Nationalokouomisk Tidsskrift, 


Maanedsskrift 


Samfundsspergsmaal, Skonomi og Handel. 


Udgivet af 


Y. Falbe Hansen og Will. Scharling. 





Fjortende Bind. 





va 
SSE 


\C) 


Kjebenhavn. 
PB. G. Philipsens Forlag. 


1879. 








Bianco Lunos Kgl. Hof-Bogtrykkeri. 





- Indhold. 


Forste Hefte. 


Kvindesagen 1871 —79. I. Religiose Retninger. II. Sporgsmaal 
paa Dagsordenen. Af George V.Manicus.. 

De tyske Forskuds- og Kreditforeninger og den lille Bedrift. Af 
P. Chr. Hansen 

Den tyske Toldsag. II. Foreningen for Socialpolitik og Toldsagen 

Den mathematiske Methode og Nationalekonomien (Prof. Dr. 
B. Weiss) . . 

Smaa seemeadidens : Statsvidenskabelige Falkultet og ini 
(Prof. Dr. H. Matzen) 

Til Medlemmerne af Nationalokonomisk Forening. . 

Bibliografl ... 


Andet Hefte. 

Hostens Verdi. Af Prof. Dr. Will. Scharling 

Kvindesagen 1871—79. III. Berliner-Konferencen; Dr. Dihring; 
Em. du Mont. IV. Louise Bichner; Kongresserne. Af George 
V. Manicus . 

Den tyske Toldsag. Ul. Tarifen af 15.Juli.. 

Korntold—Kornproduktion—Kornhandel. Ved A.P......+.+% 

Den danske Hartkornsbeskatning. (Prof. Falbe Hansen i «Danm., 
Statist. ») 

Norges Udenrigshandel 

International Ret (Prof. Cohn) 


Tredje Hefte. 


Amerika. |. Arbejderbevegelser i de Forenede Stater. Af Aleksis 
Petersen 

Kvindesagen 1871—79. V. Bevegelsen i Holland. VI. Universi- 
teter og Skoler VII. Andre Former; Skyggesider; Slutning. 
Af George V. Manicus 

Reaktionen i Tyskland (Dr. Barth) . . 





Fjerde—femte Hefte. 

Skibsfarten og Skibsafgifterne. Af Prof. Falbe Hansen. . 

Nogle Resultater af den mathematiske Methodes Anvendelse paa 
Handelsstatistiken. Af Konsulenten for det Store Nordiske 
Telegrafselskab, Overkrigskommisser C. L.Madsen ..,. 

Amerika. II. Den amerikanske Konkurrence og Landmendene. Ved 
Aleksis Petersen..... 

Den engelske Handels nuvérende Standpunkt. Efter Augustus 
Mongredien...... Spy ee 

Nationalokonomisk Forening elenatbinniilbie Diskussion om 
Skibsfart og Skibsafgifter) 

Den tyske Toldlovs Transitparagraf 

Anmeldelser (Christensen: Hgersholms Historie; Bajer: Klara- 
Rafael-Fejden; Selmer: Statistiske Meddelelser fra Sinds- 
sygeanstalten ved Aarhus) P 

Smaa Meddelelser (Nationalekonomiska Foreningen i Biedehedin 
Nekrolog: Rowland Hill, H. C. Carey, L. Reybaud, E. Jonak) ‘ 

Bibliografi.... é 


Sjette Hefte. 

De sjellandske Jernbaners Overgang til Staten. Af Prof. Dr. 
Will. Scharling 

Den engelske Handels nuverende Standpunkt. 
Mongredien 

Danmarks Udenrigshandel i 1878 .. 

Nationalokonomisk Forening (Diskussion om Varetagelsen af de 
kommercielle Interesser) 

Otte smaa Noter til Forhandlingen om Grosserer-Societetets 
Komité og Handelskamre. Af Aleksis Petersen..... 

Tiggeriet i Tyskland (Lammers) 

Herrenschwand (v. Inama Sternegg). 





- 298. 


308. 


358. 


369. 





NATIONALSKONOMISK TIDSSKRIFT 


Maanedsskrift for Samfundsspergsmaal, Okonomi og Handel. 
Udgivet af V. Falbe Hansen og Will. Scharling. 


Under Henvisning til nedstaaende Oversigt tillader Forleggeren sig 
herved at indbyde til Subskription paa Nationalokonomisk Tidsskrift, 
Det vil af Oversigten fremgaa, at Tidsskriftet ikke alene har bragt ad- 
skillige Bidrag til Lesningen af videnskabelige skonomiske 
Sporgsmaal og Skildringer af svundne Tiders okonomiske Liv, 
men at det i endnu hojere Grad har lagt Vegt paa igjennem almen- 
fattelige Artikler og Oversigter at holde sine Lesere a jour 
med alle nycre mere betydningsfulde Fenomener og Dis- 
kussioner paa det okonomiske Samfundslivs Omraade. 
Tidsskriftets Indhold er derfor ingenlunde alene beregnet paa en snevrere 
Kreds af Fagmend men i lige saa hej Grad paa dannede Lesere i 
Almindelighed og navnlig blandt Handlende og Industridrivende. 


Oversigt over det vesenligste Indhold i de udkomne 
14 Bind af Nationalokonomisk Tidsskrift: 


Skildringer af nationalakonomiske Personligheder og Systemer, Skono- 
miens Historie og Methode, Kathedersocialisme og Manchesterlare. Man- 
chesterskolen og Kathedersocialismen (Af cand. polit. V. Arntzen). — 
Kathedersocialisme (Af Aleksis Petersen). —- Okonomiens Me- 
thode (Af Direkter F. Bing og Docent Dr. phil. Julius Petersen). — 
John Stuart Mijl (Efter engelske Forfattere). — Stuart Mill og den 
representative Forfatning (Af Dr. Claudius Wilckens). — Adam 
Smith’s System (Efter Buckle). — Professor Cairnes (Af Fa wcett). — 
Proudhon (Af Aleksis Petersen). — Gives der en okonomisk 
Videnskab (Af Prof. Dr. W. Scharling). — Professor Frederiksens 
politiske Okonomi (Af Cand. polit. H. Suenson). — Cairnes og 
Okonomiens Methode (Af Cand. polit. M. Rubin). — Socialismen og 
dens Velyndere (Efter Treitschke og Schmoller). — Ved Adam 
Smith's Grav (Efter A. von Studnitz). — Nationalokonomiens 
Hundredeaarsfest. — Nationa‘ekonomiens Fremtid (Af Jevons). — 
Den okonomiske Videnskab i smerika 1776—1876 (Efter Dunbar). — 
Ufriheden og Germanismen + den politiske @konomi (Af 0). — Turgot 
(Efter Foncin). — Dr. Dirirg (Af A. Petersen). — Italienske Kathe- 
dersocialister (Af A. keters en). — Tysklands social-politiske Partier 
(Efter H. von Scheel). ~ En kathedersocialistisk Rost fra England 
(Efter Prof. Ingram). — Carl Rodbertus — Ferdinand Lassalle. — 
Samfundsdrommerier og politisk social Satire(Af George V. Manicus). 


Arbejderspergsmaalet, Socialismen. Arbejdersporgsmaalet og dets 
Lesning: I. Arbejdernes Produktionsforeninger; Il. Arbejdsherrernes 
Driftsgevinst (Af Professor Dr. W. Scharling). — Om Sygelig- 
heden mellem Arbejderne (af Frofessor Falbe Hansen). — Det 
russiske Socialdemokrati (Af George V. Manicus). — Det tydske 
Socialdemokratis seneste Udvikling (Af Samme). — Statssocialismen 
(Af Aleksis Petersen). — Attentaterne og den revolutionere So- 





elalisme (Af Sam me). — Socialisme og Socialistlov (Af Samme). — 
Kommuhistiske Samfund i Nordamerika (Af Samme). — Den danske 
Arbejderstands ekonomiske Vilkaar (Af Prof. Dr. W. Scharling). — 
Arbejdersporgsmaalet (Af Stiftfysikus Dr. Fr. Krebs). — Om Ejen- 
domsretten (Af E. de Laveleye). — De schweiziske Almindinger 
(AfSamme). — Arbejdernes Forhaabninger (Af Leroy-Beaulieu). — 
Bidrag til Kooperationens Historie i England (Af Aleksis Petersen). — 
Sendagsarbejdets Afskaffelse (Af Samme). — Om Strikers Evne til 
at fremkalde Forhojelser i Arbejdslonnen. — Er Fattigunderstottelsen 
her tillands en Del af Arbejdslonnen? (Af Bogtrykker M. Lazarus). — 
Svar til Hr. Lazarus (Af Docent Dr. Julius Petersen). — Arbejder- 
spergsmaalets Historie og Losning (Efter Brentano). — Vore Arbejdere 
og deres Selvhjzlpsbestrebelser (Af Lege Th. Sorensen). -— Ar- 
bejderforsikningen (Brentano og den danske Arbejderkommission). — 
Arbejderkommissionen og Selvhjelpsforeningerne (Af Lege Th. Seren- 
sen). — De tyske Forskuds- og Kredit-Foreninger og den lille Be- 
drift (Af P. Chr. Hansen). — Arbejderbevegelser i de nordameri- 
kanske forenede Stater (Af Aleksis Petersen). 


Befolkningsspergsmaalet. Den okonomiske Tilstands Indflydelse 
paa Vielser, Fedsler, Dedsfald (Af Prof. Dr. W. Scharling). — 
Frankrigs Befolkningstab 1870—1871 (Af Samme). — Befolknings- 
sporgsmaalet (Af Samme). — Diskussion om Befolkningsspergsmaalet 
i Nationalokonomisk Forening. 


