udbytte, men til blot at erstatte 
den forbrugte Kapital. Al denne Risiko beres af den, 
der anvender Kapitalen, Driftsherren. At den til et saa- 
dant mislykket Foretagende udlaante Kapital gaar til 
Grunde, afficerer derimod kun i det Tilfelde Laangiveren, 
at Driftsherren ikke ejer andre Kapitaler, hvormed han 
kan erstatte den tabte. Kapitalistens Risiko indskrenker 
sig saaledes til Risikoen ved Anbringelsen; udlaaner han 
Kapitalen til en solid, vederheftig Mand, er det ham lige- 
gyldig, om denne anvender denne serlige Kapital paa en 
mindre heldig Maade. Det, der for ham bestemmer Risi- 
koens Sterrelse, er Debitors almindelige, personlige Veder- 
heftighed og Formuestilstand; det, der for denne be- 
stemmer Risikoens Storrelse, er derimod selve Foreta- 
gendets Karakter og Beskaffenhed. Derfor kan ogsaa i 
ferste Tilfelde Risikoen blive saa forsvindende, at ogsaa 
Premien bliver aldeles forsvindende og at hele Kapital- 
renten bliver Erstatning for Afsavnet, altsaa Rente i 
Ordets strengere Forstand. Dette er saaledes i velordnede 
Samfund, hvor Retstilstanden er god og Adgangen til i 
fornedent Fald at faa sin Ret paatalt og anerkjendt ved 
Avtoriteternes Hjelp let, Tilfeldet dels med Priori- 
tetslaan af bedste Art, dels og fornemmelig — thi ved 
Prioritetslaan spiller Hensynet til, at Kapitalen er bunden 
for lengere Tid, ind med — med solide Kjobmends 
Vexler fra de bedste Handelshuse, af hvilke Diskontoen i 
Almindelighed kan siges at afgive en Maalestok for den 
virkelige Pris paa Kapitaler til enhver Tid. Hvor Risi- 










426 





koen ved Udlaanet bliver storre, stiger Renten, og saa- 
ledes afgiver den forskjellige Rente af Udlaan, som tages 
f. Ex. af Nationalbanken, Industribanken og Assistents- 
huset et Udtryk for den forskjellige gjennemsnitlige Sik- 
kerhed, som disse Instituters Kunder frembyde. Men i 
intet af disse Tilfelde sperges der om den serlige Risiko, 
som den specielle Anvendelse, der skal gives Kapitalen, 
medferer. Denne bliver der derimod Spergsmaal om, 
hvor det gjzelder om at indtrede som passiv Interessent 
i en Forretning; i saa Tilfelde gjor man Fordring paa et 
saadant Udbytte, at man foruden den almindelige Rente 
faar.en til den virkelige Risiko i dette Slags Foretagender 
svarende Premie. Her moder os da atter Forskjellen 
imellem Aktionezren og Prioritetshaveren — d. v. s., imellem 
Driftsherren og den laangivende Kapitalist. Forskjellen 
imellem det Udbytte, de oppebere, beror ene og alene 
derpaa, at den forstneynte, der berer Risikoen ved Ka- 
pitalens Anvendelse paa denne serlige Maade, ogsaa 
oppeberer Premien for denne Risiko, medens denne er 
Kapitalisten aldeles uvedkommende. Det er altsaa 
denne Premie, der udgjor Driftsgevinsten, og 
en nermere Undersegelse af denne Premies Art og Ster- 
relse vil derfor give fuldstendig Oplysning om Driftsge- 
vinstens Karakter og Omfang. 

Premien mod Risiko er da, hvad ogsaa Navnet an- 
tyder, intet Andet end simpelthen en Assurancepremie, 
bestemt til at dekke de Tab, som Uheld, slet Beregning, 
Konjunkturernes Forandring, navnlig en forandret Efter- 
spergsel m. y. fremkalder ved Kapitalens Anvendelse. 
Dersom den saaledes tabte Kapital ikke erstattedes af den 
nydannede, vilde en Formindskelse af den existerende 
Kapitalmengde blive Felgen, og dermed en Indskrenkning 










































427 


af Produktionen. Skal denne kunne fortsettes i uforan- 
dret Omfang, maa den vedligeholdes i sin oprindelige 
Mengde. Forst naar de lidte Tab ere dekkede, kan der 
vere Tale om Overskud, eller med andre Ord om Ud- 
bytte eller Rente. Alt, hvad der, naar det hele Samfund 
tages under Et, efter Produktionens Tilendebringelse bliver 
tilbage som en Foregelse af den benyttede Kapital, er 
Udbyttet af dennes Brug, altsaa Rente; Alt, hvad der i 
det enkelte Foretagende bliver tilovers ud over dette 
gjennemsnitlige Udbytte, er den Assurancepremie, der er 
bestemt til at dekke de Tab, som i Alt lides paa samt- 
lige Foretagender. Naar af to Banker den ene mod 
utvivisom Sikkerhed giver Udlaan mod 4 pCt., den anden 
derimod tager 6 pCt., er Grunden hertil den, at denne 
Bank, der laaner ud mod mindre god Sikkerhed, for lige- 
som den forste at erholde 4 pCt. i virkeligt Udbytte maa 
beregne 2 pCt. i Assurancepremie for at dekke Tabene 
paa samtlige Udlaan. I en ‘virkelig Forretningsverden, 
hvor der bestaar uindskrenket Konkurrence, maa da og- 
saa disse 2 pCt. vere nodvendige til at dekke Tabene. 
Dersom nemlig Erfaringen viste, at Tabene regelmessigt 
udgjorde mindre end 2 pCt. aarlig af saadanne Udlaan, 
som her er Tale om, vilde Renten i Virkeligheden ud- 
gjore mere end 4 pCt., og konkurrerende Banker vilde 
da snart kaste sig over denne mere indbringende Branche 
af Forretninger. Og omvendt vilde Banken ikke nojes 
med 2 pCt. Premie, dersom dette i Lengden viste sig 
utilstrekkeligt til at dekke Tabene. Det ligger altsaa 
saaledes med Nodvendighed i Premiens Natur, at den 
maa vere den Del af Rentebetalingen i videre Forstand, 
der udfordres til at erstatte de lidte Kapitaltab. En Ind- 



















428 


tegt kan den ikke vere for Banken; for denne maa Tab 
og Fordel paa de enkelte Laan netop opveje hinanden. 
Noget anderledes — om end i det Vesentlige, i det 
Hele og Store paa samme Maade — stiller Forholdet sig, 
naar man i Steden for en Bank tenker sig en Flerhed 
af Kapitalister, der drive dette Slags Laaneforretning hver 
for sig. Udlaanene maa i dette Tilfelde ske paa ganske 
de samme Vilkaar, og Premien ligeledes her vere fast- 
sat saaledes, at den netop svarer til de aarlige Kapitaltab. 
Men Forskjellen er den, at Tab og Fordel her ikke komme 
paa samme Haand, men paa flere Hender, og det saa- 
ledes, at i det enkelte Aar Nogle have fulde 6 pCt. af 
deres Penge, medens Andre efter Fradrag af Tab og 
Omkostninger ved at maatte inddrive deres Fordringer 
netop kun erholde de almindelige 4 pCt., og at atter 
Andre ikke blot slet ingen Rente faa, men endog helt 
eller delvis miste deres udlaante Kapital. For de Heldige 
bliver da Premien mod Risiko. her en Tillegspremie, 
som de oppebere ud over den almindelige Rente; men 
til deres Gevinst svarer Andres Tab, der netop~ opveje 
den samlede Gevinst, og den hele Kapital, betragtet under 
Et, giver netop den almindelige Rente. Thi overfor de 
enkelte Kapitalister staar Bankinstitutet, der netop giver 
samme Slags Udlaan og derfor regulerer den samlede 
Rente af slige Laan efter de nys fremhevede Principer. 
Ganske paa samme Maade gaar det nu til, naar 
Talen er, ikke om Udlaan, men om selvstendig produktiv 
Anvendelse af sine egne — og derhos tilmed af laante — 
Kapitaler. Tanke vi os en Bank, der — i Steden for 
at give Udlaan til Industridrivende og Handlende saaledes, 
at disse selv bere Risikoen ved de laante Kapitalers An- 
vendelse, medens Bankens Risiko beror paa deres For- 












Tab 


det 
sig, 
hed 
ver 
ske 
st- 





429 


muesforhold i det Hele — udlaante sine Kapitaler til en- 
kelte bestemte Foretagender saaledes, at den deltog i 
den med disse forbundne Risiko, og altsaa uanset Debi- 
tors fuldstendige Solvents mistede Kapitalen eller dog 
Renten, naar dette enkelte Foretagende mislykkedes, da 
vilde en saadan Bank vere nedsaget til at beregne den 
med ethvert serligt Slags Foretagende i Folge Erfaringens 
Vidnesbyrd forbundne Risiko for at kunne fastsette Pre- 
mien for hvert Slags Foretagende saaledes, at den ikke 
udsatte sig for Tab, men erholdt den almindelige Rente 
af sine Kapitaler, idet den Premie, den fik ud over denne 
hos nogle af sine Kunder, kunde dekke det Tab, den 
led ved Andre. En saadan Beregning kunde meget vel 
lade sig gjore, naar der blot af hver enkelt Klasse Fore- 
tagender var et tilstrekkelig stort Antal til, at de forskjel- 
lige individuelle Chancer kunde opveje hinanden. Der er 
nemlig ikke Noget til Hinder for at tenke sig statistisk 
oplyst, hvor stort det Kapitaltab er, som gjennemsnitlig 
paaferes hvert enkelt Slags industrielt Foretagende ved 
Uheld af forskjellig Art. En Produktion er mere udsat 
for Uheld end en anden. Det aarlige Tab, som i den 
samlede Skomager- eller Skredervirksomhed lides ved 
Forskjering af Leder eller Klede er utvivisomt langt 
ringere, end det, der i Teglverksindustrien lides ved 
Vejrligets Odeleggelse af de alt formede Sten o. Lign., 
og dette er atter forskjelligt fra det Tab, der kan lides 
ved Brending af Porcellen eller Fajance o.s.frmdls. Da 
der nu ikke er Noget i Vejen for, at hele Tabet kunde 
ramme en enkelt netop af Bankens Kunder, maatte den 
betinge sig en saadan Premie af Alle, at den i saa Fald 
kunde dekke dette Tab. 

Ganske den samme Beregning maatte da samtlige 








430 


Driftsherrer af en vis Art anstille, naar de ved en gjen- 
sidig Assurance vilde sikkre sig mod slige Tab. En saa- 
dan gjensidig Assurance finder jo nu Sted imellem de 
fleste Skibsredere, for saa vidt angaar Skibenes Forlis 
(— at et Forsikkringsselskab her i Almindelighed ind- 
treder som Mellemmand, forandrer intet Vesentligt i 
Forholdet —), imellem Kjobenhavns Husejere, for saa vidt 
angaar Ildsvaade, og af lignende Art er Landboernes gjen- 
sidige Kreaturforsikkring, Haglforsikkring 0. Lign. At der 
stundom i Steden for Erleggelse af en efter et erfarings- 
messigt Gjennemsnit fastsat Premie finder en efterfol- 
gende Fordeling af den virkelig lidte Skade Sted, er lige- 
ledes uvesentligt. Alle disse Forsikkringer ere nu kun 
partielle. “Wen der er Intet til Hinder for at tenke sig 
en slig Assurance, omfattende ethvert af Uheld resulte- 
rende Tab af Kapital imellem alle Industridrivende af en 
vis Klasse, at f. Ex. samtlige Skredermestere forenede 
sig om at dele det samlede Nettoudbytte — naturligvis 
efter Fradrag af den personlige Arbejdsion til dem selv, 
som kunde vere forskjellig, eftersom de sysselsatte et 
sterre eller mindre Antal Svende — ligeligt imellem 
sig. Ligesom i saa Tilfelde Driftens Nettoudbytte maatte 
blive ens for dem alle, saaledes vilde det, saa fremt lig- 
nende Associationer dannedes af samtlige Industridrivende, 
under Forudsetning af fuldstendig industriel Frihed og 
uindskrenket Konkurrence, vere utenkeligt, at én Pro- 
fession vedblivende gav samtlige sine Interessenter et 
sterre Nettoudbytte end en anden, at det f. Ex. bestan- 
digt skulde vere mere indbringende — bortset fra den 
personlige Arbejdslon, der for Mestrene lige saa vel som 
for Svendene vilde kunne vere forskjellig efter de for- 
skjellige Evner og den forskjellige Uddannelse, Professionen 





n- 
a 
de 
lis 


. oF = SP we 


ws 





431 


krever — at anbringe sine Penge i en Skomagerforret- 
ning end at anbringe dem i en Skreder- eller Snedker- 
forretning. Tenke vi os alle disse Virksomheder organi- 
serede som Produktionsforeninger med lonnede Driftsbe- 
styrere, i hvilke det stod Enhver frit at indtrede som 
Associé enten med personligt Arbejde eller med Kapital, 
vilde det vere aldeles utenkeligt, at en enkelt af dem 
med Sikkerhed kunde vides stadig at give 1 pCt. mere i 
Udbytte af de anvendte Kapitaler end de andre, og disse 
dog finde Kapitalister, som vilde associere sig med dem 
frem for med hine. Udbyttet af Kapitalanvendelsen vil 
altsaa vere lige for Alle og Driftsgevinsten dermed vere 
forsvunden. Thi ingen Kapitalist vilde i et Samfund, 
hvor vi tenke os Alle bestemte paa at forskaffe sig det 
sterst mulige Udbytte af sin Kapital, laane denne ud til 
en slig Produktionsforening mod en ringere Rente, end 
han — efter Forudsetningen fuldkomment sikkert og sta- 
digt — kunde erholde ved selv at associere sig samme 
Forening, hvad der efter Forudsetningen vilde staa ham 
frit for. 