Kvindesagen. Kvinderne og Universitetet (Af H. von Scheel). — 
Kvindesagsliteratur (Af Aleksis Petersen). — Kvinderne paa 
Zurich Universitet (Af Prof. Bohmert). — Kvindesagen og Socia- 
lismen (Af Froken K. Frederiksen), — Kvindesagen 1871--79 (Af 
George V. Manicus). — Hvorfor ere Kvinderne overtallige? (Efter 
Greg). — Fremtidens Husholdninger og den gifte Kvindes selv- 
stendige Erhverv (Af Cand. polit. V. Secher). 


Handel og Industri, den skonomiske Krise. Nogle nye Exportar- 
tikler (Af Prof. Falbe-Hansen). — Den skandinaviske Montkonven- 
tion (Af Prof. Dr. W. Scharling). — Om Penge (Af Cand. polit. 
Hans Suenson). — Frankrig og de 5 Milliarder (Af Bamberger 
og Soetbeer). — Borskrisen af 1873 (Af Max Wirth). — Londons 
Lombard-Street (Af Prof. N. C. Frederiksen). — Er de i Danmark 
gjeldende Bestemmelser om Seddel-Udstedelsen hensigtsmessige (Af 
Prof. N. C. Frederiksen og Prof. Dr. W. Scharling). — Er 
international Mentenhed en Utopi? (Af Prof. Dr. W. Scharling). — 
Fabriktilstande og Fabriklovgivning i England. — Lerlingesagen (Af 
Aleksis Petersen). — Enkeltfod eller Dobbeltfod? (Efter Jevons). — 
Industriudstillinger og Industrimuseer (Af cand. jur. C. Nyrop). — 
Fra Kiebenhavns Bors (Af Gotfred Rubin). — Den tydske Ment- 
reform (Efter Bamberger). — Selvpriser og Montvesen (Af Redak- 
tionssekretair Nathansen). — Kommercielle Forhold i Kina (Af 
Pr. Lieutenant Antonio Leigh Smith). —- Joderne i Middelalderen 
og Handelspolitiken (Efter Roscher). — Vore Bankforhold (Af 
Prof. Dr. W. Scharling). — Nationalbankens Seddelemission (Af 
Samme). — Norges Banks Seddelemission (Af Samme). — Den 
tyske Patentlov (Af Aleksis Petersen). — Kapitalopsamlingen i Dan- 
mark (Af Prof. Dr. W. Scharling). — Prof. Jevons om Handelskriser 
og Solpletter. — Om en centraleuropxisk Toldforening (Efter Moli- 
nari). — Forskjellige Industriers Stilling under den nuverende Krise 
(Af Godsejer Fr. Oldenburg). — Aarsagerne til de «daarlige Tider», 
og Udsigterne til en Bedring af Forholdene (Af Prof. Dr. W. Schar- 





ling). —Den engelske Handels nuverende Standpunkt (Efter Augustus 
Mongredien). — Forhandlingen om Grosserer-Societetets Komitee 
og Handelskamre (Af Aleksis Petersen). 


Aktieselskaber. Akticlovgivningen (Af Bureauchef Marius Gad), — 
Verditabet paa danske Aktier (Af Prof. Dr. W. Scharling). — De 
danske Aktieselskabers Udbytte (Af Samme). 


Jernbane-, Post- og Kommunikationsvesen. Jernbanekrisen i de 
Forenede Stater (Af D. Monrad Schoyen). — Postvesenets Historie 
(Af Cand. polit. Angul Hammerik). — (Konventionen i Bern (Af 
Overpostmester Petersen). — Konkurrencedrift paa Jernbanerne (Af 
Prof. Dr. W. Scharling). — De sjellandske Jernbaners Over- 
gang til Staten (Af Samme). — Fremtidjig Jernvejsanleag i Danmark 
(Af Samme). — Jernbanernes Driftudgifter og Taxten (Af H. Buch- 
heister). — Den ensformige Jernbanetaxt, Svar til Hr. Kancelliraad 
Buchheister (Af Prof. Dr. W. Scharling). — Telegraftrafiken (Dis- 
kussion mellem Overkrigsskommisser C. L. Madsen og Cand. polit. 
H. Westergaard). — Om ny-Samferselslinier mellem Danmark og 
Tyskland (Af Overkrigskommisser C. L. Madsen). 


Landboforhold. Ruslands Landboforhold (Af Prof. N. C. Frede- 
riksen). — Markarbejderens Kaar (Af Stiftsfysikus Dr. Fr. Krebs). — 
Jordudstykningen (Af Samme). — Engelske Grundejere (Af Sam- 
me). — Om Stiftsfysikus Krebs og Jordudstykningen (Af Kammerraad 
Christensen). — Ostrigs Landbrug af Prof. N.C. Frederiksen). — 
Landboforholdene og Politiken (Af Samme). — Den amerikanske 
Konkurrence og Landmendene (Efter Prof. H. Paasche). — Korn- 
told - Kornproduktion - Kornhandel. — Hostens Verdi (Af Prof. Dr. 
W. Scharling). 


Sparekasser. De danske Sparekasser (Af Cand. polit. M. Rubin). — 
Om Postsparekasser (Af Overpostmester Petersen). — Postspare- 
kassesystemer (Af Postexpedient T. Faber). — Danmarks Sparekasser 
(Af - Sparekassedirektor Krag). — Sparekassesagen (Af Grosserer 
Fritsche). — Sparekassekommissionen (Af A. Hein). 


Assuranceveasen. Forsikringsselskabernes nyeste Historie (Af 
George V. Manicus). — Livsforsikringsvesenet i Danmark (Af 
Direktor Hertzsprung). — Om Assurancevesenet (Af Grosserer 
Direktor Louis Bramsen). 


Forskjellige sociale og skonomiske Spargsmaal. Udvandringen i 
vor Tid (Af Prof. Falbe-Hansen). — Det belgiske Havfiskeri (Af 
J. K. Smidt). ~— Forestillingen om Retferdighed i dens historiske 
Hovedformer (Af Dr. H. Heffding). — Hittebernshospitalet i London 
(Af Forstander J. Moldenhawer). — Socialvidenskabelig Kongres 
(Af Cand. polit. C. Hage). — Spiritismen (Af Aleksis Petersen). — 
Biskop Martensens Socialisme og Kristendom (Af Prof. N. C. Frede- 
riksen), — Familieforholdets Oprindelse (Af Giraud-Teulon). — 
De religiose Forhold i Amerika 1776—1876 (Efter Diman). — De 
politiske Forhold i Amerika 1776—1876 (Efter Sumner). — En 
Forening til Stiftelse af A’gteskaber (Af Cand. polit. H. Suenson). — 
Tyskernes Germaniserings-Bestrebelser (Af Gand. phil. Emil Elber- 
ling). — Meteorologien og den okonomiske Udvikling (Af Cand. 
polit. Bilsted), -- Angreb paa Arveretten (Efter Baron). — Hungers- 
neden i Kina (Af Cand. polit. Rubin). — Hvad er en Generation? 
(Efter G. Rimelin). — Om den nationalokonomiske Universitets- 
undervisning (Af Aleksis Petersen). 





Sociologien. Individ og Samfund (Af Dr. Claudius Wilekens). — 
Herbert Spencers Sociologi. 


Finans- og Beskatningsvesen, Toldspergsmaal. Statsgjeld og 
Skatter i Frankrig (Af Aleksis Petersen). — Toldsagen i Folke- 
tinget (Af Cand. polit. Hans Suenson). — Staternes Gjald (Af 
D. Baxter). — De italienske Finanser (Af Prof. Dr. W. Schar- 
ling). — QOstrigs Finanser (Af Grev Mulinen). — Den progressive 
Skat (Af Aleksis Petersen). — Arveskatten (Af Samme) — Salt- 
skatten (Af Samme). — Resultatet af det amerikanske Beskyttelses- 
system (Af Cairnes). — Toldsagen i Udlandet (Af Aleksis Peter- 
sen). -—- Om en centralevropeisk Toldforening (Af Molinari). — 
Den tyske Toldlov af 1879 (Af Samme). — Skatter og Tilstande i 
Frankrig for Revolutionen (Efter Taine). — Skatterne paa faste 
Ejendomme (Af Cand. polit. Rubin). — Skattebyrden i Danmark 
(Af Prof. Falbe-Hansen). — Den danske Hartkornsbeskatning (Af 
Samme). — Skibsafgifterne (Af Samme). 

Statistik. Bidrag til en sammenlignende Statsforfatnings-Statistik 
(Af Folketingsmand F. Bajer). — Danmarks Nationalformue (Af 
Prof. Falbe-Hansen). — Prisbevegelsen og Fordyrelsen af Livs- 
fornedenhederne (Af Samme). — Folketingsmendenes Livsstillinger 
(Af F. Bajer). — De danske Landejendomspriser (Af Prof. Falbe- 
Hansen). — Om Forogelsen af Kjobenhavns Befolkning (Af Cand. 
polit. Rubin). — Fra en Kongresrejse i Ungarn (Af Prof. Falbe- 
Hansen). — Et Bidrag til den danske. legatariske Statistik (Af Cand. 
polit. Rumohr). — Nogle Resultater af den mathematiske Methodes 
Anvendelse paa Handelsstatistiken (Af C. L. Madsen). 

Folkeret. Det internationale Voldgiftsystem og Bestrebelserne fer 
dets Gjennemforelse (Af Aleksis Petersen). 

Nationalokonomisk Tidsskrift udkommer som hidtil med 12 Hefter 
om Aarct hvert paa fire Ark til en Pris af 12 Kr. om Aaret. For at 
lette ny tiltredende Subskribenter Anskaffelsen af de eldre Aargange 
af Tidsskriftet er Prisen paa de 12 forste Bind (Bogladepris 72 Kr.) 
indtil videre nedsat til 36 Kr. Subskribtion, der er bindende for en 
Aargang, modtages paa de kongelige Postkontorer, i alle Boglader 


saavelsom hos Forleggeren. 
Kjobenhavn i Februar 1880. 