Grunden til, at de enkelte Driftsherrer nu dog virké= 
lig i mange Tilfelde oppebere en egentlig Driftsgevinst, 
er da ganske simpelt den, at slige gjensidige Forsikrings- 
foreninger imellem Driftsherrer ikke nu existere, og at 
derfor enhver Driftsherre er sin egen Assuran- 
der. Naar Risikoen ved en vis Art Forretning er er- 
faringsmessig kjendt — og det er den med storre eller 
mindre Nojagtighed ved de fleste Forretningsarter —, vil 
enhver fornuftig Forretningsmand kun indlade sig paa et 
sligt Foretagende, dersom det under Forudsetning af, at 
intet Uheld indtreffer, vil give et Overskud ud over den 
almindelige Kapitalrente, der kan siges at udgjore en 











432 





passende Premie mod indtredende Uheld. Ingen vilde 
saaledes, dersom Se-Assurancen ikke existerede, indlade 
sig paa at vere Skibsreder, dersom det gjennemsnitlige 
Udbytte selv under Forudsetning af, at intet Forlis ram- 
mer Skibene, kun var 4—5 pCt. af de deri anbragte 
Kapitaler. Lerte da Erfaringen, at hvert 10de Skib aarlig 
forliser, maatte han gjore Regning paa et aarligt Over- 
skud af 10 pCt. ud over den almindelige Rente, for at 
Foretagendet skulde have Udsigt til at svare Regning. 
Dersom da Skibet virkelig forliser efter 10 Aars Forleb, 
vil han i de oppebaarne Premiebelob netop have sam- 
mensparet Skibets Verdi og har da i de forlobne 10 Aar 
kun havt den almindelig Renteindtegt af sin Kapital; 
forliser det derimod alt efter 5 Aars Forleb, vil han i 
Steden for at have havt en Driftsgevinst have mistet det 
Halve af sin Kapital; er han endelig saa heldig, at Skibet 
ferst forliser eller bliver ubrugeligt efter 20 Aars Forlob, 
har han i de forste 10 Aar oppebaaret en Driftsgevinst 
af 10 pCt. aarlig. Men Andre have da efter al Sandsyn- 
lighed lidt Tab ved Forlis, som svare til den af ham 
oppebaarne Fordel. Ved en gjensidig Assurance vilde 
Tabene i alle Tilfelde dekkes af Premierne; nu derimod 
forblive Premiebelobene paa de Enkeltes Hender i Steden 
for at gaa samlede over i de Tabendes Besiddelse. Gan- 
ske paa samme Maade forholder det sig nu i alle For- 
retningsgrene; Forskjellen er kun den, at Sandsynligheds- 
beregningen kan vere mere eller mindre usikker, mer 
eller mindre vanskelig, ligesom man i nogle Brancher 
kan have lagt mindre Vind paa at samle Erfaringerne til 
bestemte Resultater. De anstillede Beregninger kunne 
derfor i deres Helhed vere mindre rigtige; ja, som oftest 
anstilles end ikke nogen egentlig Beregning, men man 

























433 


felger et erfaringsmessigt Skjon: saa og saa meget maa 
den aarlige Fortjeneste udgjere; for at denne Forretning 
skal svare Regning. 

Vi have hidtil stadig fastholdt, at en neje Under- 
segelse af de faktiske Forhold, for saa vidt en saadan 
var mulig, vilde fore til det Resultat, at Driftsgevinsten 
opleser sig i et Intet, idet Fordel og Tab paa de for- 
skjellige Hender netop opveje hinanden. Det er dog en 
Selvfolge, at vi ikke opfatte dette Udtryk med mathema- 
tisk Strenghed; Undersegelsen maatte i alt Fald omfatte 
en lengere Tid, for at Svingningerne i de enkelte Aar 
kunde udjevnes. Men derhos maa det erindres, at vi 
ere gaaede ud fra den Forudsetning, at al Kapitalanven- 
delse og -anbringelse sker fra et rent forretningsmessigt 
Synspunkt og at Enhver vil velge den Anvendelse, der 
er den fordelagtigste. Det er klart, at Privilegier, Mono- 
poler, Laugstvang o. Lign. gjore Afbrek heri, og at paa 
den anden Side Magelighed, Godmodighed og lignende 
Omstendigheder lade en Del Kapitalister nejes med en 
ringere Fortjeneste, end de vilde kunne faa. Endelig er 
der jo ogsaa Mange, som foretrekke det mindre, men 
sikkre, Udbytte for det storre, men usikkre; og saaledes 
er det da ofte Tilfeldet, at Kapitalisterne foretrekke at 
udlaane deres Kapitaler til Andre, der ere mere tilboje- 
lige til at lobe en Risiko, hvorved Driftsherrernes Chancer 
blive bedre, end de ellers vilde vere. Alle disse Om- 
stendigheder gjore det muligt, at der dog til Syvende og 
Sidst efter Afvejen af Tabene imod den vundne Fordel 
bliver et ubetydeligt Overskud, der altsaa udgjor en virke- 
lig Driftsgevinst for den hele samlede Klasse Driftsherre. 
Men efter vor Overbevisning vil denne dog vere saa for- 


svindende, at den omtrent kan lades ude af Betragtning. 
28 















434 


Dertil kommer, at man med temmelig Sikkerhed tor an- 
tage, at netop hvor Risikoen er storst og hvor der for 
den enkelte Driftsherre er den sterste Gevinst at vinde, 
vil det samlede Premiebelob ingenlunde opveje Tabene, 
saa at der her til Gjengjeld altid bliver en Underbalance 
for samtlige Driftsherrer tilsammen. Den stoerre Premie, 
som i heldigt Tilfelde kan vindes, lokker nemlig Mange 
til at vove et Forseg, selv om det her staar klarere end 
ellers, at man er udsat for at lide Tab, saa snart man 
ikke er heldig. I ethvert Lotteri vide Spillerne jo meget 
godt, at Spillet for dem Alle tilsammen tagne som Hel- 
hed er forbundet med Tab, idet den samlede Sum af 
Gevinster ingenlunde er lig med den samlede Sum af 
Indskuddene; men derfor er Spillet ligefuldt sogt, fordi 
Gevinsten, naar man er heldig, kan vere saa overmaade 
stor i Forhold til Risikoen. Noget Lignende gjelder i For- 
retningsverdenen, og i de Foretagender, hvor Risikoen er 
sterst, vil derfor i Almindelighed Premien vere forholdsvis 
lavest og i sin Helhed utilstrekkelig til at dekke Tabene. 

Ganske blottet for Bevismidler, hentede fra det prak- 
tiske Liv, er hele den her gjennemforte Opfattelse af 
Driftsgevinsten ikke, om det end selvfelgelig er umuligt at 
levere noget egentligt statistisk Bevis for dens Rigtighed. 
Man behover saaledes blot at sammenholde Fortegnelsen 
over de Neringsdrivende i Kjobenhayn med Fortegnelsen 
over dem, der betale Indkomstskat, for at se, at en meget 
stor Del af hine have en saa ringe Indtegt — Skatteansettel- 
sens Paalidelighed naturligvis forudsat —, at den kun kan 
betragtes som personlig Arbejdslon og neppe nok tillige 
som Rente af deres Kapital. Selv bortset fra det vist 
nok ikke ringe Antal Neringsdrivende, der slet ikke 
komme med paa Skattelisten, fordi deres Indkomst ikke 

























435 


naaer 400 Rdl., findes der blandt Kjobenhavns omtr. 6300 
Haandverksmestere og Fabrikanter ikke mindre end 1064 
Haandverkere og 52 Fabrikanter, der kun have en aarlig 
Indtegt af 400—499 Rdl., en Indtegt, som ikke mindre 
end 1400 Haandverkssvende have ved deres rent person- 
lige Arbejde; af dens omtr. 5600 Handlende have 1103 
ligeledes denne Indtegt. Forudsat at denne Skatteanset- 
telse er rigtig, hvor bliver da Driftsgevinsten af for denne 
4g & 1/5 af vore industridrivende og handlende Driftsherrer? 
Til yderligere Bekreftelse hidsette vi fra Enquéte 
commerciale af 1834 (jfr. Roscher) felgende Udsagn af 
en med Forretningsverdenen vel bekjendt Franskmand, 
Godard: «Af 100 paabegyndte industrielle og kommercielle 
Foretagender gaa 20 til Grunde igjen, fer de have slaaet 
Rod; 50—6€0 fore bestandigt en vegeterende Tilverelse 
med idelig Fare for at faa samme Skjebne; hejst 10 naa 
en meget betydelig Udvikling og en Blomstring, der ofte 
ikke engang er af lang Varighed.» Med dette Udsagn, 
der maaske ved forste Ojekast synes betydelig overdrevent, 
jevnfore man det Faktum, at der i Aarene 1864—70 i 
aarligt Gjennemsnit blev udstedt 999 Borgerskaber, hvoraf 
de 130 — altsaa 13 pCt. — gik ud paa Forandring, alt- 
saa Opgivelse af en tidligere Nering, hvorhos 146 — 14% 
pct. — gik ud paa at forene en ny Nering med en be- 
staaende, der vel altsaa i Almindelighed har veret util- 
strekkelig til Vedkommendes Existens. Serlig meddeltes 
i 1861—70 gjennemsnitlig 328 Borgerskaber paa Gros- 
handel, Detailhandel samt Hoker- og Brendevinshandel, 
medens der 1863—70 aarlig fallerede 36 kjobenhavnske 
Handlende eller 18 pCt. af Gros- og Detajlhandlerne. 
Dersom vi havde en virkelig Aktieselskabs-Statistik 
for de sidste 20 Aar, vilde denne sikkert ogsaa udvise 
28* 













436 


Resultater, som vilde overraske de Fleste. Vi for vort 
Vedkommende holde os overbeviste om, at en saadan 
Statistik vilde godtgjere, at samtlige de i disse Aktiesel- 
skaber anbragte Kapitaler i aarligt Gjennemsnit ikke have 
givet stort mere end den almindelige Rente af Kapitalerne, 
og at den betydelige Driftsgevinst, som adskillige af dem 
unegtelig Aar efter Aar have kunnet opvise, kun vilde 
vere tilstrekkelig til at dekke de i andre Foretagender 
lidte Tab. Naar man i Almindelighed vist nok har et 
ganske andet Indtryk af disse Forhold, ligger Grunden 
dertil for en stor Del deri, at det kun er de heldige Sel- 
skaber, de, der virkelig trives godt, man har for Qje. 
Aar efter Aar, ja Dag for Dag paradere disse for os i 
Kurslisterne. Men de uheldige forsvinde for vore QOjne. 
At et Aktieselskab som «det forenede Dampskibsselskab» 
i de sidste 3 Aar har givet Aktionererne et Udbytte af i 
Alt 45 pCt., altsaa i aarligt Gjennemsnit 15 pCt., det 
mindes man stadig om ved at se det iKurslisten og ved 
to Gange aarlig at here om det Udbytte, der gives. 
Men hvor Mange tenke ved Siden heraf paa «det danske 
Fiskeriselskab», som efter flere Aars udholdende og op- 
offrende Anstrengelser maatte oplese sig uden nogensinde 
at have givet Udbytte og efter at have opslugt betydelige 
Kapitaler? At et Aktieselskab, som nu for nylig « Vester- 
bros Bryggeri», oploser sig med et Salg af Ejendommen, der 
netop dekker Prioriteterne og Preferencegjelden, medens 
hele Aktiekapitalen, 80,000 Rdl., er tabt — det er hurtig 
glemt af alle Andre end Aktionererne. I det Hele taget 
lader man sig let blende af Kurslistens tilsyneladende 
glimrende Resultater: de fleste Aktier noteres langt over 
pari, nogle indtil det Dobbelte heraf, andre 30, 40, 50 
pCt. over pari. Man erindrer ikke, at et Aktieselskab i 





rt 


4 


eS Se 





437 


Almindelighed forst optages — tidligere gjaldt dette i alt 
Fald — paa Kurslisten, naar det har overstaaet de ferste 
Vanskeligheder og vist sig i Besiddelse af Livskraft. Og 
dog opviser selv vor lidet omfattende Kursliste ved Siden 
af de fordelagtige Foretagender nogle, der kun have bragt 
Aktionererne Tab. Kasinoaktier og Hippodromaktier, der 
i en lengere Aarrekke intet Udbytte have givet, noteres 
henholdsvis til 42 & 5 og 14 & 15 Rdl., medens de op- 
rindelig ere udstedte for 25 Rdl. Aktionererne i Klam- 
penborg Badeanstalt maatte for kort siden finde sig i at 
reducere deres Aktier fra de indskudte’.50 Rdl. til kun 
at lyde paa 20 Rdl.; desuagtet noteres disse saa vel som 
de nytegnede, med 20 Rdl. betalte, Aktier nu kun til 16 a 17 
Rdl. Og hvor mange Aktieforetagender have ikke fristet 
samme Skjzbne som disse eller som «Vesterbros Bryg- 
geri», uden at det er bekjendt for den sterre Almenhed? 

Medens vi ikke for vort eget Lands Vedkommende 
kunne opvise nogensomhelst Statistik herover, foreligger 
der fra England en statistisk Opgjerelse over Udbyttet af 
samtlige Aktieforetagender i en enkelt bestemt Retning, 
nemlig Jernbanerne, en Opgjorelse, der frembyder en 
betydelig Interesse og i ikke ringe Grad tjener til at be- 
krefte vor Opfattelse. Der var nemlig i samtlige engelske 
Jernbaner i 1871 anbragt en Kapital af omtr. 550 Mill. 
L. St. Deraf var et Belob af omtr. 322 Mill. L. St. an- 
bragt dels i Prioritetsobligationer, dels i Preference- eller 
garanterede Aktier, altsaa paa en i det Hele sikker Maade, 
og det gjennemsnitlige Udbytte af det udlaante Belob var 
4o pCt., hvilket altsaa kan betragtes som et Udtryk for 
Kapitaludbyttet i slige Foretagender. Af de ovrige omtr. 
230 Mill. L. St., der udgjorde den egentlige Aktiekapital, 
var Udbyttet ganske anderledes varierende end af det 











438 


forstnevnte Belob; der var de Aktionerer — ganske vist 
ikke mange —, som i 1871 fik 11, 12 og 13 pCt. af 
deres Penge, og en ikke ringe Del fik fra 6 til 10 pCt.; 
men ved Siden heraf gav et Belob af 31'/ Mill. L. St. 
aldeles ingen Dividende, 4% Mill. L. St. forrentedes med 
mindre end 1 pCt., 10'/ Mill. med 1—2 pCt., 18 Mill. 
med 2—3 pCt. o. s. fr. Trods det glimrende Udbytte, 
som nogle Aktier gav, var derfor den samlede Dividende 
af den hele Aktiekapital — 5,07 pCt. eller knap %s pCt. 
mere end det blotte Kapitaludbytte af de til disse Fore- 
tagender udlaante og serlig sikrede Kapitaler. Den vir- 
kelige Driftsgevinst var saaledes omtrent forsvindende — 
iser naar man betenker, hvad der ovenfor er fremhevet 
om, at Premien i Almindelighed er forholdsvis lavere i 
de mest risikable Foretagender og altsaa forholdsvis hejst 
i de mindre risikable, hvortil efter deres Natur Jernbane- 
anleg maa henregnes, da man her dog altid, naar man 
blot vil, saa nogenlunde kan beregne Rentabiliteten. 





Af den Opfattelse, vi her have sogt at gjore gjel- 
dende, felger nu ligefrem, at det er aldeles urigtigt, 
naar man har lovet sig betydelige Resultater af Produk- 
tionsforeningerne for Arbejderne netop deraf, at disse 
igjennem dem skulde blive delagtige i Driftsgevinsten. I 
nogle Tilfelde vil det ganske vist medfore Fordele, men 
i lige saa mange andre Tab, og tenkes alle industrielle 
Foretagender overgaaede til Produktionsforeninger , vil 
Driftsgevinsten eo ipso oplose sig i Intet for dem alle 
tilsammen. Saa lenge der derfor kun endnu findes faa 
Produktionsforeninger, er det tenkeligt at disse, navnlig 
naar de ledes med Omsigt og Dygtighed, netop paa Grund 
af den Iver og Interesse for Sagen, som Medlemmerne 

























439 


maa antages at ville legge for Dagen, blev blandt de 
heldige Driftsherrer og hestede en betydelig Driftsgevinst; 
men i samme Forhold, som slige Foreninger blev mere 
almindelige, vilde Chancen for at vere heldig aftage, Tab 
og Fordel udjevne hinanden, og folgelig den samlede 
Driftsgeviust blive mindre. Allerede nu vilde en Opgjorelse 
af samtlige hidtil dannede Produktionsforeninger utvivisomt 
give en negativ Driftsgevinst. Erfaringerne fra Aktiesel- 
skaberne synes ogsaa til Dels at tale herfor. Der har i 
de senere Aar hersket en vis Tilbojelighed til dels stadig 
at udvide det alt oprettede Selskabs Virksomhed ved 
Forggelse af dets Aktiekapital, dels at forene flere Fore- 
tagender til et. For saa yidt disse Bestrebelser udspringe 
fra Onsket om at formindske Risikoen for hvyert enkelt 
Selskab ved en Association med flere, der virker som et 
Slags gjensidig Assurance, ere de fuldkomment rigtige og 
hensigtssvarende; for saa vidt derimod de Paagjeldende 
mene deryed at skulle forage deres Udbytte, vil dette 
Ojemeds Opnaaelse efter Omstendighederne vere meget 
tvivisom. Det er nemlig vel saa, at enhver Bedrift altid 
drives mere ekonomisk i det Store — selvfolgelig dog 
inden visse Grenser — end i det Smaa; for saa vidt der- 
for Foretagendet er af en jevn og stadig Karakter, hvor 
det kun kommer an paa at formindske Udgifterne for med 
Sikkerhed at kunne gjore Regning paa et sterre Udbytte, 
vil en Forening af flere Selskaber til ét medfore ikke 
ubetydelige Besparelser og dermed Udsigt til et storre 
Udbytte. Derfor vil f. Ex. i Almindelighed — inden visse 
Grenser — en Sammensmeltning af flere Jernbanesel- 
skaber til ét medfore en Foregelse af Udbyttet for dem 
alle. Men hvor et Foretagende er af en saadan mere 
risikabel Natur, at Driftsgevinsten spiller en ikke ubetydelig 
Rolle ved Spergsmaalet om Udbyttet, der vil enhver Ud- 
















440 


videlse, enhver Sammensmeltning af flere Selskaber, tjene 
til at formindske Risikoen og derved gjore Foretagendet 
sikrere, men tillige i samme Grad formindske Chancen 
for Vinding og derved Driftsgevinsten. Vore Dampskibs- 
og Telegrafselskaber turde afgive Exempler herpaa. 


Det Anforte gjelder da ogsaa med Hensyn til Pro- 
duktionsforeningerne. vor disses Virksomhed er af den 
i sig sely mere stadige og sikre Art, hvor Driftsgevinsten 
og det til den svarende eventuelle Tab kun udgjere en 
forsvindende Del af Udbyttet for hver enkelt Forretning, 
vil en Forening af flere selvstendige Driftsherrer, flere 
Haandverksmestere, til én sterre Forretning, i hvilken 
Svendene ere Deltagere lige saa fuldt som Mestrene, efter 
al Sandsynlighed vere til felles Fordel ved at formindske 
adskillige af Driftsudgifterne. Men i saa Tilfelde vil An- 
delen i Driftsgevinsten ogsaa blive saa godt som uden al 
Betydning til at forege Arbejdernes Udbytte. Hvor der- 
imod Driftsgevinsten kan vere betydelig, fordi Forret-- 
ningen ogsaa kan medfore betydelige Tab, hvilket navnlig 
gjelder om de Tilfelde, hvor en betydeligere Handels- 
virksomhed er forenet med den industrielle Produktion 
eller denne efter sin Natur er afhengig af en meget vex- 
lende Efterspergsel, der vil netop Foreningen af flere 
Foretagender ved at fordele Risikoen ligeligt paa dem 
alle fore til en Formindskelse af Driftsgevinsten for hver 
enkelt. Og hvor Arbejderne tage alle Virksomheder i 
deres egne Hender, der ville de ganske vist tage Arv 
efter Driftsherrerne; men den samlede Arv, som disse 
efterlade sig, den samlede Driftsgevinst for alle Fore- 
tagender — er omtrent lig Nul. 

Hermed skal det dog ikke vere sagt, at den Om- 
stendighed, at Driftens Risiko gaar over paa Arbejderne 
selv, bliver uden al Betydning for Arbejderklassen. Men 








441 


det er kun indirekte, at den hele, samlede Arbejder- 
klasse vil nyde godt heraf og kunne vente et foreget 
Udbytte af deres Virksomhed. Det er nemlig muligt 
— ja, vel endog sandsynligt —, at den storre Interesse, 
som Arbejderne faa i Forretningerne, vil bidrage til at 
formindske den hidtil med disse forbundne Risiko, der 
vel netop for en ikke ringe Del hidrorer fra Arbejdernes 
Ligegyldighed og Forsommelighed. Det er alt i vor forste 
Artikel anfort, hvor hejt Malermesteren Leclaire har vur- 
deret den Fordel, som en saadan storre Interesse og 
Paapasselighed fra Arbejdernes Side medferer. Men idet 
Risikoen formindskes, formindskes selvfelgelig ogsaa den 
til at dekke samme fornedne Premie, og der vil saaledes 
blive saa meget Mere at fordele imellem Arbejdet og 
Kapitalen. Dertil kommer desuden, at en anden og som 
Helhed langt vesentligere Del af Driftherrernes Indkom- 
ster vil gaa over til Arbejderne i Produktionsforeninger, 
for saa vidt som disse forudsette, at Arbejderne selv ere 
i Stand til at tage Ledelsen og Driften i deres Haand og 
altsaa selv kunne overtage den herfor hidtil Driftsherren 
betalte personlige Arbejdslon, der jo som oftest i Stoer- 
relse langt overgaar Betalingen for de almindelige under- 
ordnede Arbejderes personlige Virken. Dog maa der 
atter her gjores opmerksom paa, at man maaske ogsaa 
paa dette Punkt er lidt tilbojelig til at danne sig over- 
drevne Forestillinger om den Fordel, som Arbejdsherrerne 
tiltage sig paa Arbejdernes Bekostniug. Det er nemlig 
vel saa, at der absolut taget for den Enkeltes Vedkom- 
mende nu ofte betales en langt hejere Lon for Ledelsen 
og Bestyrelsen af en industriel Entreprise, end man i 
tidligere Tider har kjendt, og at denne Betaling jo, for 
saa vidt Driftsbestyreren ikke selv tillige tager Del i den 
umiddelbare Arbejdervirksomhed, maa tages fra det umid- 








442 


delbare Resultat af Arbejdernes Virksomhed. Men bortset 
fra, at dette Resultat kun paa Grund af denne Ledelse, 
der sammenholder det Hele, giver saa stort et Resultat, 
som Tilfeldet er, maa det her erindres, at det Afdrag, 
der saaledes ydes til Arbejdsherren, netop i de store En- 
trepriser, hvor de store Indkomster haves, for hver enkelt 
Arbejder er forholdsvis langt mindre end i den eldre Tids 
smaa, haandverksmessige Bedrifter. For at en jaand- 
verksmester, der sysselsetter 20 Svende, for denne sin 
Ledelse kan faa en Lon af blot 1000 Rdl., maa der af 
hver Svends Produkt tilfalde ham 50 Rdl.; den store 
Fabrikant derimod, der har 10,000 Rdl. om Aaret for sit 
Tilsyn med 500 Arbejdere, tager kun et Afdrag af 20 Rdl. 
fra hver. Der vil altsaa ogsaa paa denne Konto blive 
Mindre at vinde og dele for Arbejderne ved Overtagelsen 
af de store, glimrende Forretninger, end ved Overtagelsen 
af de mindre og tilsyneladende langt mindre indbringende 
Virksomheder. 

Men om vi saaledes end tro i forskjellig Retning at 
maatte reducere Forventningerne om de umaadelige For- 
dele, som Arbejderne skulde opnaa ved selv at blive 
Driftsherrer, fastholde vi dog den i vor forste Artikel ud- 
talte Overbevisning, at det er i hej Grad onskeligt, at 
Produktionsforeninger maa blive oprettede i saa stort Om- 
fang, som deres Natur tilsteder. Thi derom holde vi os 
forvissede, at, hvor de lykkes, virke de baade til at for- 
bedre Arbejdernes Kaar — om end, som det fremgaar af 
alt det Udviklede, neppe i noget serdeles betydeligt 
Omfang — og til at gavne det hele Samfund, saa sandt 
dette kun kan vinde i enhver Henseende ved, at dets Ar- 
bejdere blive dygtigere, selvstendigere, velhavende og 
uafhengige. 









































443 


Udsigt over Organisationen af det belgiske Hav- 
fiskeri navnlig over Spergsmaalet om Maaden for 
Kapitalens og Arbejdets Samvirken. 


Af J. K. Smith. 


Va er det desverre sandt, at det danske Havfiskeri kun 
indtager en overordentlig beskeden Plads i vort Lands 
Industri, og som Folge deraf kunde det maaske synes 
noget urimeligt overhovedet at soge at fremdrage et 
Spergsmaal, der for saa vidt ikke, i det Mindste ikke 
endnu, har nogen rigtig praktisk Betydning her hjemme. 
Men for det Forste nerer Meddeleren af denne Notits 
en fuld og fast Overbevisning om, at Danmark ogsaa nok 
i denne vigtige Industrigren vil komme med og det snart, 
eftersom vi her hjemme dog vel endelig en Gang maa 
faa Ojnene op for den simple Kjendsgjerning, at naar 
Englendere, Hollendere, Franskmend, Tyskere, Normend 
og Svenskere gjore sig den Ulejlighed at sejle mange og 
lange Mile for at hente sig Fangst udenfor vore egne 
Vinduer, saa maa det vere, fordi vore Have ere vél saa 
rige som deres egne, og dernest fordi det dog nok skal 
vise sig, at den danske Fisker hverken er saa dum eller 
saa dvask, at han, naar han forst bliver sat i Stand der- 
til, ikke gider tjene gode Penge og serge for sin egen 
og sin Families Fremtid, sely om han derfor bliver nodt 
til at arbejde lidt mere end nu. 








444 


Og dernest er Spergsmaalet om Forholdet mellem 
Kapital og Arbejde solidarisk i de forskjellige Industri- 
grene, saaledes at dette Spergsmaals Belysning fra en 
Neringsvej ogsaa kaster Lys over det tilsvarende Forhold 
i en anden Industrigren. 

Af disse Grunde har jeg ment, at det kunde have 
sin Interesse og sin Berettigelse at give en Fremstilling 
af, hvorledes det belgiske Havfiskeri er organiseret og nu 
har veret det i omtrent 40 Aar. Imidlertid er Organisa- 
tionen noget forskjellig i Belgiens forskjellige Fiskeribyer, 
saaledes i Ostende, Blankenberg og Antwerpen. Men af 
Hensyn til at det for sterre konkret Tydeligheds Skyld 
vistnok er onskeligt ikke at sammenblande flere Former, 
saa gives her en nojagtig Fremstilling af den Maade, 
hvorpaa Spergsmaalet er lost i Ostende, hvor der findes 
mellem 160 og 170 store Fiskekuttere paa omtr. 24 Alens 
Lengde, og hvor Organisationen vistnok ogsaa er fuld- 
stendigst. 

For Tydeligheds Skyld gives her nu forst en flygtig 
Udsigt over selve Maaden, hvorpaa Fiskerierne drives. 

Kutterne, der alle uden Undtagelse ere Kvaser (9: 
have dobbelt Dek og Huller i Bunden, hvor igjennem 
Havvandet har uhindret Adgang til Kvasedammene) ere 
som sagt omtr. 24 Alen lange og koste omtr. 17,000 Fr. 
fuldt udrustede til begge de to Slags Fiskerier, hvortil de 
bruges. Der er nemlig to bestemt adskilte Fiskerier, et 
Sommer- og et Vinterfiskeri. 

Det forste begynder i Regelen ved Paasketider og 
ender omtrent midt i Oktober; Hullerne i Bunden proppes 
til, og Kutterne styre mod Nord enten til Doggersbank 
eller til Rockhall og Fergerne, ja endog undertiden op 
under Island. Hver Kutter gjor i Regelen 2 a 3 Rejser, 








id 








445 





der hver gjennemsnitlig medtager omtr. 30 Dage. Det 
er Torsken, den store Kabliav, som det her gaar les 
paa. Dertil bruges ligefremme Dybvandssnerer. Den 
fangne Kabliay skjeres op; Rygbenet udtages og den 
saltes og presses iTonder for saa umiddelbart ved Hjem- 
komsten at selges under Navn af Laberdon eller Morue. 
Gjennemsnitsprisen er 15 & 17 Rdl. pr. Td. 