P. G. Philipsen, 
Hojbroplads 5. 











Subskribenternes } mere : 
nies. Bopale. Antal. 








Bianco Lunos Kgl, Hof-Bogtrykkeri. 





Kvindesagen 1871—79, 


Af George V. Manicus. 


A 
Religiose Retninger. Filosofiske Diskussioner. 


Den norske Forfatterinde, Camilla Collets Skrifter have, 
som bekjendt, i den senere Tid fremkaldt en lille Literatur 
hos os om Kvindesagen, der har et ejendommeligt Preg. 
Den berer nemlig dels Vidnesbyrd om den sterke Paa- 
virkning, den religiose og kirkelige Bevegelse i Danmark 
har haft paa den til Selvtenkning tenderende Del af 
Kvindeverdenen, dels synes den at vise, at der her fores 
en Slags isoleret Fegtning, afsides fra Brydningen i de 
store Kulturlande samt paa en Mark, der tildels for 
lengere Tid siden er bleven forladt af udenlandske Men- 
ingsfellers og Modstanderes Rekker. En delvis Losning 
af de vigtigste Opgaver, der her foreligge, krever ojen- 
synligt en Svingning i hele den civiliserede Verdens Op- 
fattelse af mange Forhold. Samarbejdet fremtreder her 
som serlig hensigtsmessigt, og et Overblik over, hvad 
der er passeret, og hvorhen der arbejdes i den store 
evropeiske Lejr, turde vere tidssvarende. 

Et saadant Samarbejde har allerede i en Rekke af 


Aar fundet Sted mellem adskillige af de ledende Person- 
Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV. 1 





2 


ligheder i England, Holland, de forskjellige tyske Stater 
og Schweiz. Det karakteriserer sig ved en Tilbojelighed 
til mere og mere at forlade den almindelige theoretiske 
Diskussion og at samle Krefterne om bestemt preciserede, 
praktiske Formaal, hvis Opnaaelse er et nedvendigt Grund- 
lag for al videre Fremme af Kvindesagen, medens det 
samtidig anses for en given Ting, at denne i forreste 
Rekke altid nermest har berert og vil komme til at be- 
rere Kvinderne af den dannede Mellemklasse. Den storre 
Ligeartethed i Familjelivet, i det hidtidige Opdragelses- 
system, i de religiose Forhold og i hele Tenkemaaden, 
forklarer dette Samarbejde mellem fremragende Represen- 
tanter af de germanske Nationer og det turde vel anses 
for sandsynligt, at Kvinder fra det skandinaviske Norden 
"alt for lenge siden havde sluttet sig hertil, dersom vor 
Tids internationale og sociale Bevegelse havde veret 
istand til at udfylde den dybe Kleft, som de nationale 
Stridigheder og politiske Overgreb have tilvejebragt mel- 
lem de forskjellige Grene af en stor felles Hovedstamme. 
— Saaledes som Forholdene nu engang have formet sig, 
staar imidlertid Bevegelsen paa Kvindesagens Omraade i 
de skandinaviske Lande, skjont paavirket i sine store 
Hovedtrek fra Udlandet, dog temmeligt isoleret og deler 
i saa Henseende Skjebne med den, der finder Sted i flere 
af de romanske og slaviske Stater. 

Det er allerede bleven fremhevet, at det religiose 
Moment hos os har givet den almindelige Diskussion et 
serligt Preg. Undtages der fra de i den senere Tid 
fremkomne Indleg den Afhandling af Freken Kirstine 
Frederiksen («Kvindesagen og Socialismen», Nationalok. 
Tidsskrift XII, 53 fg.), der behandler Sagen som et mo- 
derne socialt Spergsmaal, faar man af de fleste andre 





“se AJ —e ~~ 


ad 








offenliggjorte Pjecer et Indtryk som om der, efter engelsk 
eller amerikansk Monster, var bleven oprettet et Univer- 
sitet for Kvinder hos os og som om man i Forfatter- 
inderne havde en Del vordende Theologer for sig, der 
diskuterede en Sag indenfor forud bestemt afstukne 
Grenser. Der citeres Bibelsprog, kirkelige Avtoriteter 
feres i Marken og de Dogmer, der serlig pointeres i den 
nyeste Tid for at stette en seregen kristelig Verdensan- 
skuelse, legges til Grund for Muligheden af en velsig- 
nelsesrig Udvikling. Det er serlig «Grundtvigianismen», 
hin kirkelige Bevegelse, der har en vesenlig, maaske sin 
vesenligste Stette hos den danske Kvinde af den dannede 
Mellemklasse, der fra mange Punkter synes at lyse frem 
af de fremkomne literere Indleg, serlig dem der skyldes 
Fru Hilda Aagaard («Fra de Lidendes Lejr») og Lja 
Flejn («Fra de Talendes Lejr> og: «Adskilligt om og til 
Kvinden»). 

Det er forstaaeligt, at Grundtvigianismen i en Tid, 
hvor hos os andre sterke aandelige Stremninger, der 
efter deres Natur og Vesen formaaede at fengsle de mere 
aandelig hejbaarne Kvinders Tankeset, nesten fuldstendig 
savnedes, har kunnet paavirke Sindene som sket er. Den 
har Sider, der lade sig beje ind i hele den seregne 
kvindelige Felelsesverden. Den lader Plads aaben for den 
dybe Tilbojelighed hos Kvinden for det Excentriske og 
Mystiske og den har fremfor Alt en dyb poetisk Under- 
strom, der i saa Henseende giver den et stort Fortrin 
over andre kirkelige Retninger og paa en Maade danner 
et Akvivalent for dens mange Svagheder. Det er disse 
Sider, der rimeligvis ville yde den en mere varig 
Fremtid end den, der synes at kunne spaas den ellers i 


adskillige Retninger beslegtede kirkelige Bevegelse i 
hy 





4 


England (Puseyismen), som i den nyeste Tid synes at 
skulle gaa over til eller afloses af en stearkt udpreget 
Tilbojelighed til ritualistiske Reformer, vel egnede til ved 
ydre Midler at fengsle Kvindens Sind, at pirre Sanserne 
og at tilvejebringe Stemninger. Saa meget staar i alt 
Fald fast, at Paavirkningen i kirkelige Retninger hos os 
efterhaanden er bleven saa intensiv, at denne Faktor 
sandsynligvis endnu i lang Tid maa tages med i Beregn- 
ingen, naar der er Tale om Fremme eller Gjennemforelse 
af sociale Reformer, til hvilke den danske Kvindes Selv- 
hjelp og Medhjelp udkreves. 

Trosspergsmaalet som vesenligt Led i Emancipatio- 
nens Udvikling, har serlig i en tidligere Periode i Ud- 
landet staact paa Dagsordenen. Man er imidlertid i den 
seneste Tid, hvor Kvindesagen saa at sige har faaet et 
fast Stade og med det fra alle samarbejdende Krefter som 
Loftestang anerkjendte «Opdragelsesspergsmaal» som Ud- 
gangspunkt, har gjort sterke Fremskridt og kunnet op- 
vise vegtige Resultater, kommet bort fra at betone de 
religiose Momenter altfor sterkt eller at stille dem i 
forreste Rekke. At der i et saa konservativt Land som 
England, hvor selvy en Lerd som Darwin i sit Hovedverk 
om Menneskets Oprindelse, tager alle mulige Forbehold 
ligeoverfor de herskende religiose Anskuelser, i saa Hen- 
seende er gaaet varsomt frem, behove vi neppe at frem- 
heve. Anderledes forholdt det sig i Tyskland, navnlig i 
Begyndelsen af dette Decennium, hvor det sterre Antal 
Skrifter om Kvindesagen, hidrorende fra Kvinder, aaben- 
lyst ikke alene bar en sterk Paavirkning af den materia- 
listiske Tidsretning tilskue, men ligefrem betegnede en 
atheistisk Basis som nedvendig for med Udsigt til varigt 
Held at kunne bryde Fordomme, Sedvaner og Vedtegter, 





5 


der stillede sig hindrende i Vejen for Opnaaelsen af den 
forlangte fuldstendige social-retslige Ligestilling af Kvinden 
med Manden. Med Undtagelse af en enkelt Afhandling, 
der udkom ifjor i Berlin og ojensynligt hidrerer fra Dame- 
haand, er der os ikke et eneste Indleg, forfattet af navn- 
givne Kvinder, bekjendt, i hvilket der serligt legges Vegt 
paa Nodvendigheden af det kristelige Grundlag for Familjen 
og Aigteskabet, fra hvilket man ber gaa ud ved enhver 
social Reform og navnlig ved Lesningen af Kvindesagen. 

Midt imellem begge disse Yderpunkter, givet af den 
atheistiske og den orthodox-kristelige Basis, har der 
imidlertid i den senere Tid i adskillige Skrifter ved Dis- 
kussionen af de enkelte Sider af Opdragelsessporgsmaalet, 
gjort sig en karakteristisk Anskuelse mere eller mindre 
tydeligt gjeldende. Den fornegter ikke den kristelige 
Verdensanskuelses Betydning og anerkjender den seregne 
Folelses- og Opfattelsesverden, der er rodfestet i Kvindens 
Naturel; men den onsker gjennem en hejere Undervis- 
ning naaet en aandelig Modenhed, der setter Kvinden 
istand til at skjelne mellem Gjennemgangsformer af reli- 
gios Erkjendelse samt til at kunne forstaa og respektere 
hos den dannede Mand Tilstedeverelsen af en Verdens- 
anskuelse, mere eller mindre afvigende fra den, der holder 
sig indenfor Grenserne af almindeligt kristelige eller 
seregne sekteriske Dogmer. Den krever Tolerance, ikke 
af Svaghed eller Slovhed, men som Resultat af Dannelse 
og Selvtenkning; den stiller sig derhos skarpt mod den 
Zelotisme, der forbitrer Forholdet mellem Mand og Kvinde 
i talrige Agteskaber, bidrager Sit til at formindske Sand- 
synligheden for at blive gift for ikke faa Kvinder af den 
dannede Mellemklasse og bringer Ufred ind i tallose 
Familjer. 