Til det andet Fiskeri, som begynder mod Slutningen 
af Oktober og varer til henad Paaske, udtages Propperne 
og Kutterne ere da Kvaser. Det Redskab som udluk- 
kende benyttes til dette Fiskeri, der drives nermere ved 
Hjemmet (indtil Frosten kommer ved Hinder og senere 
ud for Texel), er Trawlen, et stort poseformigt Garn af 
over 30 Alens Dybde, som holdes udspilet ved en om- 
trent 18 Alen lang Trebom, der atter i sine to Ender er 
forsynet med to store og heje Jernbejler, der som Kjel- 
ker glide hen over Havbunden og tillige holde Trabom- 
men og dermed Posens ovre Del tilborligt oppe fra Bun- 
den, saaledes at denne derved glides temmelig let hen 
over af Posens nedre Flig og der derved dannes. en 
passende Aabning for at lade de Fisk, Trawlen moder paa 
sin Vej, komme ind i Posen. Al den Fisk som fanges 
med dette Garn er levende, og naar Trawlen hales op, 
puttes hver Slags Fisk for sig i mindre Hyttefade (Tronk), 
der senkes ned i Kvasens indre Vandbeholdning, medens 
en Tougende, som er fastgjort i Tronkens ene Side, 
stikker op igjennem Lugen og tjener til at hale den op 
i ved Ankomsten til Land. Denne sidste Indretning har 
flere. praktiske Fordele, som imidlertid ikke vedkomme 
Sagen i den herhen herende Sammenheng. 

Salget af Fangsten fra de to Fiskerier sker ved of- 
fentlig Avktion, hvortil Kjoberne indbydes ved en Mand, 












446 


som leber Byen rundt med en Klokke og raaber det ud. 
Moruen selges paa selve Quaien, den friske Fisk inde i 
Byen paa et seregent Fisketorv, la minque; begge Avk- 
tioner holdes af Direktoren for Minquen, der oppeberer 
sine Procenter (1 pCt. for Benyttelsen af Minquen og 
14 pCt. til Kontrolleren. ved denne Anstalt) og hvortil 
den, der ved en af Byen udbudt Konkurrence bliver den 
Hejstbydende, udnevnes for 3 Aar ad Gangen. 

Naar der endnu hertil bemerkes, at der desuden om 
Vinteren foretages i Regelen 2 Expeditioner paa Torske- 
fangst i Nordsgen, og at Trawlfiskeriet ogsaa om Somme- 
ren drives af nogle Kuttere til Byens og Omegnens dag- 
lige Forsyning, saa turde det Foranferte vere tilstrekkeligt 
til at give et passende Overblik over Fiskemaaden i 
Ostende. 

Ferend jeg endnu skrider til at omtale selve For- 
holdet mellem Kapitalens og Arbejdets Samvirken, vil det 
maaske vere rettest ferst at omtale, at der siden 1 Jan. 
1830 existerer en Forsorgelseskasse, der skylder af- 
dede Hr. Michel Hamman sin Tilblivelse. Den bestyres 
gratis af en Kommission, der bestaar af: 

1) Byens Borgmester eller en af ham valgt Raad- 
mand som President; 

2) Et Medlem af den serlige Fiskerikommission, ud- 
nevot af denne; 

3) Et Medlem af Velgjorenhedsbureauet, udnevnt af 
dette ; 

4) Fire andre Mend, der skulle udnevnes af By- 
raadet, og hvoraf to skulle vere Redere eller forhen- 
verende Redere af Kuttere, to Kutterforere eller Mend, 
som forhen have veret det. 








447 


Kommissionen fornyes hvert tredje Aar; Gjenvalg er 
tilstedt. 

Regnskaberne ere underkastede Byraadets Approbation. 

Kassen faar sin Indtegt dels ved frivillige Bidrag, 
Gaver og andre Fordele, der maatte blive den tildelte 
eller tildemte, dels ved en Afgift af 1/2 pCt. af Brutto- 
indtegten af alt Fiskeri samt i ovrigt af Alt, hvad der af 
Fiskerne tjenes ved at bjerge, redde eller paa anden 
Maade hjelpe paa Seen. 

Kassens Formaal er at hjzlpe og understette Fiskerne, 
deres Enker og Born og ovrige nere Familie, men frem- 
lyser for ovrigt tydeligst af nedenstaaende Regnskab for 
1866.*) 


*) Indtegt: 
11/. pCt. af Bruttoindtegten af Fiskeriet etc. . . . Fr. 23,764. 38 
Renter af anbragte Kapitaler. ............ — 2,409. 3 
Fr. 26,175. 4t 
Kassebeholdningen den 31 Debr. 1865....... — 60,446. 87 
Fr. 86,620. 28 
Udgift 1 1866: 
Udbetalt 1) til 176 Enker med tilsammmen 152 
Ce eee ee Fr. 12,765. » 
2) til 3 Fedre eller Modre 
til trengende Fiskere . . — 252. » 


3) til 55 gamle Fiskere hvoraf 
25 gifte, 30 ugifte eller 
Enkemend........ — 4,872. » 
4) til 83 syge eller lemla- 
stede Fiskere, hvoraf 55 
gifte, med tilsammen 116 
Berd. 2... «3 @abalis — 2,359. » 
5) til 51 syge eller saarede 
Fiskere, hvoraf 40 gifte, 
med tilsammen 90 Born — 1,089. » — 21,337. » 


Kassebeholdning d. 31 Debr. 1866 . . Fr. 65,283. 28 











448 


Ligeledes ber paa dette Punkt endnu forst nevnes 
Tilverelsen af et gjensidigt Assurance-Kompagni, 
som bley stiftet 1841 af Hr. Joseph de Boninge. 

For at blive optagne i Selskabet skulle Fartejerne forst 
af Skjonsmend erkleres for fuldkommen sejldygtige; disse 
samme Mend ansette tillige Skibets virkelige Verdi. 

Efter de oprindelige Statuters Lydende  erstattede 
Kompagniet dé 3 Fjerdedele af de forliste Skibes Verdi 
ligesom og af Havarier, naar disse sidste mindst belob 
sig til 300 Fr. 

Til Gjengjezld overlod ethvert af disse Skibe Selskabet 
som Assurancepremie 2 pCt. af Bruttoindtegten af Fiskeri 
og af Alt hvad der tjentes til Ses ved Bjergning, Red- 
ning osv. Dog opherte enhver Opkrevning af Assurance- 
premier fra det Ojeblik, da Kompagniets Kassebeholdning 
oversteg 50,000 Fr. 

Denne beskedne Premie viste sig fuldkommen til- 
strekkelig i Lobet af de forste 19 Aar, ja i 1847 blev 
der endog slet ingen Premie opkrevet. Men i Vintrene 
58, 59 og 60 rasede det ene Uvejr efter det andet, og 
det graadige Hav slugte det ene Fiskefartoj efter det 
andet, saa at Kompagniet saa sig nodsaget til at forhoje 
Premien til 4 pCt. paa samme Tid, som det maatte ind- 
skrenke sine Forpligtelser, saaledes at det i Tilfelde af 
total Forlis kun erstattede Halvdelen af Skibets Verdi og 
i Havaritilfelde kun den halve Verdi af det lidte Tab. 

Kompagniet erstatter ligeledes i Forulykkelsestilfelde 
Tab af Kledningsstykker, Levnetsmidler og Instrumenter 
om Bord; det betaler saaledes: 

Til Foreren eller hans Arvinger....... Fr. 400. 
Til enhver Fisker eller hans Arvinger. . . . — 300. 
Til en halylods Fisker eller hans Arvinger . — 200. 








449 


Til Skibsdrengen eller hans Familie .... Fr. 100. 

En lignende Erstatning faa Arvingerne efter en Fisker, 
som er falden over Bord eller er bleven skyllet over Bord 
af Seen. 

Disse to hidtil nevnte Kasser gjere allerede Indtryk 
af at vere fremgaaede af en fornuftig Association, og 
uvilkaarligen venter man efter denne Indledning at treffe 
det samme fornuftige Associationsprincip bestemt og 
klart udviklet i selve Forholdet mellem Kapital og Arbejde 
a: mellem Reder og Fisker. Dette er ogsaa Tilfeldet, 
og saa vidt Meddeleren heraf bekjendt, paa en saa fuld- 
kommen gjennemfort Maade, som det neppe noget andet 
Steds finder Sted i denne Industrigren, ja maaske ikke i 
nogen anden Industri overhovedet. 

Mandskabet paa disse Kuttere bestaar af en Forer, 
fem Fiskere og en halvlods Fisker eller Skibsdreng (Kok). 
Forhyringen til Trawlfiskeriet finder Sted henimod 
Slutningen af Oktober og er bindende for hele denne 
Fisketid. Rederen gjor sin Kutter i god Stand og laaner 
Associationen Fiskeredskaberne. Fiskerne serge selv for 
deres Kost og yde deres Arbejde. Fangsten selges paa 
den allerede nevnte Maade ved hver Hjemkomst, og Ud- 
byttet deles efter Fradrag af de felles Udgifter saaledes, 
at de % af Nettoudbyttet reparteres paa Mandskabet og 
den sidste Tredjedel tilfalder Rederen. 

Naar det nys blev sagt, at Rederen lJaaner Felliget 
Fiskeredskaberne, da maa det for Nojagtigheds Skyld til- 
fejes, at Felliget erstatter ham det Tab og den Forrin- 
gelse, som de maatte undergaa. Til den Ende aabnes 
der en Konto, som sedvanlig kaldes Massekonto (compte 
de masse). Denne Konto debiteres for Verdien saavel 


af de Redskaber, der tages om Bord ved den forste Udtur, 
29 











450 


som af dem, der senere efterhaanden maatte haves Brug 
for om Bord. Den krediteres for, hvad der ved Op- 
gjorelsen for hver Tur holdes tilbage for Brug og Slid, 
og ved Fiskeriets Slutning for Redskabernes virkelige 


Verdi. Saldoen heraf fordeles paa samme Maade som 
selve Fiskeriets Nettoudbytte med ‘fs paa Rederen og 
3 paa Mandskabet. 

For ret tydeligt at give et Begreb om dette Regn- 
skab, hidsettes her en Opgjorelse af en Fisketur og bag 
efter en Massekonto, saaledes som den opgjores ved Slut- 
ningen af hele dette Fiskeri; man vil heraf ogsaa kunne 
se, hvilke Udgifter der tilfalde Felliget, og som derfor 
heves forlods af Udbyttet af Fisketuren. 


Opgjerelse af en Fisketur. 


Indtegt: 

Bruttoudbyttet ved Salget af Fangsten............ Fr. 500. 
ipeip oer Clap ti OOM a te Tt ee MD — 100. » 
Part der tilfalder Skibet for Bjergning af Varer og Vrag- 

co SPSS SER es Se oe PCN er — 200.. » 

Fr. 800 
At fradrage: 

5 pCt. Udgift til Bestyrelse og Bogholdning .... Fr. 40 
2 Ut. AOTLONS il MSrOvON, 95,6) «tees tens Bis secs -- 16 
1 pCt. for Benyttelse af Minquen.......... — 8 
1/4 pCt. til Minquens Kontroller........... =— 2 
10 pCt. Slid af Fiskeredskaber (Belob som opfores 

paa Massekontoens Kredit)............ — 80 
3 pCt. at opfere paa Massekontoens Kredit for even- 

Mable Fawr ve Sa he TN — 24 
4 pCt. til det gjensidige Assurancekompagni. ... — 32 
1 pCt. til Understettelseskassen ........... — 8 
Extra Opmuntring til Kokken............. — 1 
Transport af Fisken hen til Minquen og Aflesning — 2 
Se oe er a eee — 10 
1, J) Bea net es ee aera — 15 
Smerelse, Lys og Olje til Brug om Bord...... — 10. 


"Fr. 248 Fr. 800.» 












451 


Transport . . . Fr. 248 Fr. 800. 


SRE RG Sane emp ser) eoage'e — 6 
MRO TU MOMION 5 ss ee se Os oe 908 -— 20 
Til Joller og Udhalere ved Ind- og Udgangen..— 5 


Til Signalmanden, som fra et Udsigtstaarn holder 
QOje med Kutterne og melde deres Tilsyne- 








komst ude til Ses til Rederne........ — t — 280. » 
Fr. 520. 
Fordeling: 
Wy aeeoerne *. cht SEAS CR AP IOR I ENDO Fr. 173. 33 
Se til GG dakebet, .ccsitishit ehjiathis exe ocieingters — 346. 67 
Fr. 520.» 
Bra Mandskabbte Patt: 5.3: ehisce . nee alecn ble eysiprier Fr. 346. 67 
fradrages de resterende 1/2 pCt. af Bruttoudbyttet til Un- 
MUIMUIUCINOSERBSOL: 506.5 3 San ose ee tare se wah — “S. os 
Fr. 342. 67 


Man vil legge Merke til, at de 14/2 pCt. til Fordel 
for Understottelseskassen blive hevet paa den Maade, 
at der forst trekkes 1 pCt. fra i Opgjerelsen mellem 
Reder og Mandskab, medens den resterende ‘/ pCt. alene 
trekkes fra Mandskabets Part. 

Mandskabets Part fordeles saaledes: 

Til Fereren (foruden de ham tilkommmende og under 
Opgjerelsen af Fisketuren opforte 2 pCt. af Bruttoud- 
byttet) hans Part ligesom til enhver af 


ee er ree a ee ee ee Fr. 52. 72 
Til hver af de 5 Fiskere Fr. 52. 72, tilsammen — 263. 59 


Tit Kokken en haly Lod. . ......:..-6 34>. — 26. 36 
Fr. 342. 67 


Det felger af sig selv, at disse Opgjorelser kunne 
variere en Del; saaledes faar man ikke altid Lejlighed 
til at yde et Skib Hjzlp til Ses, og man er ikke altid 


saa heldig at komme til Bjergning osv.; men saa _be- 
29° 








452 


hover man heller ikke til enhver Rejse at tage Kul, 
Smerelse eller Olje om Bord, og saa kan et Rundholdt 
knekke eller man kan miste det Ene eller det Andet. 
Da nu disse Gjenstande skulle repareres eller erstattes 
paa felles Regning, saa trekkes Udgifterne derved fra 
Bruttoudbyttet. 

Hvad angaar de sedvanlige og regelmessige Repara- 
tioner og Vedligeholdelsen af Skib, Sejl, Takkelage og 
evrige Inventarium, saa tilfalde Udgifterne derved Rederne 
alene.*) 

Paa samme Maade som ved Travifiskeriet fordeles 
ogsaa Udbyttet af det store Torskefiskeri mellem 
Reder og Mandskab. Da imidlertid Mandskabet ved dette 
sidste for sin egen Regning maa forsyne sig med Kroge 


*) Exempel paa 
Summen af Bruttoudbyttet af hele Fiskeriet 
Debet. 
Vurdering af Redskaberne ved Indskibningen. 
DEMOTED 6.5. 4.16 +. 0) ees ew p A: ale pm 0,9) 079 009 86 eee RT: SUD 2 
Tove til Trawierme, «2... cece se ee Se ee oe oe ee — 450° 
Trawlarme og tilherende Liner........+-+- ate RESUS — 170.» 
Fr. 920. » 
Anskaffelse i Lebet af Fiskeriet af en ny Trawl .. Fr. 170, » 
Kulregning- +. ...... UOTE CTT TT eee i ey 
Til Temmermanden for Reparationer og Forsyning 
med ny Gjenstande i Steden for de tabte og 
EIMUD eile Sos Sola saneeie cs lS Stace are — 80.» — 260.» 
Fr. 1180. » 
Saldo at fordele......... — 325.: 


Balance . ‘ Fr. 1 


1/s til Rederen. . . 
3/3 til Mandskabet. 







505. 
For 


a 0 ay 











en | 
er { 
Kre 


Tilb 


Tilb 








pel paa 
iskeriet 


300. » 
450. » 
170. » 


920. » 


260. » 


180. »| 
325, 5 





05, » 








453 


og Liner og tilmed med Levnetsmidler for en lengere 
Tid, saa plejer Rederen eller Bogholderen ved Forhyringen 
at give hver Fisker et Forskud af 100 Fr., hvilken Sum 
forhojes til 125 Fr., naar Rejsen forlenges til Island 


eller Fergerne. 

Rederiet forsyner Felliget med en Drivfok («Dryffok») 
med tilhorende Raa, Tove og Liner. Drivfokken er et 
tjeret Sejl, der kastes uden Bords for at forhindre Af- 
driften medens man fisker. Da den betragtes som et 
Fiskeredskab, bliver den Skade, som den maatte tage, 
betalt af Felliget, og Belobet deraf fradrages Bruttoind- 
tegten af hver Rejse. I lige Maade erstattes Mandskabets 
Forlis af Liner om Bord. 

Ved Hjemkomsten fra hver Rejse opgjores Regn- 


en Masse-Konto. 
er tenkt at belebe sig til Fr. 6000. 


Kredit. 
Vurdering af Redskaberne ved Udskibningen. 
PEORIA ENNIO: 5 -56556: 500m: Ge WW 9)'G oo. 4 4 494% % Syd 6, pigs | yO 4 Fr. 125. » 
PRON HOE DICE TAWEs 6 6 es eee eee EE — 130. » 
ROVNEEER UR ANTOR Cts! Ak LHS eel al oes, GA SHS Oh Oh t — 470. » 
Fr. 725. » 

Tilbageholdt 3 pCt. af Fr. 6000 til Fordel for 

PRREBED Sra: 5 0 4. 325 F 46 OS & wos 04 8 Fr. 180. » 
Tilbageholdt 10 pCt. for Slid og mulige Tab af 

ROUSERNORS G hop ia ik: wise ai foo: evs he Laser eters oo — 600.» — 780. » 





Balance . . Fr. 1505. » 


Pee oe ose e Fr. 108. 33 


| aa ae — 216. 67 











Fr, 325.» 












454 


skabet, i det Forskuddene til Mandskabet trekkes fra. 
Saafremt hver Mands Post paa denne Maade ikke dekker 
Forskuddet, og der skal gjores en ny Rejse, saa gives 
der alligevel altid Mandskabet ny Forskud. For Fuld- 
stendigheds Skyld bemerkes, at de fleste Kuttere benytte 
det Tidspunkt, da de vende hjem fra Fiskestedet, til at 
fylde Kvasedammene med levende Torsk og Makrel, og i 
Regelen komme de med dem levende hjem til Ostende. 

For ikke at blive for vidtleftig, skal her nu ikke op- 
feres nogen serlig Opgjorelse for en Fiskerejse af denne 
Slags; kun bemerkes felgende fra de i den tidligere an- 
ferte afvigende Punkter: 

Udgifter til Bestyrelse, Bogforing osv. 7'% pCt. (for 
det andet Fiskeri 5 pCt.). Til Foreren 2%/2pCt. mod for 
2 pct. 

Der er ingen Afgift at erlegge til Minquen eller dens 
Kontrollor. Forsergelseskassen oppeberer sine 1'/o pCt. 
paa samme Maade som ved den tidligere Opgjorelse anfort. 

Uden paa nogen Maade at ville indlade sig paa en 
Kritik af den Maade, hvorpaa Arbejdet her er stillet i 
Samvirken med Kapitalen, kan Meddeleren heraf dog ikke 
Andet end gjore opmerksom paa, at det Skridt, som her 
paa en praktisk og i det Enkelte bestemt gjennemfort 
Maade er gjort til at imedekomme Arbejdets billige Krav 
lige over for Kapitalen, for det Forste ingenlunde har sit 
Udspring af nogen som helst theoretisk almen-menneske- 
kjerlig Hensigt, men ene og alene er Resultatet af Kapi- 
talens eget fornuftige Overleg og Hensyn til sin egen 
Fordel; den fandt sin Profit ved paa denne Maade at 
stimulere Arbejdet til foraget Energi, og Praxis viste, at 
Kapitalen tjente mere derved. 

Dernest er dette Skridt sterre end det i Regelen 





er 
PS 
j- 


ut 











455 


noget Steds gjores. Hos os er vist Regelen for Havfiskeri: 
Halvparten hver; i Frankrig beholder endogsaa Rederiet 
3; medens Mandskabet kun faar %5. Her — i Ostende — 
faar Mandskabet de °/s; dette er allerede ikke saa lidt 
videre, og man huske paa, at det er Hensynet til egen 
Fordel, der har ledet Kapitalen til at gjore denne Ind- 
remmelse. Praxis har, som sagt, vist, at denne Forholds- 
regel har gjort Fiskerne ivrigere og Udbyttet forholdsvis 
sterre. Begge Parter vilde kun have Grund til at lyk- 
onske sig og hinanden til denne heldige Losning af Knu- 
den, saafremt der ikke kom en Mand med en Slede i 
Vejen, og det er den menneskelige Letsindighed i For- 
bindelse med Dorskhed og Uvidenhed. 

I Steden for at anvende de forogede Indtegter til at 
forege sine materielle og sjelelige Nydelsesevner eller 
Uddannelsen af sit fysiske og aandelige Velvere, hendes 
det uhyre ofte, at den simple, raa og uvidende Fisker 
suser og duser sine Penge op og ikke gider gaa om 
Bord igjen, forend Pungen er tom, og saaledes sker det 
da ikke saa sjeldent, at Skibet maa ligge uvirksomt i 
lengere Tid, Kapitalen ligger dod, indtil Neden tvinger 
Urias til at tage ud igjen. Men saadan en forsviret Karl 
mangler den kraftige og selvbevidste Mands Energi, og 
han bliver kun en daarlig Fisker, der baade selvy kun 
tjener lidt og heller ikke yder Kapitalen den Rente, som 
den kunde faa. Er saadan en Fyr ene om Bord mellem 
ellers raske Fiskere, saa profiterer hans Dovenskab af de 
Andres Flid; bestaar hele Mandskabet. af saadanne Skrel- 
linger, saa tjener hverken de eller Rederen saa meget 
som der burde tjenes. 

Som Folge af adskillige bittre Erfaringer i denne 
Henseende, have flere af de intelligenteste Redere 1 











456 


Ostende i den senere Tid ment, at naar man kunde 
knytte Forerne af Kutterne mere til Kapitalens Interesse, 
saa vilde meget derved vindes. Fererne kjende bedre 
Fiskerne personligt, og naar de havde mere egen Fordel 
derved, saa vilde de ogsaa serge for at holde disse Dege- 
nikter borte fra deres Mandskaber, og kun dertil udtage 
saadanne Fiskere, som passede deres Arbejde med Orden 
og Energi. 

Man er da for over en haly Snes Aar siden begyndt 
med at give en flink Forer en lille Part i selve Skuden, 
idet man har ydet ham serlige Lettelser i Betalingsvil- 
kaarene. Efter nogle Aars Forleb viste det sig da ogsaa 
ganske rigtigt, at de Kuttere, hvis Forere vare Parthavere 
i dem, baade havde det raskeste og mest disciplinerede 
Mandskab og tillige stedse hjemferte rigere Fangst end 
de andre. I 1868 og 69, da Meddeleren var i Ostende, 
var denne Forholdsregel bleven ret almindelig, og et Par 
raske Forere havde allerede opnaaet at faa sterre Parter 
i deres Kuttere. Det er klart, at saadanne Foerere ogsaa 
paa en ganske anden omhyggelig Maade tage Vare saa- 
vel paa Fartej som Redskaber. Endnu et godt Resultat 
forte dette med sig: de daarlige Subjekter blandt Fiskerne 
saa sig tilsidst aldeles tilsidesatte; Noden begyndte at 
hjemsege dem og tvang dem endelig til at tage ordentlig 
fat. Kappelysten blev vakt i hej Grad, da Alle gjerne 
vilde tjene under de nevnte Ferere, fordi man der tjente 
mest, og saaledes skete det her som saa ofte, og som 
det vel ber ske i enhver sund Samfundsorganisme: den 
materielle Fordel blev Leftestangen for Flid, Orden og 
Vindskibelighed. 
















an A ee, a) 


Sw 











Smaa Meddelelser. 


Penge- og Kreditinstituters Udvikling i Danmark i de 
sidste 20 Aar. Medens man nu jevnlig herer Tale om Op- 
rettelsen af ny Banker og Sparekasser, og nesten hver By i 
det Mindste har 1 Bank, ja selv enkelte slerre Landsbyer ere 
Sede for Bankvirksomhed, f. Ex. «Herning», behoeve vi ikke 
at gaa mere end omtr. 20 Aar tilbage i Tiden, for at finde 
ganske andre Forhold her i Landet. De mange Ulykker, Stats- 
bankeroltten og hele det forvirrede Pengevesen havde bragt 
over Landet i Aarhundredels Begyndelse, stode endnu tydeligt 
for de Aldre, som havde oplevel disse Begivenheder i deres 
Ungdom, og de Yngre havde herl dem saa meget omtale, saa 
at delte havde affedt en Angstelse for ethvert Pengeinslitut og 
for at indlade sig i sterre finansielle Foretagender, hvorhos 
tillige Mangelen paa disponibel Kapital hindrede Oprettelsen af 
slige Instlituter. Nationalbanken, der ved Oktroj af 4 Juli 1818 
fik Eneret paa Udstedelsen af Sedler, var med sin Filial i Aar- 
hus i mange Aar Kongerigets eneste Bank, uden andre Kon- 
kurrenter end nogle beskedne Sparekasser dels i Kjobenhavn 
(1820), dels i Odense (1816) og paa Holstejnborg (1810), 
den eldste af Landets Sparekasser, der dog paa Grund af 
Sparekassernes Bestemmelser ikke kunde udeve nogen Kon- 
kurrence af Betydning. Desuden raadede de kun over smaa 
Summer i Forhold til hele Landets Befulkning, saaledes i 1838 
over 2,142,000 Rdl. og i 1848 over 9,284,000 Ral. 

Sperger man nu da om, hvorledes Folk skaffede sig Ka 
pilaler, naar de behovede dem, saa er Svaret: «havde man 
selvy nogle, brugte man dem, og havde man ingen, henvendte 
man sig til Private.» Der fandtes vel iKjobenhayn Bankierer: 














458 


men de beskjeftigede sig mest med Handelsforretninger, og 
bleve sjeldent anmodede om at skaffe Penge til Folk i.Pro- 
vinserne. I Provinserne var der dengang mere end nu, da 
Forholdene udjevnes ved Samferdselsmidlernes Udvikling og 
den livlige Handelsforbindelse, hvori Alle staa til hinanden, en- 
kelle store Handelshuse, gjerne et i hver By, der saa at sige 
kommanderede hele Byen og stundum ejede det Halve af den. 
Disse Handelshuse vare paa engang Omegnens Kjobmend og 
Banker. De opkjeble alle Produkter fra Omegnen og til Gjen- 
gjeld fik saa Kunderne Lov til at heave Penge forud hos dem 
for Korn og andre Varer, som de saa efterhaanden leverede; 
og hos dem indestod atter Kundernes uanvendte Penge. At 
dette Forhold, der forevrigt endnu. af og til findes, om end 
sladigt i ringere Grad, var meget uheldigt, er indlysende. 
Disse store Handelshuse vare jo fuldkomment monopoliserede 
hver i sin Egn; thi dels megtede de mindre Kjobmend i Byerne 
ikke at indlade sig i Konkurrence med dem, dels turde de det 
ikke, og sely om de vovede det, maatte de snart bukke under 
lige over for den almeglige Modstander; hertil kom, at Land- 
boerne nu engang plejede at handle i den nermeste By og 
grumme nedig indlode sig paa at skifle Kjobstad og sege en 
fjernere By med deres Varer, hvor de saa forst maatte stifte 
Bekjendtskab med denne Bys Handelskonge. Endvidere gjorde 
de personlige Forhold i hej Grad sig gjeldende i uheldig Ret- 
ning. Thi holdt Chefen for Huset personligt ikke af den laan- 
segende Mand, blev der ikke givel noget Laan eller nogen 
Lettelse, og saaledes hindredes ofte driflige Folk i Fremgang; 
ligeledes udevedes der et betydeligt Tyranni over alle Smaa- 
kjobmendene, der, saa Jenge de lystrede, altid kunde haabe 
paa i Forlegenheder at stottes af Handelskongen; men_ vilde 
de ikke felge hans Raad, da var Hjelpen forbi, og dermed 
gjerne ogsaa Tilverelsen som Handlende der i Byen. 

Disse store Huse havde det saaledes ganske i deres Magt 
at bestemme Prisen der paa Egnen, og ved de Gjexldsforhold, 
hyori neslen allid, under de daverende trange Tider for Land- 
mendene, disse stode til de store Handelshuse, vare Landboerne 
















3 


' UW & ' 


© 


ws 








459 


aldeles afhengige afdem. Gik nu endelig engang imellem el saa- 
dant Hus fallit, lod der et Jammerskrig fra hele Egnen; thi nesten 
Alle vare indviklede i dels Forretninger paa en eller anden 
Maade, og Hamborgerne, hvormed disse Huse i Regelen iser 
stode i Forbindelser vare snilde nok ti] nesten allid i Tide at 
redde sig, saa at det var Egnen, der maatte betale Gildet, og 
tillige mest de af Egnens Folk, der mindst kunde taale det, 
saasom smaa Kjobmend, Bonder, Forpagtere og mindre Proprie- 
terer; thi de store Godsejere stode gjerne helt udenfor disse 
Forhold. 