6 


Medens den almindelige Diskussion af de religiose 
Spergsmaals Stilling til Kvindesagen saaledes i den store 
evropeiske Lejr tilhorer et nesten overvundet Standpunkt, 
feres der til Gjengjzld den Dag idag en levende For- 
handling om Principspergsmaal, fremkaldte ved den over- 
alt projekterede og tildels iverksatte store Reform af den 
kvindelige Undervisning. Mend som Darwin, Spencer, 
Legouvé, Emmerich du Mont, Dihring etc. have dels for- 
anlediget den, dels fortsette de den endnu. Debatten af 
Spergsmaalet om Muligheden af en lige hoj aandelig Dan- 
nelse hos begge Kjon, er bleven serligt fremmet ved 
forskjellige Bemerkninger i Darwin’s Hovedverk om 
Menneskets Oprindelse, samt ved en Betenkning, der af- 
gaves af den store engelske Skolekommission (The schools 
inquiry commission), der, efter at have undersegt henved 
10 000 Pige- og Drengeskoler, paaviste de tilstedeverende 
Mangler og Fejlgreb samt udtalte den Opfattelse, at de 
unge Piger, naar der kunde tilvejebringes et dygtigt Lerer- 
indepersonale, ikke alene indtil det 13de Aar men ogsaa 
senere vilde kunne rivalisere med Drengene og ikke kunde 
tilkjendes nogen lavere Intelligens end hine. 

Darwin’s tildels af Spencer stottede Anskuelse, staar 
i adskillige Henseender ikke i Overensstemmelse med de 
Resultater, nevnte Undersegelse, der vesenligt gav Stedet 
til Oprettelsen af et Slags Universitet for Kvinder i umid- 
delbar Nerhed af Cambridge samt af 21 Hojskoler 
(1873—1879) rundt om i Landet, kom til. Den beremte 
Videnskabsmand tilskriver, som bekjendt, Kvindens under- 
ordnede Stilling, hendes oprindelige ringere Duelighed 
eller Mangel paa Evne til at kunne jage og deltage i 
Kamp og Strid, samt er af den Mening, at det ingen- 
sinde vil lykkes Kvinden i intellektuel Henseende at naa 





7 


Lighedspunktet med Manden. Disse Anskuelser og Paa- 
stande have fremkaldt sterke Modsigelser og en Rekke 
Afhandlinger, i hvilke ganske andre Anskuelser frem- 
settes. E. Légouvé har behandlet Spergsmaalet paa en 
serlig tenksom og aandrig Maade. ‘I det engelske Tids- 
skrift: «Westminster Review» (April 1876) udtaler han 
sig bl. A. derhen, at Kvindens vedvarende Underkuelse 
kun beviser én Ting, nemlig at man i svundne Tider i 
Verden har haft sterre Trang til Mandens serligt frem- 
tredende Egenskaber og at hendes Time endnu ikke er 
kommen. Fra denne Kjendsgjerning, mener han, have 
vi ingenlunde Ret til at slutte, at den ingensinde vil 
komme. Der behevedes mange Aarhundreder til at skaffe 
en med den sunde Menneskeforstand saa hojlig overens- 
stemmende Grundsetning som den: cat alle Mennesker 
ere lige for Loven», almindelig Anerkjendelse, og den 
sene Fremkomst af en Idé er saa langtfra at aflegge Bevis 
for at den er unyttig og falsk, at den meget mere ofte 
danner et Argument for dens Storhed. 

E. Legouvé stiller sig iovrigt ikke i alle Henseender 
skarpt ligeoverfor Darwin og Spencer; heller ikke lyser 
han i Kuld og Kjon de Fremtidsprospekter, som Stuart 
Mill i sin Tid, udkastede for, eller de Fordringer, han 
betegnede som berettigede med Hensyn til Kvindens frem- 
tidige Stilling. Der er tvertimod, efter hans Mening, 
Grenser, Kvinden ikke vil kunne overskride. Kvintes- 
sensen af hele hans Udvikling kan udtrykkes derhen, at 
han holder Kvinden for uduelig til hvilkkensomhelst aande- 
lig Produktion, der betinges af Geniet, hvorimod han be- 
tegner hende som duelig til hviketsomhelst Arbejde, der 
kun betinges af Talentet. En aandrig Kvinde, der i sine 
Skrifter ikke sjeldent har syslet med filosofiske og psyko- 





8 


logiske Undersogelser vedrorende Mandens og Kvindens 
forskjellige aandelige Begavelse, Mme. de Girardin, er kom- 
men til et fra Legouvé noget forskjelligt Resultat, hvilket 
hun har sammenfattet i Setningen: «Blandt ti Mend er der 
neppe én, der har Aand; mellem ti Kvinder neppe én, 
der er vrevle- og fjantevorn.» 


IL. 
Spergsmaal paa Dagsordenen. 

Den for Tiden rundt om i den civiliserede Verden 
optredende Kvindesags-Bevegelse adskiller sig ikke lidet 
fra den tilsvarende Bevegelse i tidligere Tidsrum. Eman- 
cipationsideerne ere i det sidste Aarhundrede optraadte 
som Denninger efter de store aandelige og politiske Kampe 
der fortes i de for Menneskehedens Historie skarpt be- 
tegnede Merkeaar 1790, 1830 og 1848. Det var i alle 


disse Perioder kun enkelte fremragende Personligheder, 
der bar den Fane frem, disse Ideer og sociale Sporgs- 
maal vare indskrevne i. Hele Bevegelsen havde en akut 


Karakter. Hurtig Opblussen, pludseligt indtredende Krise 
og tilsyneladende sporlos Forsvinden vare dens vesenlige 
Symptomer. Tiltrods for de enkelte fortrinlige Krefter, 
der kort efter den franske Revolutions Udbrud forte 
Emancipationsspergsmaalet frem — Mary Wollstonecraft 
og Hippel fortjene her at stilles i forreste Rekke — 
faldt det dog snart igjen. Den samme Skjebne og det 
samme Forleb havde den Bevegelse, der serlig i Be- 
gyndelsen af Trediverne blev baaren af den extravagante 
George Sand (Mme. Dudevant) og af den forstandige, 
aandrige Rahel (Varnhagen von Ense’s Hustru, kristnet 
Jodinde). Endnu hurtigere endte og efterfulgtes af en 
sterk Reaktion det Emancipationsforseg, der affedtes af 





9 


Revolutionsaaret 1848 og det dermed iForbindelse staa- 
ende sociale Rore. Vesenligt stettet af en Mengde hurtigt 
dannede Kvindeforeninger, uklar over Midler og Veje, ud- 
tomte det sine Krefter i virkningslose Resolutioner, 
fraserige almindelige Udtalelser og smaalige’ Overens- 
komster, tildels gaaende ud paa Reformer i Klededragten. 
Nogen felleds Operationsplan eller internationale For- 
bindelser kjendtes ikke. 

I det sidste Aarti er derimod Kvindesags-Bevegelsen 
tiltaget bestandig i Styrke og Sammenhold. Dens For- 
maal ere blevne bestemt preciserede og dens nermeste 


praktiske Formaal ere ganske anderledes end i tidligere 


‘Tider blevne afpassede efter de Hensyn, der ber tages til 
bestaaende Forhold og det under givne Forudsetninger 
Opnaaelige. Det er derhos ikke mere enkelte Kvinder, 
paa hvem saa at sige hele Arbejdet hviler, men dette er 
blevet fordelt eller overtaget af et stedse voxende Antal 
begavede, ved social Stilling, literer Virksomhed eller fin 
Dannelse og Aandrighed udmerkede Damer. Hvem der 
har fulgt Bevegelsen i de forskjellige Lande, véd hvilken 
god Klang i store Kredse der tillegges Navne som: Miss 
Harriet Hunt, Elisabeth og Emmely Blakwell, Clemence 
Lozier, Mrs. Beecher Stowe (Nordamerika), Josephine 
Buttler, Miss Carpenter, Louise de Ramé (Ouida), Mrs. 
Garitt Anderson, Mrs. Shaen, Miss Emmely Davis, Mrs. 
Grey, Miss Sheriff, (England), Mile. Lemonnier, Mme. Malle- 
manche (Frankrig), Elise van Calkaer (Holland), Anna 
Heim, Susanne Miiller (Schweiz), Nadejda Suslowa (Rus- 
land), Camilla Collet (Norge), Marie Calm, Louise Bichner, 
Lina Morgenstern, Johanne Goldschmidt, S. Simon, E. 
Laddey, Rosalie og Agnese Schallenfeld, Jenny Hirsch, 





10 


Augusta Schmidt, Frederikke Kaufmann, Scheppeler Lette 
etc. (Tyskland). 