Eftersom Aarene imidlertid bleve heldigere og Udviklingen 
tillog, begyndte man at blive kjed af Afhengigheden og folte 
tillige Trang til Instituter, der alene gjorde Handel med Penge 
og forskjellige Kredilmidler til Gjenstand for deres Virksomhed; 
men det er dog foerst efler de for hele vor Udvikling betyd- 
ningsfulde Aar 1848—50, at Oprettelsen af Pengeinslitulter faar 
nogel betydeligere Omfang her i Landet. 


For 1854 fandtes der kun, siger og skriver, 1 privat 
Bank her i Landet, nemlig Fyns Diskontokasse med en Aktie- 
kapital af 500,000 Rdl., oprettet 1846, og dette var endog af 
Mange bleven betragtet som et meget voveligt Foretagende, og 
kun 45 Sparekasser med et Indskud af 16,050,000 Rdl., samt 
8 Kreditforeninger. Med en Befolkning af omtr. 1,480,000 
Mennesker i 1854 udgjorde dette 1 Bank for 740,000 Menne- 
sker, 1 Sparekasse for 35,000 med omtr. 11 Rdl. Indskud pr. 
Individ og 1 Kreditforening paa 493,000 Mennesker. 


Endnu i nogle Aar var der kun ringe Udvikling; men nu 
naaede Virkningen af Guldstrommene fra Kalifornien os, og 
den deraf felgende Prissligning, livligere Omsetning i Forening 
med heldige Kornaar, og endelig -— sterk Spekulaltion, kaldte 
en Del Banker til Live, saa at vi, trods Krisen i 1857, her i 
Kongeriget i 1860 havde 17 Banker, 59 Sparekasser med el 
Indskud af 28,360,000 Rdl. og 3 Kredilforeninger. Med en 
Befolkning af 1,608,000 Individer er det 1 Bank for hvert 
94,000 Mennesker, 1 Sparekasse for hvert 27,000 Mennesker 













460 


med omtr. 18 Ral. Indskud pr. Individ og 1 Kreditforening for 
hvert 356,000 Mennesker. 

Krisen i 1857 standsede vel for en Tid Udviklingen, lige- 
som det ulykkelige Krigsaar 1864 med derefter felgende daar- 
lige Kornaar; men Trangen lil Banker og Sparekasser blev 
sterre og slerre med den stigende Udvikling og Virksomhed, 
og i 1870 var Antallet af Banker steget til 19, af Sparekasser 
til 168 med 59,246,000 Ral. i Indskud, og af Kreditforeninger 
til 7, hvilket med en Befolkning af 1,784,000 Individer giver 
1 Bank for 93,900 Mennesker, 1 Sparekasse paa hvert 10,600 
Mennesker og omtr. 33 Rdl. Indskud pr. Individ, og 1 Kredit- 
forening paa hvert 255,000 Mennesker. 

Efler 1870 har jo de sidste Aars ejendommelige og be- 
tydelige Udvikling i alle Retninger kaldet en Mengde ny Insti- 
tuter til Liye, saa at vi den 1ste Marts 1873 med en beregnet 
Folkemengde (1870 1,784,000, 1872 1,822,000, Tilvext i 2 
Aar 38,000, 1873 med beregnet Tilvext i 1 Aar 20,000) af 
1,840,090 Individer havde 34 Banker eller 1 paa hvert 54,120 
Mennesker, 8 Kreditforeninger eller 1 paa hvert 230,000 
Mennesker, og endelig — efter Stalskalenderen 1873 — 284 
Sparekasser med omtr. 70 Mill. Rdl. i Indskud eller 1 paa 
hvert 6,500 Mennesker og omtr. 38 Rdl. i Indskud pr. Individ. 


Disse 34 Banker vare felgende: 
Aktiekapitalens 


Bankens Navn. Oprettet. Sterrelse. 
1. Nationalbanken ....... 1818 13,376,200 Rdl. 
2. Fyns Diskontokasse..... 1846 1,000,000 — 
3. Kjebenhavns private Laaneb. 1854 1,000,000 — 
4. Diskonto-Institutet i Middelfart 1854 150,000 -- 
5. Maribo Diskonto- og Laaneb. 1854 250,000 — 
6. Disk.-, Laane- og Spareb. i 

RONEN e ces sgndl . 1854 175,600 — 
7. Randers Disk.-, Laane- og 

Sparebank abs 4 1854 109,300 — 


OP WENGE Bank SS prsvd ees Pee 1854 163,500 —- 





or 


rE YS OS 


Aktiekapitalens 
Bankens Navn. Oprettet. Storrelse. 

9. Hjerring Laane-, Spare- og 
Diskontobank. ...... 1855 133,600 Rdl. 
10: “‘Thikted Bank... .-. 6 1855 129,000 — 
11. Horsens Bank. ....... 1855 183,700 — 
12. Ribe Diskoniobank. ..... 1855 90,000 — 

13. Grenaa Spare-, Laane- og Dis- 
konlo-Instilut. 2... 2... 1856 22,000 — 
14. Slagelse Bank. ....... 1857 199,600 — 
15. Privatbanken i Kjebenhavn 1857 6,000,000 — 
16. Skive Banks .¢ 66.0004. 1857 108,300 — 

17. Kolding Laane- og Diskonto- 
Ranse f6% fi go deouiigil. 1857 200,000 — 
18. Industribanken i Kjobenhavn . 1862 921,400 — 
19. Nestved Industri- og Spareb. 1866 15,200 — 

20. Den danske Landmands-, Hy- 
pothek- og Vexelb.iKbhvn. 1871 6,000,000 — 

21. Faaborg Spare- og Premie- 
DARK ASP, LEG EIS 1871 10,000 — 
22. Aarhus Privatbank. ..... 1871 300,000 — 
23. Holstebro Bank ....... 1871 25,200 —- 
24. Dansk Arbejderbank. .... 1872 31,000 — 
25. Vestsjzllands Folkebank . .. 1872 50,000 — 
26. Svendborg Bank. ...... 1872 100,000 — 
27. Langelands Bank ...... 1872 75,000 — 
96; 'VardeiiBanks)! 063 ds i. cts 1872 50,000 — 
29. Herning Hede- og Diskontob. 1872 60,000 — 
30. Holbek Bank. ,...... 1872 200,000 — 
31. Ringkjobing Bank. ..... 1872 50,000 — 
32. Abelloft Bank. ....... 1872 15,000 — 
33. Fyns Folkebank. ...... 1872 100,000 — 
34. Kjobenhavns Handelsbank . . 1873 8,000,000 — 


461 





Jali 34 Banker med samlet Akliekapital til et Beleb af 
39,293,600 Rdl. 

Desuden havde flere af disse Banker oprettet Filialer, saa- 
ledes Naltionalbanken ji Aarhus, Privatbanken 2 i Kjobenhavn, 








462 


Arbejderbanken 1 i Lyngby og i Kjebenhavn og Landmands- 
banken 9 i Helsinger, Holbek, Nykjebing paa Sjezlland, Redby, 
Nykjebing paa Falster, Nyborg, Vejle, Kolding og 1 Filial i 
Kjobenhavn. 

Af Bankerne findes: 

Paa Oerne med Kjebenhavn 18 Banker eller med 
beregnet Folkemengde (1870 996,000 Ind., 1872 1,014,000 
Ind. Tilvext omtr. 18,000 i 2 Aar, derfor med Tilvext 9000 
i 1 Aar, 1873) 1,023,000 Indb. 1 Bank paa hver 57,000 
Mennesker. 

Paa MWerne uden Kjobenhavn 11 Banker eller med 
beregnet Folkemengde af (1870 815,000 Ind., 1872 831,000 
Indb. Tilvext omtr. 16,000 Mennesker i 2 Aar, derfor med 
Tilvext omtr. 8000 i 1 Aar) i 1873 omtr. 840,000 Ind. 1 
Bank paa hvert 76,000 Mennesker. 

I Jylland 16 Banker eller med beregnet Folkemengde 
af (1870 788,000 Ind., 1872 808,000 Ind. Tilvext 20,000 
i 2 Aar, derfor med Tilvext omtr. 10,000 i 1 Aar) i 1873 
818,000 Ind., 1 Bank for hvert 51,000 Individer. 

Det ses saaledes, al Jylland i Forhold til Befolkningen har 
flere Banker end Merne, men med Hensyn til Aktiekapitalens 
Sterrelse stiller Forholdet sig ganske anderledes, idet ingen af 
de jyske Banker har en storre Aktiekapital end 300,000 Rdl., 
medens Mernes Banker endogsaa fraregnet Kjobenhavns Banker 
ere storre i Almindelighed. 

Da Banker og Sparekasser, i alt Fald her hjemme, ligne 
hinanden meget med Hensyn til deres Virksomhed, — hvilket 
imidlertid er mindre heldigt, da Sparekasser i Saerdeleshed 
burde beflille sig paa Sikkerhed med Opgivelsen af hoj Rente 
og Disponibilitet, da det er Smaafolks Penge, de sidde inde 
med, for hvem en sikker Rente er vigtigere end ojeblikkelig 
Dispositionsret og en stundom hej Rente med Udsigt til for en 
Afvexlings Skyld slet ingen at faa —, kan vi sige, at vi 1872 
her i Landet havde 220 Banker og Sparekasser eller 1 Institut 
for hvert 8,300 Mennesker. De 8 Kredilforeninger, der fandtes 
her 1872 havde — i Folge Statskalenderen af 1873 — ud- 












( Wu 


ba =] 














463 






stedt Obligationer til et Belob af 46,141,500 Rdl., hvortil kom 
Hypothekobligationer udst¢dte af Landmandsbanken til et Beleb 
af 600,000 Ral. 


Samles den hele Fremstilling i nedenstaaende Tabel, vil 
Fremgangen og Udviklingen nemmere blive synlig. 


















































1854. | 1860. 1870. 1872. 1873. 
| 

Banker |. 2 17 19 33 34 
ae a 
puiedinsnie 45 59 168 188 284 
ag fi en ee era mero se 

pr. Ind. | Pr. Ind. || pr. Ind. ts eB ME keys a 
~— Indsh.| choo 28,360000 |/59,240006 66,340000 | 70,000000 Rd. 
oa ee es a Ge 
Pr. Individ totuns 536000 shinee 208000 | 230000 




















i 





Foruden disse Instituter beskjeftige iser i Kjabenhavn en 
Del sig med Vexeler- og Bankierforretning; saaledes fandles 
1873 i Kjobenhavn 25 Vexellerer, 31 Vexelmeglere og 18 


Vare- og Vexelmeglere. 


Det vil saaledes vere indlysende, at 


om vi end her hjemme i lang Tid stode betydeligt tilbage med 
Hensyn til vor Udvikling af Banker, Sparekasser og Kreditan- 
Staller, ere vi i de sidste Aartier fulgte serdeles godt med, og 
saafremt ikke serdeles Uheld ramme Landet, maa det antages, 
at en fortsat Udvikling af disse for hele Landets skonomiske 
Fremgang nytlige Instituter vil vedblive ogsaa i Fremtiden. 


l—v—i. 








464 


Citys Befolkning. En Korrespondent fra London til 
«Frankf. Zeit.» henleder Opmerksomheden paa det interessante 
Fenomen, som i Felge de sidste engelske Folkelezllinger viser 
sig ved Siden af Londons sterkt lillagende Befolkning — nem- 
lig Citys aftagende Befolkning. I Aaret 1631 henvendle den 
engelske Konge i Anledning af en forventet Dyrtid en Opfor- 
dring til Londons Lord Mayor om at tilvejebringe Oplysning 
om, hvor stort et Antal Munde der vel kunde vere i Londons 
City, og den i den Anledning foretagne Telling af «Mend, 
Kvinder og Bern» udvisle da, at der «indenfor Murene» levede 
71,029, «udenfor Murene» 40,579 Indbyggere, i Alt altsaa i 
hele City 111,608 Beboere. I indeverende Aarhundrede have 
de sukcessive Folketezllinger udvist felgende Befolkning i City: 


1801: 128,269 
1811: 119,655 
1821: 124,137 
1831: 122,491 
1841: 123,563 
1851: 127,869 
1861: 112,063 
1871: 74,897 


Medens allsaa Befolkningen herefter fra 1801—51, om 
end med nogle Svingninger, har holdt sig temmelig uforandret, 
er den i de sidste 20 Aar aftaget i en paafaldende Grad, 
fra 1851— 61 med nesten 16,000 og i det sidste Tiaar 
endog med mere end 37,000 Indbyggere eller netop en Tre- 
djedel af Folketallet i 1861. 

Denne paafaldende Tilbagegang i Befolkningstallet har sin 
Grund deri, al Cily mere og mere blot bliver til et midlertidigt 
Opholdssted til Besorgelse af Forretninger og bestandigt mindre 
bliver et egentligt Vaaningssted. Byen antager mere og mere 
Karakter af en Bors, der ved Middagstid er pakfuld af Menne- 
sker og om Natlen er tom. Allerede 1866 har Magistraten 
ladet anstille en szrlig Undersegelse over, hvor mange Per- 
soner der uafhengig af deres Bosted have deres daglige For- 
retningslokale i City (som Kjobmend, Fabrikanter, Advokater, 








465 


Handelsbetjente osy. osv.) og fandt, at dette var Tilfeldet med 
170,133 Personer, som ikke boede der, saa at Cily om Dagen 
havde en Befolkning af i Alt 282,000 Indbyggere, om Natten 
kun 112,000. Endvidere blevy der anstillet Undersogelse om, 
hvor mange Personer der, uden at have egentligt Ophold i 
City, iDagens Leb indfinde sig der for at beserge Forretninger, 
gjore Indkjeb o. Lign., og man fandt, al dette var Tilfeldet 
med omlr. 729,000 Personer. I de siden da forlebne 7 Aar 
er dette Tal utvivlsomt voxet ikke ubetydeligt, og man ter 
maaske nu anlage, at den «Million», som Kjebenhavn forgjeves 
ventede paa under hele Udstillingstiden ifjor, daglig indfinder 
sig i Londons Cily, hvis egentlige faste Befolkning kun er halv 
saa stor som Kjebenhavyns, og hvis Dagbefolkning kun er om- 
trent '/¢ Gang sterre end Kjobenhayns (inkl. Forstederne). 