Mange af disse Kvinder ere literert dannede og den 
Virksomhed, de udfolde, kommer dels tilsyne i seregne 
Brochurer, dels i Hovedorganerne for Kvindesagen, til 
hvilke for Tiden maa henregnes: «The Woman’s Journal», 
«The English Women at school» (England), «Ons Streven» 
(«Vore Formaal», Holland), «Deutsche Hausfrauenzeitung» 
og «Frauen-Anwalt» (Tyskland). Til de eldre Krefter, 
der virke for Sagen, kommer der derhos med hvert Aar 
en talrigere Eftervext. Universiteterne i de Forenede 
Stater, i Schweiz, Italien og Danmark staa aabne for 
Kvinder, tildels uden serlige Adgangsbetingelser. Uni- 
versiteterne Cambridge, Oxford, St. Andrews og Dublin 
have i enkelte Retninger aabnet deres Horesale for de 
Kvinder, der ikke foretrekke at oververe de Forelesninger, 
som holdes ved de tvende Universiteter for Kvinder, som 
ere blevne oprettede fornylig i Nerheden af Cambridge 
og i Girton. De medicinske Skoler i London, St. Peters- 
borg, New-York og Filadelfia, det fysiologiske Selskab i 
Charlestown, 21 Hojskoler i England, 26 Hojskoler i Rus- 
land, 15 Lererindeseminarier i Tyskland, Vassar-Kollegiet 
i Nordamerika, Victoria-Lyceet iPreussen og talrige Fag- 
skoler afgive hvert Aar et stort Antal Kvinder, der i disse 
Undervisningsanstalter have tilegnet sig en Dannelse, som 
ellers kun har veret at finde hos Mend. Store For- 
eninger i forskjellige Lande, der tildels staa i Forbindelse 
med hverandre og arbejde i felleds Ojemed, saasom: 
«The national educational association» (Nordamerika), 
«The National Union for improving the education of 
women» og «The Ladies Association» (England), For- 
eningen «Tesselschade» (Holland), «Den Letteske Kvinde- 





11 


forening» og «Den tyske almindelige Forening» (Tysk- 
land), af hvilke de fleste have deres egne Organer og 
adskillige aarlige eller periodiske Kongresser, stotte disse 
Bestrebelser, give Medlemmerne Lejlighed til offenlig 
Optreden og bidrage, stottet tildels af hojtformaaende 
Personligheder, megtigt til Sagens raske Fremme og til 
et virksomt Samarbejde. Der er i saa Henseende i for- 
skjellige Retninger naaet Resultater, der aflegge Vidnes- 
byrd om, at der hos selve Kvinderne ere tilstrekkelige 
Krefter tilstede, og at Organisationen er saa vidt frem- 
skreden, at Sagen nu kan undvere den mandlige Ledelse, 
der i lang Tid har veret anset for uundverlig. Man har 
her for sig en stor og rerig Lejr, der lader here fra sig 
i Beger, Brochurer, Avisartikler, gjennem Forelesninger, 
Foredrag, Petitioner etc. Det vilde, ligeoverfor disse 
kraftige Livsytringer, vere en dyb Ironi, at betegne 
Meddelelser om og fra dette voxende, sig fremarbejdende, 
kvindelige Samfund, som hidrerende fra: «De Stum- 
mes Lejr». 

Det vilde vere saa godt som ugjorligt i korte Trek 
at skulle angive det vesenlige Indhold af de Afhandlinger 
og de Foredrag over Kvindesagen, der i de senere Aar 
ere fremkomne. En Rekke Spergsmaal ere blevne be- 
handlede paa de talrige Kvindekongresser, saasom: «Haand- 
arbejdets Indferelse som obligatorisk Undervisningsfag i 
samtlige Pigeskoler» ; «Vedtagelsen af den Schallenfeldske 
Methode i saa Henseende»; «den serlige Uddannelse for 
huslig Virksomhed»; «Betydningen af den Paavirkning, 
der udeves af «The Ladies Association» ved Salget og 
Fordelingen af smaa, 12—16 Sider omfattende, 1 til 3 
Pence kostende Pjecer, i hvilke der gives Kvinderne og 
Medrene af de arbejdende Klasser hygiejniske Raad og 





12 
gavnlige Sundhedsregler (af disse Pjecer ere i de sidste 
20 Aar bleven udbredt mere end 1 200 000 Exemplarer ; 
de mest bekjendte ere: «Sebens og Vandets Magt; En 
Drom, der gik i Opfyldelse»; «Et Ord om frisk Luft», 
«Lille Maries Sygdom»; «Hvorledes man behandler et 
lille Barn»; «Den billige Lege«; «Moderen» ; «Hvorledes 
man vasker Bernene»); «Husmedrenes Forhold til Tjeneste- 
pigerne»; «Valget af Boger for Pigeskolerne og Fort- 
settelseskolerne» ; «Lererindeseminariernes Indretning» ; 
«Diskussioner over den falske Sentimentalitet og den 
honette Ambition, der legge Kvindesagen Hindringer i 
Vejen»; «Kvinderne og det medicinske Studium»; «Om 
Grenserne, der ber drages mellem en lerd og en dannet 
Kvinde» ;. «Om Dannelsens Betydning hos Medrene ved 
deres Paavirkning af deres egne Born»; «Om Kvindesagen 


som Kulturspergsmaal»; «Om Studiet ved de offenlige 
Universiteter eller ved Privatuniversiteter for Kvinder», 


etc. etc. etc. 

Nogle af disse Spergsmaal ere saa at sige uddebat- 
terede og der er blevet bragt en Forstaaelse tilveje, der 
var en nedvendig Forudbetingelse for Muligheden af 
heldige Resultater. Det vigtige Spergsmaal, om det hen- 
sigtsmessigste Lererpersonale for den unge Kvinde indtil 
hendes 18de Aar, er saaledes fra alle Sider besvaret 
derhen, at det serlig og i ganske overvejende Grad ber 
vere Kvinder, der lede Undervisningen, samt at disse, 
paa Grund af bedre naturlig Begavelse, finere Takt, bedre 
Forstaaelse af Bornene samt sterre Taalmodighed og Blid- 
hed, ere bedre skikkede til dette Hveryv end Mend. Den 
samtidig hermed overalt optredende Erkjendelse, at det 
nuverende Lererindepersonale langt fra er, hvad det 
burde vere, har derhos foranlediget de uafladeligt til Re- 





SE Ss ma Ss = nm a SS Ss Rn 


13 


geringerne fremsendte Fordringer om Indretning af et 
stort Antal Statsseminarier for Kvinder. Et andet Spergs- 
maal, nemlig det om Undervisningsfagene, er paa Grund 
af bestaaende Forskjelligheder i det hidtil gjzldende Op- 
dragelsessystem, bleven besvaret forskjelligt i de enkelte 
Lande. Saaledes har man iEngland serlig segt at vinde 
sterre Tid ved Beklipning af Undervisningen i Musik og 
Fransk. I Tyskland, hvor man ikke har naaet saadanne 
Monstrositeter som f. Ex. 5000 Musiktimer for en Pige i 
Tiden fra det 9de til det 16de Aar (hvorpaa der gives 
mange Exempler i England), er det serligt Undervis- 
ningen i Fransk, i Religion og i den for Barnet mindre 
forstaaelige Literatur, der er bleven indskrenket eller for- 
langes indskrenket for at faa Tid og Plads til en mere 
omhyggelig Undervisning i Haandarbejde, Gymnastik, 
Tegning, Sundhedslere, Naturvidenskaber etc. Fordringen 
om Undervisningens Fortsettelse til det 18de Aar, for- 
saavidt den efter den sociale Stilling og Anleg er mulig, 
forlanges saa godt som enstemmig og er tildels gjen- 
nemfert. Om et tredje Spergsmaal, der drejer sig om 
Mendenes Medvirken i Kvindesagen, serlig ved For- 
eningernes Moder og gjennem literere Indleg, hersker 
der fremdeles principiel Uoverensstemmelse. Den gjen- 
tagne Gange forsegte Sammensmeltning af de to store 
tyske Foreninger er tildels strandet paa Grund af Uenig- 
hed med Hensyn til dette Punkt. 

Et omtvistet Sporgsmaal er det ogsaa, hvorvidt og 
i hvilken Grad Sandsynligheden for at blive gift i det 
sidste Aarti er aftaget for Kvinden af den dannede Mel- 
lemklasse. Hele den nuverende sterke Bevegelse i 
Kvindesagen hviler for en ikke ringe Del paa den An- 
tagelse, at et storre Antal Kvinder -end i tidligere Perioder 





14 


ikke naaer sin naturlige Bestemmelse.  Statistiken giver 
ikke fyldestgjorende Oplysninger i saa Henseende. ” Re- 
sultaterne af Folketellingerne gaa vel tildels ud. paa, at 
Millioner af Kvinder i de civiliserede Lande have Udsigt 
til at forblive ugifte; men Giftermaalsstatistiken har for 
de forskjellige Staters Vedkommende dels modsigende, 
dels mindre nejagtigt oplysende Meddelelser at opvise. 
I det Hele og Store er Antallet af aarligt afsluttede Agte- 
skaber steget i Tidsrummet fra 1853 til 1874 for Preus- 
sens, Ostrigs, Nederlandenes, Italiens og Spaniens Ved- 
kommende, medens der har fundet en Nedgang Sted i 
England og Danmark. Prof. W. Scharling har i Aaret 
1873 i en Afhandling i Nationalokn. Tidssk. «Den oko- 
nomiske Tilstands Indflydelse paa Vielser, Fodsler og 
Dedsfald» , for Danmarks Vedkommende i Perioden fra 
1850—1870 eftervist en aftagende Tilbejelighed hos 
Mendene i en Alder af over 25 Aar til at indgaa Agte- 
skab. «Journal for Statistical Society», Dec. 1877, inde- 
holder for et sterre Antal Landes Vedkommende en Rekke 
Oplysninger angaaende dette Spergsmaal, der tildels ere 
uddragne af Martin’s Verk: «Comparative Progress of 
Population in some of the Principal Countries of Europe». 