En Aarsag, som har bidraget sterkt til Formindskelsen af 
Citys Befolkning, er den Nedrivning af et stort Antal gamle 
Huse, som have maattet give Plads dels for Udvidelsen af 
gamle eller Anleget af ny Gader, som den fra Blackfriars 
Bridge til Mansion House, dels for Bygning af Torvehaller, dels 
for Opferelsen af de umaadelige og pragtfulde Jernbanebyg- 
ninger, som lig Paladser rage op over de omgivende Huse. 
Paa den anden Side muliggjer netop disse forskjellige Anleg 
og serlig de sidste den Adskillelse imellem Bolig og Forret- 
ningslokale, som i de senere Aar har fundet Sted efter en 
stedse mere udstrakt Maalestok. Det er — siger Korrespon- 
denten — ved de Jernbaneforbindelser, som i alle Retninger 
lette Samkvemmet imellem det Indre af London og dens For- 
steder, gjort muligt for en Befolkning af nesten 4 Millioner 
at trenge sig sammen i en eneste By, saa at Grundene i 
dennes Midte nesten bogstavelig er lige saa mange Guldstykker 
verd, som der udfordres til at bedekke dem, uden at der dog 
i mindste Maade er Tale om Vaaningsned som i de sterre 
tyske Byer. Her i Kjobenhavn have Sporvejene i de senere 
Aar bidraget belydeligt til at lelte en lignende Udvikling; det 
vilde vere enskeligt, om man i Tide var betenkt paa dels ved 
passende Jernbaneanleg, dels ved hensigtsmessige Fartplaner: 
og lave Taxler al gjore det muligt for enhver Forretningsmand: 

30 








466 


at bo ikke blot i en afsides Forstad, men endog i fuldkom- 
ment fri og landlige Omgivelser. 


Norges Handel i 1871 (Norges officielle Statistik udgiven i 
Aaret 1873). Norge indferte i 1871 Varer for et Belob af om- 
trent 51 Mill. Rdl.s Verdi, men udferte kun for lidt over 40 
Mill. Rdl.; denne Underbalance af 10 Mill. dekkedes imidlertid 
fuldstendig ved den udstrakte Fragtfart, der indbragte Landet 
en Bruttofortjeneste af 38 Mill., og med Fradrag af de 16 Mill. 
Skibsfartsudgifter en Nettofortjeneste af 22 Mill. Rdl. Tager 
man endvidere Hensyn til Fortjenesten ved fremmede Rejsendes 
Forbrug i Norge, til Indtegter af Kapitaler, der ere anbragle 
i Udlandet, til Tabet ved Emigrationen, ved Statsgjeldens For- 
rentning osv., kommer man til det Resultat, at Norges Han- 
delsbalance i 1871 udviser et Overskud af omtrent 8 Mill. dansk. 

Handelsbalancens Overskud var 

i 1865... -+ 38,400,000 Rdl. dansk. 
1866 ... + 6.800,000 — — 
1867 ... = 20,000 — — 
1868 . . . + 5,000,000 — a 
1869 ... + 7,200,000 — — 
1870 ... + 5,800,000 — —- 
1871 ... + 8,000,000 — — 

Fra 1865 til 1868 forverredes altsaa Landets Status be- 
tydeligt, og disse 4 Aar gave en samlet Underbalance af ne- 
sten 9 Mill. Rdl., men de tre sidste Aar have givet et glim- 
rende Resultat, og deres Overskud, omtrent 21 Mill. Rdl., er 
mere end dobbelt saa stor som de foregaaende Aars Under- 
balance. 

Af Landets samlede Udgifter ti] Udlandet anvendles om- 
trent 41 Mill. Rdl. til Indkjob af Forbrugsgjenstande, 
nemlig til Fedemidler omtr. 30%/2 Mill., til Beklednings- og Toi- 
letgjenstande 7'/g Mill., til «Husgeraad og Husfornedenheder» 
(f. Ex. Haar, Fjer, Tapetpapir, Jord- og Lervarer, Gryder, Kak- 
kelovne, Ure osv.) 3,4 Mill., til «aandelige Fornedenheder» 
{Beger, Kunstgjenstande etc.) 600,000 Rdl. Til Produktions- 
midler af forskjellig Art (Raastoffer, Redskaber, Skibsforneden- 








467 


heder m. M.) anvendtes 25 Mill. Rdl. Til Forrentning af den 
udenlandske Gjeld og andre Udtellinger til Udlandet medgik 
4,2 Mill. Rdl. 

Vende vi os dernest til Indtegtssiden og undersege paa 
hvilken Maade de Belob, der anvendtes paa den ovennevnle 
Maade , ere bragte til Veje, da viser det sig, at Udforselen af 
Produkter fra: 


Jordbrug og Fedrift indbragte . . 1,620,000 Rdl. 
Skovdrift og Treindustri - . - 16,180,000 — 
Sezl- og Hyalfangst samt Jaglk —- .. 480,000 — 
Fiskeri — .. 17,060,000 — 
Uforarbejdede Mineralier — . . 1,200,000 — 
Forarbejdede do. —, .. 1,180,000 — 
Spinde- og Veveindustrien oo one 920,000 — 
Andre Industrigrene — .. 1,060,000 — 


Endvidere indbragte: 
Gjenudforselen af fremmede Varer... . 680,000 — 
Skibsfartsudbyttet wat. 9 37,800,000 — 
Det samlede Belob af Indforselstold var 5,070,000 Ral. 
dansk, Afgiflen af den indenlandske Brendevinslilvirkning afgav 
et Belob af 1,396,000 Rdl. Forbruget af Brendevin var i 1871 
5'%o Pot pr. Individ, medens der i Danmark bruges omtrent 19 
Potter pr. Individ, altsaa 3 a 4 Gange saa meget; det er vel 
rimeligt, at dette staar i Forbindelse med den Omstendighed, 
at Brendevinsafgiften i Norge er omtrent 17 Sk. pr. Pot, i 
Danmark kun 5 Sk. pr. Pot; men for storste Delen skyldes 
det dog maaske den storre Velstand blandt vore Bonder. 
Hvorledes Forbruget af Kolonialvarer stiger med den til- 
tagende Velstand og Udvikling viser folgende interessante Oversigt. 
I Norge forbrugtes pr. Individ: 
af Kaffe. Sukker. Sirup. Tobak. 
i Aarene 1821—25 ..0,9 Pd. 1,6 Pd. 0,6 Pd. 1,3 Pd. 


26420256). aye ogee ly grees) pga 
1-0. t9—~— — Se" ew 
1866490'4 Gib 2 Vege gyal gH 

POT SOR a Ee a 


I Danmark bruges mindre Kaffe, nemlig kun 4,9 Pd. pr. 
30° 








468 


Individ, og lidet mere Tobak, nemlig 2,3 Pd. pr. Individ; af 
Sukker bruge vi derimod 20 Pd. pr. Individ, allsaa mere end 
dobbeli saa meget som i Norge. 


Menneskehedens Religionsbekjendelser. Statistikeren Kolb 
har udregnel, at den hele Menneskehed fordeler sig til de for- 
skjellige Religioner paa felgende Maade: 


Kristne. Ikke Kristne, 
Romersk-katholske . 192 Mill. Muhamedanere. .. 84 Mill. 
Protestanter. .... 108° — ia Npder? kei. 6 — 
Gresk-katholske. .. 80 —  SaakaldteHedninge. 770 — 
Andre Krisine. .. . 10 — 

i Alt . . 390 Mill. i Alt . . 860 Mill. 


ee EE 
1 Alt 1250 Mill. Mennesker, 


Af den hele Menneskehed er alltsaa ikke en Gang en 
Tredjedel Kristne. Af de ikke kristne Religioner teller Buddah- 
ismen det langt overvejende Antal, sandsynligvis henimod 500 
Mill. Tilhengere, allsaa langl mere end samilige kristne Kon- 
fessioner tilsammen. 

Af Evropas henimod 300 Mill Mennesker er 144 Mill. 
romersk Katholiker, henimod 68 Mill. Protestanter, lidt over 
68 Mill. gresk-katholske, 1 Mill. andre Kristine, noget over 4 
Mill. Jeder og 64/2 Mill. Muhamedanere, 


Pengemarkedet. 
Kjobenhavn d. 23de Maj 1873. 
Siden vor sidste Beretning have Udlandets Borser veret 
Gjenstand for flere belydelige Begivenheder; men alle maa de 
dog trede i Skygge for den i Voldsomhed enestaaende Bors- 
krise i Wien. Den uhyre Svindel, der her i lengere Tid er 
bleven dreven, de skandalose Misbrug, «die Griinderei»*) har 








*) Den ostrigske Regering har i det sidste Aar givet over 200 Kon- 
cessioner til ny «Giindungen», hyilket nu bebrejdes den; men 
den svarer som Undskyldning, at den har afvist over 600 Be- 
gjeringer. 








469 


fremkaldt, havde vel gjort det sikkert og vist, at en Krise 
maatte indfinde sig. Men om den end alt for lenge siden 
er bleven forudset og forudsagt, var man dog ingenlunde for- 
beredt paa den, da den endelig kom, Man havde haabet, at 
den dog endnu vilde lade lidt vente paa sig, og at den ikke 
netop vilde indfinde sig paa et saa serligt uheldigt Tidspunkt, 
samtidig med Verdensudstillingen. — Allerede i de forste Dage 
af Maj begyndte man al merke Symplomerne, idet der indtraf 
flere meget betydelige Falliter; men Fredagen d. 9 Maj naaede 
Paniken dog sit Hejdepunkt. Det var Efterretningen om, at 
det store Hus Pestchek, hvis Kredit ansaas for klippefast og 
hvis Formue ansloges i millionsvis, havde standset sine Be- 
talinger, der bragte fuldstendig Stilstand i alle Forretninger, 
der drev Fortvivlelsen op til det Hojeste, ja som fremkaldte 
ligefremme Voldsgjerninger. Af alle Beretninger fremgaar, al 
denne Krise er den voldsomste, man hidtil har set, og Krisen 
i 1869 betegnes som en Bagatel i Sammenligning med den 
nerverende. Vi skulle imidlertid ikke her gjentage alle de 
sergelige Enkeltheder, der maa vere Leserne bekjendte fra 
Dagbladene. Vi skulle kun minde om det Allervigligste, nemlig 
at Regeringen har taget sin Tilflugt til det meget farlige Middel: 
en Suspension af Bankakten. Det var nemlig blevet klart, at 
den Hjzlpefond paa 20 Millioner Gylden, flere Banker havde 
besluttet at skyde sammen, kun vilde forslaa lidet, og at der 
maatie ganske anderledes energiske Midler til, hvis man vilde 
forhindre Borskrisen i at udvide sig til en almindelig Handels- 
krise. Regeringen udstedte derfor d. 13 Maj en Forordning, 
hvori det hedder: «Nationalbanken bemyndiges til at diskontere 
Vexler og laane mod Hypothek uden at vere bunden til det i 
Loven af 18 Marts 1872 fastsatte Belob af emilterede Bank- 
noter.» Denne Foranstaltning modtoges i mange Borskredse 
med Jubel, medens den af Andre kriliseredes sterkt. Det for- 
menes saaledes, at det navnlig vil vere Spekulanterne og 
Svindlerne, der ville komme til at drage Fordel af den, medens 
der vil paafores de erlige Borgere Tab ved en overdreven 
Seddeludstedelse. Man havde netop haabet snart at kunne 
blive den Agio paa de gstrigske Papirpenge, hvormed man nu 








470 


saa lenge har veret plaget, kvit; men saa kommer Bankak- 
tens Suspension og forhindrer det! I QOstrig var der den iste 
Maj ved Siden af 329 Mill. Gylden i. Banknoter over 378 
Mill. Gylden i Statsnoter i Cirkulation. Men allerede d. 16 
Maj meldes der, at der da — kun tre Dage efler Suspensio- 
nen — var udstedt Noter udover det lovbestemte Maximum, 
saa at Suspensionen allerede da var i faktisk Virksomhed. 

Endnu kan der ikke haves nogen begrundet Mening om, 
hvilken Indflydelse Krisen vil faa paa de andre Berser. Den 
har bragt mange Papirer til at dale betydeligt, den har bragt 
Uro og Aingstelse paa Boerserne, men om den vil faa nogen 
af dem til at falde, kan i ethvert Tilfelde ikke vides for Maa- 
nedens Slutning. — For Berlins Vedkommende er der dog 
flere efter Omstendighederne ret heldige Forhold, der maa 
tages i Betragtning. Saaledes var det et Held, at Krisen ind- 
traf i Maanedens Begyndelse, inden man endnu hayde paataget 
sig rel mange Engagements pr. ullimo. Fremdeles havde man 
her alt i nogen Tid spekuleret a la baisse, og man _ havde 
forholdsvis veret lidt varsommere med ny «Griindungen». 
Endyidere skal den franske Regering have taget Bestemmelser 
med Hensyn til Krigsskadeserstatningens Udbetaling, sigtende til 
saa vidt muligt al skaane Tyskland. Den «Velsignelse», de 
fem Millarder skulde bringe Tyskland, har jo veret meget tvivl- 
som, og det er en bekjendt Sag, at de tvert imod have bragt 
delte Land i en betydelig Forlegenhed. Da nu Frankrig er 
interesseret i, at det ikke gaar med Berlin som med Wien, har 
det beslutlet herefler at udbetale en betydelig Del ikke som 
hidtil med Vexler men i Guid. Af de i Juni forfaldende 250 
Millioner skulle saaledes mindst 200 betales i Guld og Resten 
i Banknoler. — Den preussiske Bank satle, lige for Krisens 
Udbrud, sin Diskonto op fra 5 til 6 pCt. 