I England (og Wales) var Antallet af Aigteskaber pr. 
1000 Indbyggere i Aarene 1853 — 17,9; 1854 — 17,2; 
1860 — 17,1; 1870 — 16,1 og 1874 — 17,1; i Frankrig i 
samme Tidsrum henholdsvis 15,5; 15,1; 15,8; 12,0 og 
16,5; i Preussen resp. 17,0; 15,6; 16,8; 14,7 og 19,4. 
I Ostrig belob Antallet af Agteskaber sig i 1853 til 16,8, 
i 1870 til 19,4. I Nederlandene steg det fra 15,5 i 1853 
til 16,6 i 1874; i Sverig fra 14,4 til 14,5. 

For vort Fedrelands Vedkommende treffe vi for de 
22 paa hinanden felgende Aar 1853—1!874 felgende For- 





15 


hold: 18,5; 17,5; 17,1; 17,8; 18,0; 17,5; 16,9; 16,0; 
14,9; 14,7; 15,0; 11,8; 17,8; 16,8; 15,8; 14,6; 14,7; 
14,7; 14,6; 16,2; 16,4. Med Hensyn til det, det egen- 
ligt kommer an paa, give disse Meddelelser i det engelske 
Tidsskrift imidlertid ikke noget fyldestgjorende Svar, idet 
Aigteskaberne ikke ere inddelte i Grupper med serlig 
Gruppe for Kvinder af den dannede Mellemklasse. Med 
Hensyn til Sidstnevnte er det fremdeles et nesten alle- 
vegne overensstemmende Skjen, hentet vesenligst fra 
personligt Kjendskab til sterre eller mindre Kredse, der 
danner Grundlaget for de Domme, der feldes. Skjont 
der paa dette Omraade og paa denne usikre Basis kan 
finde sterke Overdrivelser Sted, saa synes dog Kjends- 
gjerningen uomstedelig, at Forholdene for Middelstandens 
Kvinder i en lengere Aarrekke ere blevne mere og mere 
uheldige. Et mere hensigtsmessigt, paa Livets Krav og 
Kampen for Tilverelsen, beregnet Opdragelsessystem er 
nedvendigt, serligt af Hensyn til den ugifte Kvinde. Mere 
end nogensinde’ tidligere har man haft Lejlighed til at 
mindes en aandrig Kvindes (Rahel’s) Betragtninger over 
Kvindens fremtidige’ Stilling og de profetiske Ord: «I en 
ner Fremtid vil det mere end nogensinde vise sig, at vor 
Opdragelse er vor Skjebne», som hun rettede til sine 
Medsestre rundt om i Verden. (Fortszttes. ) 








De tyske Forskuds- og Kreditforeninger 
og den lille Bedrift, *) 


Af P. Chr. Hansen. 


I dette og det felgende Aar fejrer en af vort okonomiske 
Livs interessanteste og betydningsfuldeste Institutioner sit 
Jubileum. I den lille By Delitzsch i Provinsen Sachsen 


*) Redakt.-Anm. Forfatteren til denne Afhandling, Hr. stud. jur. 


P.Chr.Hansen, vil vere Tidsskriftets Lesere bekjendt fra Ar- 
tiklen i forrige Hefte om de_ statsvidenskabelige Seminarier 
(N. T. XIII, 337), fra en lille Bog om Arbejderboligerne i Dan- 
mark (N. T. XI, 191) og fra den nobilingske Affaire (N. T. XII, 27). 
Foruden at have studeret Nationalokonomi i Paris, London o. fl. 
St., har han i Tyskland navnlig studeret i Dresden under Boh- 
mert og iLeipzig under Roscher. For Tiden studerer han imid- 
lertid ved Universitetet i Strassburg, under Schmoller og Knapp. 
— Nerverende Afhandling er nu netop udarbejdet ved det af de 
nevote to Professorer ledede Seminarium, og har her fundet en 
meget gunstig Bedoemmelse. Den udgjor et Brudstykke af et 
sterre Arbejde om Kooperationen i Tyskland. Af Hensyn til 
Pladsen have flere Punkter kun kunnet antydes. Den storre Af- 
handling giver en noget udferligere historisk Fremstilling, om- 
handler navnlig de kooperative Foreningers Forhold til Arbejd- 
erne og behandler Spergsmaalet om en Reform af det nuverende 
Kreditsystem. Den vil om nogen Tid udkomme paa Tysk, enten 
som serlig Bog eller som et Bind af de af Prof. Schmoller ud- 
givne «Staats- und socialwissenschaftliche Forschungen». 

Den her meddelte Afhandling har ganske vist de tyske For- 
hold serligt for @je; men disse staa dog Forholdene i Danmark 
saa ner, at ogsaa danske Lesere ville lese Artiklen med For- 
nejelse og Udbytte. AOL: 





17 


traadte for netop 30 Aar siden nogle og halvtredsindstyve 
Smaaskomagere sammen, efter Opfordring af den da- 
verende Retsassessor Heinrich Schulze, for af en felles 
Kasse at kjobe Leder i sterre Partier og igjen overlade 
det i mindre Partier til Medlemmerne af Foreningen. 
Dette var den ferste Raastof-Forening i Tyskland. Et 
Aar senere, i April 1850, dannede der sig i samme By 
en ny Forening af Haandverkere, denne Gang 100 i Tallet. 
Man stiftede en Forskudsforening. Institutioner af dette 
Navn dukkede den Gang op rundt omkring i de tyske 
Byer. De hojere Klasser vare kun altfor tydeligt blevne 
mindede om deres i lang Tid forglemte Pligter mod de 
lavere, ubemidlede Samfundslag; fra Frankrig var der 
kommet visse mere eller mindre klare Antydninger om 
Arbejds- og Arbejder-Organisationer til Tyskland. Man 
begyndte at tage disse Ideer op; men hvad der virkelig 
kom til Udforelse, indskrenkede sig til Kasser, hvor 
Smaafolk kunde faa Laan af indtil 25 Thaler mod en ringe 
eller slet ingen Rente. Men disse «Forskudsforeninger» 
eller Folkebanker, der for en Del snart gik ind og i 
Reglen forte en kummerlig Tilverelse uden at kunne til- 
fredsstille den forhaandenverende Trang, adskilte sig 
vesenlig fra Delitzscher-Institutionen; her blev Renten 
af Laanene sat til 5—10 pCt., og desuden blev der for- 
langt et maanedligt Bidrag af en Groschen, som blev 
opsparet for hvert enkelt Medlem, og som bley skrevet 
af ved Modtagelsen af Forskudene. Dette var da den 
forste egenlige Forskuds- eller Kreditforening 
i Tyskland. I Begyndelsen var vel denne Institutions 
Virksomhed temmelig beskeden, da man ikke var i Stand 
til paa den antydede Maade at spare nogen betydelig 


Foreningskapital sammen; men Spiren til den senere 
Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV, 2 












18 


Udvikling var tilstede, idet Laantagerne selv lededes til 
at tage Del i det hele Foretagende og til ved egne An- 
strengelser at danne en Kapital. I den nys omtalte 
Raastof-Forening vare Medlemmerne solidarisk forpligtede. 
Det samme var Tilfeldet med den nesten samtidig op- 
rettede Raastof-Forening i Eilenburg for Snedkere, og da 
denne Bestemmelse viste sig hensigtsmessig, saa vovede 
man ogsaa at anvende den ved Forskudsforeningerne, for 
ogsaa her at sikre Driftskapitalen. Schulze var imidler- 
tid traadt i Statens Tjeneste og havde forladt Delitzsch. 
Man gjorde nu ogsaa et Forseg paa at drage fremmede 
Kapitaler til under Bibeholdelse af det faste Medlemsbi- 
drag (en Groschen om Maaneden). En Lege, Dr. Bern- 
hardi, og en Skreddermester Biirmann stiftede nemlig i 


Aaret 1851 en Forskudsforening i Eilenburg paa dette | 


Grundlag, og det med et saadant Held, at man allerede 
i det forste Aar kunde udlaane 8801 Thaler, og det folg- 
ende Aar 13 336. 

Ferst da den egenlige Ophavsmand, Schulze, havde 
opgivet Statstjenesten og var vendt tilbage til Delitzsch, 
blev Delitzscher-Foreningen omorganiseret i Efteraaret 
1852 paa. det Grundlag, at Medlemmerne selv skulde 
danne Kapitalen med Ret til Dividende i Forhold til deres 
Indskud, og hermed var da Principet for den nuverende 
Ordning slaaet fast. I Stedet for de faste Medlemsbidrag 
og den dermed i Forbindelse staaende ligelige Fordeling 
af Overskudet, blev det tilladt at indskyde saa meget eller 
saa lidet, man vilde, dog ikke under 2 Groschen maaned- 
lig, og Diyidenden fordeltes i Forhold til hvert Medlems 
Andel. Foreningen i Eilenburg optog dette System; det 


samme blev Tilfeldet i 1853 med Forskudsforeningen i - 


Nabobyen Zérbig, i 1854 med Foreningerne i Celle og 




















ede 


atte - 


ede 
lg- 


vde 
ch, 
aret 
ide 
res 
nde 
lrag 
ling 
aller 
1ed- 
ems 
det 


on i: 


, OF 











19 


Eisleben, og i 1855 med Foreningerne i Meissen og 
Bitterfeld. Navnlig blev Meissnerforeningen i de folgende 
Aar Udgangspunktet for en Mengde Foreninger i Konge- 
riget Sachsen, der altid har frembudt en frugtbar Jord- 
bund for disse Foretagender. I Aaret 1855 udgav Schulze- 
Delitzsch, som han nu kaldte sig, en Bog om Forskuds- 
foreningerne (« Vorschuss- und Creditvereine als Volks- 
banken»),*) hvori han udtaler, «at i en ikke fjern Frem- 
tid vil der vist ikke vere en eneste By i Tyskland, der 
ikke kunde opvise en saadan Forening», og dette Ord var 
ikke langt fra at gaa’ i Opfyldelse. Fra Aaret 1856 fik 
Bevegelsen et ganske overordenligt Opsving, der ikke lod 
sig standse af nogensomhelst Hindring, den vere fra 
Politiets, Bureaukratiets eller Lovgivningens Side. Rigtig- 
nok blev hist og her Kreditforeningerne forbudte, fordi 
Regeringen ikke ansaa dem for sikre; i Hannover skal 
13 blomstrende Foreninger vere blevne undertrykkede, 
som det synes for at beskytte Lavene. Ogsaa politiske 
Hensyn spillede her en Rolle, hvortil navnlig Grunden 
var, at Schulze-Delitzsch havde gjort sig bekjendt som 
Mediem af yderste Venstre i Nationalforsamlingen, iser 
ved Skattenegtelser. Den djerve V. A. Huber forteller, 
at han maatte forsvare en saadan Forening i Anledning 
af, at en Provincialregering havde forbudt den, og havde 
maattet paavise, at det hele Argument, hvorpaa de hoje 
Herrer stottede sig, beroede paa, «at da disse Folk i 1848 
havde gjort unyttigt politisk Vrovl, skulde de heller ikke 
i 1856 slutte sig sammen med det nyttige Formaal at 
komme ud af det jammerlige Liv, som var og er Hoved- 


*) Schulze-Delitzsch: Vorschuss- und €reditvereine als Volksbanken. 
Praktische Anweisung zu deren Einrichtung und Griindung. 
5. Aufl. Leipzig. Verlag von Keil. 1876. p. 297 og ff. 


9* 
“ 





20 


grunden til deres politiske Daarskaber!»*) Ogsaa mange 
privatretlige og handelsretlige Bestemmelser stode i Vejen 
for den nye Organisation. 

For Aaret 1858 har man Aarsregnskaber fra over 
45 Kreditforeninger; men efter paalidelige Angivelser be- 
stod der dengang allerede mindst 120 med en Drifts- 
kapital af omtrent en Million Thaler. Siden 1859 er der 
‘regelmessig udkommet Aarsberetninger, og man kan her- 
igjennem med fuldstendig Nojagtighed felge denne Be- 
vegelse, der lige til den Dag idag har haft en Udstrek- 
ning, som man aldrig havde dromt om, og lenge har 
haft Rod i andre Lande. Det er tilstrekkeligt at anfore 
de nyeste Tal. I Aaret 1877 bestod der i Tyskland 1827 
Kreditforeninger, 622 Foreninger med enkelte Formaal 
(Raastof-, Magasin- og Produktionsforeninger), 624 Kon- 
sumforeninger, 50 Byggeselskaber, ialt 3123, saa at man 
kan regne paa et Antal af 3200 til3300, da de statistiske 
Efterretninger ikke kunne holde Skridt med Oprettelsen 
af nye Foreninger. Antallet af Medlemmer maa vist kunne 
anslaas til mere end én Million, Omsetningen til mindst 
2200 Mill. Rigsmark, medens Kapital og Reservefond til- 
sammen belober sig til mindst 150—160 Millioner, og de 
renteberende Udiaan til 400 a 410 Mill. 

Lad os imidlertid endnu engang gaa to Decennier 
tilbage for at betragte en anden Side af Bevegelsen. 
Rundt omkring traadte Onsket frem om at sammenkalde 
en almindelig Forsamling. Hertil virkede ikke alene Be- 
vidstheden om Foreningernes Betydning og en vis Selv- 
folelse, men navnlig Trangen til at drofte gjensidige In- 


*) V.A. Huber: Die gewerblichen und wirthschaftlichen Genossen- 
schaften der arbeitenden Klassen in England, Frankreich und 
Deutschland. Tibingen 1860, p. 97. 



















anier 
Isen. 
kalde 

Be- 
Selv- 
> In- 


ssell- 
h und 











21 


teresser ligeoverfor de mangelfulde Lovbestemmelser, til 
at udvexle de gjorte Erfaringer og legge Grunden til en 
felles Optreden i alle felles Sager. I Juni 1859 kom da 
den ferste Forsamling af denne Art i Stand i Weimar, 
og fra den Tid har der hvert Aar veret afholdt en For- 
samling, som efterhaanden er kommen til at omfatte alle 
Arter af Foreninger. Resultatet blev Oprettelsen af et 
Central- Korrespondance-Bureau som Centrum for den 
hele Bevegelse, og af denne udviklede sig i de felgende 
Aar det almindelige Forbund af Foreninger (Verband der 
deutschen Erwerbs- und Wirthschaftsgenossenschaften), 
som fik sin nuverende Ordning i 1864. Hvert Aar finder 
en almindelig Forsamling Sted af Delegerede fra alle de 
Foreninger, der here til Forbundet, og denne Forsamling 
ordner som eoverste Instans alle felles Anliggender uden 
nogensinde at gribe ind i de enkelte Foreningers ser- 
egne Anliggender. Forbundets Forretninger ledes af en 
Forretningsforer (Anwalt) med et serligt indrettet Bureau, 
en Stilling, som Schulze-Delitzsch siden den Tid har be- 
kledt med en sjelden Opofrelse og overordenlig Dygtig- 
hed. Mellemled mellem disse Centralorganer og Lokal- 
foreningerne ere de saakaldte Underforbund, d. v. s. For- 
bund omfattende Provinser, Landsdele eller enkelte be- 
stemte Arter af Foreninger. Disse Underafdelinger have 
til Formaal at varetage serlige Interesser og at befordre 
et nermere Samkvem mellem de enkelte Foreninger. 
Ved szregne mindre Forsamlinger forberede disse sney- 
rere Forbund den almindelige Forsamling, udvexle deres 
Erfaringer og give tillige Centralbestyrelsen Lejlighed til 
ved Besog hos Bestyrelserne og ved at oververe For- 
samlinger at sette sig ind i de enkelte Foreningers For- 
hold og Tarv og til at holde de enkelte Bevegelser i 





22 





Sammenheng med hele den samlede Bevegelse. 31 saa- 
danne Forbund ere allerede "dannede i Tyskland. De af 
dem valgte Bestyrelser danne et snevrere Udvalg, som 
udgjer et Supplement til Centralbestyrelsen og som navn- 
lig ferer Kontrol med Forbundets Finanser. Til For- 
bundet herer ogsaa et Blad: «Blatter fiir Genossenschafts- 
wesen», Endelig kan man omtale «die deutsche Ge- 
nossenschaftsbank» i Berlin, oprettet af de forbundne 
Foreninger i 1868, et Aktieselskab forelobigt med 3 Mill. 
Thaler. Formaalet er at give Foreningerne bankmessig 
Kredit, naar de trenge dertil og tillige saa vidt muligt 
aabne Adgang for dem til Forretninger med andre Banker, 
ligesom ogsaa at hjelpe Foreningerne til i gjensidige 
Interesser at regulere Omlebet af Foreningernes egne 
Kapitaler. *) 

Efter saaledes kortelig at have skildret Bevegelsen 
og Ordningen, skulle vi i det Folgende nermere kriticere 
enkelte Forhold. 

Det er altsaa fra de mindre Haandverkere, fra Ar- 
bejdere, i det Hele fra Smaafolkene, at denne Bevegelse 
er udgaaet, iser da Forskudsforenings-Bevegelsen har 
det Formaal, at lade en Kredit blive Flere under Et til 
Del, som den Enkelte altfor ofte er ude af Stand til at 
faa. Saaledes betegnede man fra Begyndelsen af For- 
maalet; saaledes betegner man det ogsaa den Dag idag. 
Schulze-Delitzsch’s Ledetraad for Foreningerne, Vorschuss- 
und Creditvereine als Volksbanken, der nu er udkommen 
i Ste Oplag (1876), begynder saaledes: «Saa paatreangende 
nedvendig og saa almindelig anerkjendt er Trangen til 
Kredit-Institutioner for vor Haandverkerstand og det 


*) Schulze-Delitzsch: Vorschussvereine, S. 303. 



















Ar- 
Ise 
har 

til 

at 
or- 
ag. 


ss- 


en 
ide 

til 
det 








23 


lile Erhverv, saa vel som for vore Arbejdere, at 
dens dybere Begrundelse, dens skonomiske Berettigelse 
ligeoverfor den store Handels- og Fabrikindustris Bank- 
bevegelse ikke behover nogen nermere Udforelse.» Be- 
gyodelsen var saa lovende, at man med nogen Ret 
ventede en ny Tidsalder for hele vort akonomiske Liv, at 
Schulze-Delitzsch i denne Bevegelse saa Fremtidens 
Lav, — saaledes hed hans Tidsskrift ogsaa tidligere — 
og at endogsaa en saa kritisk og negtern Jagttager som 
Huber endnu i Aaret 1858 kunde sige, at den delitzsch’ske 
Forening er Udgangspunktet for hele Rekken af Organer 
til Haandverkets skonomiske Regeneration. *) 

* Hermed er da Bevegelsens ejendommelige Karakter 
slaaet fast, og navnlig ere Kreditforeningerne overfladisk © } 
skildrede; men det bliver nodvendigt at gaa lidt nermere 
ind paa disse Foreningers Organisation. 

Den enkeltstaaende lille Haandverker eller Arbejder 
er ude af Stand til at skaffe.sig en Kredit; det er ham 
umuligt, naar han Intet har, at skaffe en. Kapital tilveje 
til at grundlegge eller udvide en Bedrift. Hans Indtegter 
bero ferst og fremmest paa hans Arbejdskraft, en temme- 
lig upaalidelig Faktor, et usselt Element ligeoverfor den 
Sum af Krefter, som ere nedvendige i Kampen for Til- 
verelsen. Den Ene kan blive syg og er derved ruineret 
med det samme, den Anden kan do — hvem er sikker? 
Men man har endnu aldrig oplevet, at alle Haandverkerne 
i en By paa engang ere blevne syge eller gaaede fallit 
eller dede. Naar altsaa f. Ex. mellem 50 Personer kun én 
er udsat for disse Farer, saa maa isoleret enhver af de 
50 bestandig fele sig usikker; men har han sluttet sig 


*) Huber 1. c. p. 111. 