Medens Hamburg naturligvis ligesom Berlin har folt sig 
sterkt berert af Wienerkrisen, har den franske Bers derimod 
ikke taget synderlig Notice heraf. I Frankrig er der nu maa- 
ske heller ikke saa megen Grund til at befrygte en lignende 
Krise, da der her i de sidste tre Aar ikke har kunnet vere Tale 
om ny industrielle Foretagender. Svindelen har her manglet 








471 


den Nering, den har haft i Tyskland og @strig. Derimod er 
der her en anden ikke mindre stor Fare: den politiske Stilling. 
Hvor liden Tillid der haves til den nuverende Tilstand, ses af 
det forholdsvis betydelige Fald i Rentes, den radikale Barodets 
Valg d. 27 April foraarsagede. Naar en saadan Omstendighed 
kan faa Borsen til at vakle, saa synes det dog at vise, at 
Kreditten ikke er saa overmaade stor. . Den Kurs, til hvilken 
3 pCts.s Rentes nu noteres, er omtrent den samme som den, 
til hvilken de under Kommunen noteredes i de store franske 
Byer (Pariserborsen existerede den Gang ikke). — Der er nu 
fremkommet ret interessante Oplysninger om, hvilken bekostelig 
Sag det er at optage saadanne store Laan, som Frankrig har 
gjort i de sidste Aar. Hvad 3-Milliardlaanet angaar, kunne 
Tallene endnu ikke angives med fuldkommen Nojagtighed, men 
der paaregnes en Tolaludgift paa mindst 145 Millioner Francs. 
2-Milliard!aanet har derimod foraarsaget Udgifter til et Total- 
belob af 117 Millioner Fr. eller nesten 6 pCt. af Kapitalen. 
Heraf gaar 1% Mill. til «le personel» o: Agenter, Kontorbe- 
ijente osv., 700,000 til «le matériel», saasom Trykningsom- 
kostninger osy., 27/4 Mill. til Vexelkurs og Transportomkost- 
ninger, 58 Mill, til Diskontering og 29 Mill. til Kommission. 

I England er Bankdiskontoen i flere Repriser bleven sat 
op fra 4 til 6 pCt., og desuagtet tror «Economist», at den 
burde settes endnu hojere til Vejrs. En Reservebeholdning 
paa 10 Mill. L. St. maa, under de nuverende Forhold, anses 
for alt for lav. Efler at den franske Bank har ophert at be- 
tale med Melal, maa England faktisk anses for Evropas eneste 
mere betydelige Guldmarked. Navnlig denne Omstendighed, 
mener det neynte Blad, maa opfordre Banken lil den storste 
Forsiglighed. — Fra the Clearing-House er den 6te aarlige 
Beretning udkommen, og den viser folgende Resultat: I 1872 
—73 belob Omsetningerne 6,003,335,000 L. St., hvilket var 
644 Mill. L. St. mere end i 1871—72, eller omtrent 12 pCt., 
og sidstnevnte Aar havde dog udmerkel, sig ved sine ualminde- 
lig store Omsetninger, idet de da var 1341 Mill. L. St. eller 
30 pCt. mere end i1870—71. I 1839 belob Omsetningerne 
kun 940 Mill. L. St. Hvilken Betydning denne Institution har 
faaet for det engelske Pengemarked, ses let. 








472 


Hvad de ovrige evropeiske Lande angaar, saa ere de 
finansielle Forhold i Spanien i den mest fortvivlede Stilling. 
— Fra Petersborg er der to Gange kommet Eflerretning 
om Diskontonedsettelse. — Fra Odessa meldes en Penge- 
krise, hvorom ngjere Efterretninger dog savnes. — Hvorledes 
Diskontonoteringerne i de ledende Banker have beveget sig, 
vil ses af felgende Tal: 


30 April. 20 Maj. 30 April. 20 Maj. 
London 4 pCt. 6 pCt. Amsterdam 4 p(t. 5 pct. 
Paris 5 — 5 — Antwerpen 41/9— 51/2 — 
Wien 5 — 5 — Hamburg 5 — 6a7 — 
Berlin 5 — 6 — St. Petersborg 61/2 — 5 — 


Ogsaa den danske Nationalbank har felt sig opfordret 
til at heve sin Diskonto, uagtet det danske Marked dog ikke 
har lidt af Pengeknaphed. Den 17 Maj hevedes den til 4%/o 
a 5 pCt., medens den til da kun havde verel 4 a 4%/o pCt. 
Vor Bors har heldigvis vist mere Fasthed end de tyske, skjont det 
dog ikke kunde undgaas, at Efterretningerne fra Wien ogsaa 
her maatte sve en trykkende Indflydelse. Det var dog kun en 
enkelt Dag (d. 10 Maj), at der fandt forcerede Salg Sted i 
sterre Omfang, og Stemningen har alter senere bedret sig. — 
Vexelkursen pr. 100 Mark tysk Rmt. og pr. L. St. have siden 
vor forrige Beretning beveget sig som folger: 











Tysk Rmt. Sterling. 
k. S. 3 Md. k. S. 3 Md. 

Rd.| 8 | Rd.| & || Rd.| B | Rd.| B 
BE MMUN IL is ex 6 sas 5 16 44 | 48 | 43 | 92] 8 | 95] 8 | 86 
NE a ae Ae 44} 48 | 43/92] 8 | 95) 8 | 86 
BS PEI so sidiss si sta Ble 44152) 44] 4 8 | 95] 8 | 86 
ae ee oeoee- | 44] 56] 44] 8] 8 | 95] 8 | 86 
PONS i686 os wise cae 44) 56 | 44] 8 8 | 95] 8 | 86 
ee ee o---f 44/60; 44] 41 8 | 95] 8 | 86 
(IS Seer 44} 60] 44] 4]| 9 »| 8 | 85 
Jil oar eh fest ie ae Fak 44|} 68 | 44] 4] 9 »| 8 | 85 
BO Me aes oi, oe eet 467721 :48 | ST (9 1} 8 | 85 
































473 


«Det store nordiske Telegrafselskab» har forelaget en be 
tydelig Udvidelse af sin Akliekapilal, idet der nu udstedes 
25000 ny Aktier 4 90 Rdl. Det tilbydes Selskabets Aktio- 
nerer at overlage dem til Pari, saaledes at man er berettigel 
til at faa 1 ny Aktie for hver 5 eldre, og Betalingen erlegges 
i 5 Rater. — Et andet Aktieforetagende, der i den seneste Tid 
er fremstaael, har ti] Formaal at overtage den Prior’ske Hayn 
med tilhorende Areal, hvor der agles opfert et Komplex af 
Fabrikker. Man har forelebig tenkt at anlegge et slorre @l- 
bryggeri for Exportel, et Glasverk til Fabrikation af de til 
Bryggeriel nedvendige Flasker, en Svovisyrefabrik og en Ged- 
ningsfabrik. Kapilalen udgjer 1 Mill. Rdl., og tegnedes strax. 


Inden vi forlade Danmark, maa der endnu mindes om den 
nordiske Mentkonventions Skebne. Efler at Konventionen og 
den dertil sig sluttende Mentlov var bleven vedtaget af den 
svenske og danske Rigsdag, blev den, som bekjendt, med 
nogle faa Stemmers Majorilet forkastet af det norske Storting. 
Danmark og Sverig bleve imidlertid enige om at indskrenke 
det nordiske Mentforbund til et svensk-dansk, idet det dog for- 
beholdtes Norge senere at slutte sig herltil. Den danske Ment- 
lov er udkommen den 23de Maj, og saaledes er denne vigtige 
Sag endelig afgjort. 


Vende vi os til Slutning til Amerika, da ere Forholdene 
heller ikke der meget opmuntrende. Markedet, der alt i lang 
Tid har lidt af Knaphed, trykkedes end yderligere ved den 
store Allantic-Banks Fallit. De dyre Penge have imidlertid ikke, 
hvad man skulde have ventet, bragt Priserne til at falde, lige 
saa lidt som Papiret er bragt paa Niveau med Metallet. Sam- 
tidig med at Bankernes Reservefond i de senere Aar have veret 
i en foruroligende Aflagen, have deres Laan og Diskonteren 
taget til i en nesten endnu sterkere Grad. Dette gjelder dog 
aldeles overvejende Bankerne udenfor New-York. Eflerfelgende 
Tal ville vise, hvorledes Bankerne siden 1866 have udvidet 
deres Forretninger og indskrenket deres Reservebeholdning: 








AT4 


Diskontering Reservebehold- 

og Reserve- ningens Forh. 

Laan. beholdning. til Laanene. 

Januar 1866 . 500,4 Mill. Doll, 204,7 Mill. Doll. 40,9 pCt. 
— 1867 . 6084 — — 203,22 -- — 33,4 — 
— 1868 . 6166 — — 1825 — — 29,6 — 
— 1869 .645 -- — 1722 — — 26,7 — 
— 1870. 6889 —- — 1824— — 26,5 -— 
Debr. 1870 . 7221 — — 1487 — — 20,6 — 
Febr. 1872 . 835,22 — — 137,3 — -- 16,4 — 
_ 1873 . 9088 — — 1351 — — 14,9 — 


Ligesom Skandinavien og Tyskland saaledes har Nord- 
amerika ogsaa haft sine Forhandlinger om Mgntvesenet, hvis 
Resultat er bleyet «the Coinage Act of 1873.» De vig- 
tigste Bestemmelser heri ere folgende: Fra den isle April 1873 
have ogsaa de Forenede Statler sluttet sig til de Lande, der 
have en enkelt Guldmentfod. Fer 1853 havde de Forenede 
Stater kun Selvfod og Guldets Forhold til Selvy var sat som 
16 til 1; {fra 1853—1873 var der faktisk kun Guldfod, om 
der end legalt var dobbelt Montfod, og Forhold mellem Guld 
og Soly var da fastslaaet til 14,883 til 1; fra April 1873 skal 
der derimod kun vere enkelt Guldfod og Forholdet er nu 
14,9539 til 1. Guldmenterne forandres forevrigt ikke, men 
Gulddollars’en paa 25,8 gr. Troy-Vegt gjeres til Montenhed. 
De Forenede Statler skulle have felgende Selvmonter: en Trade- 
Dollars, en Half-Dollars (eller 50 Cents), en Quarter-Dollars og 
1 Dime (eller 10 Cents). Trade-Dollars’en skal have 420 gr. 
Troy-Vegi; Half-Dollars’en skal veje 12'/o grams; Quarter- 
Dollars’en og Dime’n henholdsvis Ne og 1/5 heraf. De neynte 
Monter skulle kun vere lovlig Betaling for i det Hojeste 5 
Dollars. Trade-Dollars’en er kun beregnet paa den udenlandske 
Ilandel, navnlig med Kina og Japan. Meningen med Foran- 
dringen i de andre Monters Vegt er at bringe dem nermere 
de evropeiske Menter: Half-Dollars’en bliver saaledes i Vegt 
lig 2'/o Solvfrane, Quarter-Dollars’en lig 14/4 og Dime’n lig 4/2 
Selvfranc. Om dette imidlertid kan betragles som et stort 
Skridt henimod «the internationalism» af den amerikanske Ment, 








475 


er dog vist tvivisomt. Hvad endelig Slagskalten angaar, saa 
er den for Selvets Vedkommende ikke bleven fastslaaet defini- 
livt. Derimod er der paa Guldet lagt en Slagskat af 4/5 pCt.; 
men hertil maa fejes det undertiden ikke saa ganske ringe 
Rentetab, der lides ved, at Guldet maa henligge i lengere Tid 
i Menten for at vente paa at blive udmentet. 


Bibliografi. 

Bamberger, Die Arbeilerfrage unter d. Geschichtspunkle des 
Vereinsrecht. (359 S.). Stuttgart. 

Goltz, Die sociale Bedeutung d. Gesindeswesens. (64 S.). 
Danzig, Kafemann. 

Schafle, Dr. Alb. Eberh. Frdr., Das gesellschaftliche System 
der menscblichen Wirthschaft, e. Lehr- u. Handbuch der 
ganzen polit. Oekonomie, einschlisslich der Volkswirthschafts- 
politik u. Staatswirthschaft. 3. durchaus neu bearb. Aufl. 
in 2 Bdn. gr. 8. (XXXVIII, 296 u. 604 S.). Tiibingen, Laupp. 

Helwig, Dr. A., Beilrige zur Mortalitats- Statistik der Stadt 
Mainz von Anfang dieses Jahrh. bis incl. 1872 gr. 4. (12 
S. m. 7 Tab.). Mainz, v. Zabern. 

Tauber, J. N., Statistisches Handbitichlein u. populérer Weg- 
weiser durch alle Lander der Erde. 1. Hft. 8. (72 S.). 
Wien, (Briider Winter). 

Wiirtemberger, Die gegenwartigen Agrarverhalinisse Russ- 
lands. (90 S.). Leipzig, Dunker & Humblot. 

Annuaire des banquiers el agents de change de France et 
des principales villes de |’étranger. 1873. In-8. Sandoz 
et Fischbacher. 

Boissonade, Gustave, Hisloire de la réserve héréditaire et 
de son influence morale el économique. In-8. Guillaumin 
el Cie. 

Naz, -G., Le Paupérisme et son reméde. In-8. A. Durand 
et Pedone-Lauriel. 

Golovine, Ivan, L’Internationale sous le rapport économique, 
politique et social. In-8. A. Ghio. 





476 


Orléans, Louis-Philippe-Albert d’ (comte de Paris). — De 
la Situation des ouvriers en Angleterre. In-8. Michel 
Lévy fréres, 

Taine, H., English Positivism: A Study of John Stuart Mill. 
2nd ed. Post 8vo pp. 134. Williams & Norgate. 

Dick, A. H., Outlines of Polilical Economy. 12mo pp. 160. 
Collins, 

Chambers, G. H., Everybody’s Question; or, a few words 
on Banking and Currency. 3rd ed., 9vo, sd. E. Wilson. 

Ouvry, Col. H. A., Stein and His Reforms in Prussia with 
Reference to the Land Question in England; and an Appen- 
dix, containing the Views of Richard Cobden, and J. S. 
Mill’s Advice to Land Reformers. 8vo, pp. 208. Kerby & 
Endean. 

Wren Hoskyns, A catechism of the English land system. 
London, Cassell. Petter & Galpin. 

Sandwith, The land and the landlordism. London. Kerby 
& Endean. 

Mooney, Who owns the land? Dublin. J. Mullany. 

Macdonell, J., The land question with particular reference 
to England and Scotland. London. Macmillan. 

Sverigs officiela statistik i sammendrag. (76 S.) Stockholm. 
C. A. Norstedt & Soner. 

Norges Handel i Aaret 1871. Kristiania. 

Norges Skibsfart i Aaret 1871. Kristiania. 

Statistisk Tabelverk, 3 R. 24 Bd. Kreaturtellingen i 
Danmark 1871. Udgivet af det stalistiske Bureau. 


Rettelser. 
S. 345 L. 2 f. n.: sydvestlige, les: sydostlige. 
- 368 L. 13: 100 Syersker, les: 1000 Syersker. 
- 374 L. 4 f. n.: hele Storbritanniens, les: Englands og Wales's. 