24 


sammen med 49 Andre til felles Beskyttelse og Under- 
stettelse, saa falder der paa ham kun en Brokdel, en 
halvtredsindstyvende Del af denne Risiko. Som vi saa— 
den Enkelte er altid henvist til sin personlige Arbejds- 
kraft, i hvert Fald er hans materielle Stilling saa preker, 
at man ikke godt kan sige, om man deraf kan udlede 
nogen haandgribelig finansiel Sikkerhed. Hvorledes op- 
naar man da denne uundverlige Sikkerhed? Den ligger 
i den nylig omtalte Sammenslutning. Og da Alle omtrent 
ere ligestillede, da Alle have omtrent ligemeget at vinde 
og ligemeget at tabe, da Alle altsaa ere omfattede af en 
fuldstendig Solidaritet med Hensyn til deres Interesser, 
saa kunne de danne en Association, hvor Solidariteten er 
Princip, hvor Principet er En for Alle og Alle for En. 
Dette Grundlag accepterede Schulze og knyttede dertil 
fra forst af Bestrebelsen for at opspare en Kapital for 
Medlemmerne, dels ved Hjzlp af ligefremme Medlems- 
bidrag, dels ved at fordele Foreningens Udbytte. 

Schulze siger selv i sin ovenfor nevnte Bog, Vor- 
schuss- und Creditvereine, og i sin sidste Aarsberetning, 
at vil man i Korthed sammenfatte de Grundsetninger, 
hvorefter man i Foreningerne har organiseret Selvhjelpen 
for de mindre Erhvervsdrivende, der trenge til Kredit... 
for hvem de almindelige Banker enten slet ikke eller kun 
under besverlige Betingelser staa aabne, saa maa man 
merke sig felgende Hovedpunkter, som skiller disse For- 
eninger vesenlig fra andre Instituter, der mer eller 
mindre bero paa Understettelse, paa Udenforstaaendes 
gode Vilje. 

1) Efter Reglen er Laansogerne selvy Berere og 
Ledere af hele det til Tilfredsstillelsen af deres Tarv op- 
rettede Foretagende, d.v.s. som Medlemmer af For- 













fe 
d 
k; 


le 


fo 


pa 
sa 


hv 
ka 


ig} 









1g; 
er, 
en 


un 
an 
or- 
ler 
des 








25 


eningen, hvorfor Risiko og Gevinst ved Foretagendet 
er felles, og de have en afgjerende Stemme i Be- 
styrelsen. 

2) Den Pengeomsetning, der kommer i Stand ved 
disse Foreninger, er overalt ordnet fuldstendig forret- 
ningsmassigt (Prestation og Modprestation) efter Reglerne 
for Bankomsetningen, saa at Foreningskreditorerne gjen- 
nem Foreningskassen, og denne atter fra Laantagerne faar 
den sedvanlige Rente og Provision, foruden at Forret- 
ningsfererne og Kassebetjentene faa en Betaling svarende 
til deres Ulejlighed. 

3) Ved ojeblikkelig fuld Betaling eller i Almindelig- 
hed efterhaanden ved periodiske smaa Medlemsbidrag 
skabes der Forretningsandele eller Tilgodehavende for 
Medlemmerne af Foreningen; disse afgive Maalestokken 
for Fordelingen af Dividenden, og ved Tilskrivning af 
denne til Kapitalen faas en bestandig voxende Forenings- 
kapital. 

4) Endvidere bliver der ved Optagelsen af nye Med- 
lemmer betalt et Indskud en Gang for AHe, som i For- 
ening med en Andel i Overskudet, henlegges til Reserve- 
fond, navnlig til Dekning af sterre Tab. 

5) De Midler, der desuden ere nodvendige til at 
drive Forretningen, bringes tilveje under Form af Laan 
paa Grundlag af alle Medlemmernes Kredit under Et, 
saaledes at de Alle ere solidarisk ansvarlige. 

6) Antallet af Medlemmer er ubegrenset, og en- 
hver, der opfylder Statuternes almindelige Betingelser, 
kan blive Medlem, lige saavel som enhver kan trede ud 
igjen, naturligvis med en vis Opsigelsesfrist. 

Vi ville nu efter det Anferte holde fast som Forud- 
setning, at Solidariteten er valgt, fordi den er den eneste 





26 


Kreditbasis, som kan erstatte andre haandgribelige Kredit- 
grundlag, og at Solidariteten tillige er det Grundlag for 
Krediten, som kun ber komme frem, hvor ethvert andet 
Grundlag mangler. 

Solidariteten skulde ferst have en legal Form. Siden 
1860 ere Schulzes Bestrebelser gaaede ud herpaa. For 
enhver Handling, siger han, som et Menneske foretager 
sig i fri Selvbestemmelse, er han ansvarlig; kun naar 
den personlige Ansvarlighed erstattes ved haandgribelige 
Garantier, naar der til Sikkerhed for Kreditor legges en 
tilstrakkelig stor Kapital tilside, hvori Kreditor kan sege 
Fyldestgjorelse uden at hindres af Debitors ensidige 
Dispositioner, kun i dette Tilfelde kan Loven tillade en 
ringere Ansvarlighed hos Debitor. Men en saadan Garanti 
kan en Arbejderforening ikke give, og derfor maa man 
blive ved den personlige Ansvarlighed. Den ubegrensede 
Solidaritet bley da ogsaa efter lange Anstrengelser aner- 
kjendt: af Loven, forst ved en preussisk Lov af 27. 
Marts 1867, senere ved en nordtysk Forbundslov af 4. 
Juli 1868, 

Nesten 20 Aar vare forlebne siden Oprettelsen af 
den forste Forening. I en saa lang Tid maatte dog en 
betydelig Forandring indtrede baade i det Ydre og i det 
Indre. I det Folgende skulle vi antyde dette. 

Den Kredit, som vilde blive negtet den Enkelte, 
blev uden Betenkning tilstaaet en Forening, hvor enhver 
var .ansvarlig for det Hele, og efter faa Aars Forlob 
var Foreningernes Existens ikke alene sikret, men man 
havde ikke engang altid Brug for de Penge, der bleve 
tilbudte. 

Det var smukke Resultater af Solidariteten. AfFor- 
sigtighed sergede man i Reglen for at holde Renten af 








— — —" _ ti 


Inc 
ful 
ma. 
Kre 














27 


Udlaanene lidt hejere end nedvendigt, og derved steg 
Overskudet i den Grad, at den aarlige Dividende beloh 
sig til 10 & 14 pCt. og mere. Dette var en udmerket 
Lokkemad, og fra alle Samfundslag strammede Medlem- 
mer til for at nyde godt af Dividenden. De smaa Kapi- 
talister vilde ikke mere laane deres Penge ud mod en 
Rente af 4 eller 5 pCt., men lode sig optage paa For- 
bundsforeningernes Medlemsliste. De smaa Pengemend 
droge de store med sig; saa kom Embedsmend af en- 
hver Art, som vilde anbringe deres mere eller mindre 
beskedne Spareskillinger «godt», d. v. s. sikkert og med 
tilsvarende Renter. Alle disse Folk nojedes med en 
temmelig passiv Rolle, da man jo kun vilde «spare», ikke 
arbejde. 

Imidlertid lod et nyt aktivt Element ikke lenge vente 
paa sig: det var Handelsstanden. Ogsaa her dannede 
den lille Bedrift, Smaahandelen, Fortravet; bagefter kom 
den store Bedrift, den store Handel og Industri, og hvor 
forholdsvis faa de end vare, var deres Magt og Ind- 
flydelse dog langt betydeligere. 

Var det af Hensyn til disse Pseudo-Haandverkere og 
Arbejdere, denne ejendommelige Art. af Foreningsmed- 
lemmer, eller er det sket ubevidst, at allerede den forste 
Lovgivning indeholdt en Bestemmelse, som rettede et 
Oxehug mod Solidariteten? Vi ville ikke afgjore Sporgs- 
maalet, men nejes med at paastaa og ganske kort bevise, 
at Oxehugget virkelig blev rettet mod Solidariteten. 

Indtil Aaret 1867 bestod den principielle Solidaritet. 
Indtil da anerkjendte man den som den juridisk og faktisk 
fuldstendig uindskrenkede Ansvarlighed for en Tredje- 
mands eller en Forenings Forpligtelser. Det var ikke 
Kreditor negtet at sege Dekning for sit Tilgodehavende 

















28 


i Fellesformuen; men han var ikke forpligtet dertil. Fik 
han ikke sit Tilgodehavende betalt, kunde han tage det 
forste, det bedste Medlem og gjore sin hele Ret gjeld- 
ende mod ham i den fuldeste Strenghed. Medlemmet 
havde da Regres til de andre Medlemmer; men han 
kunde ikke negte at hetale. Nu kom Paragraferne 12, 
51 og 52 til Anvendelse, hvori det hedder, at forsaa- 
vidt Foreningens Kreditorer ikke kunne tilfreds- 
stilles af Foreningens Formue, saa hefte alle Mediem- 
mer for det Manglende, solidarisk og med hele deres 
Formue, uden at de kunne nedlegge Indsigelse om Deling. 
Denne Ansvarlighed indtreder dog forst, efter at For- 
eningens Konkurs er bragt til Ende. Naar Kon- 
kursen er bragt saa vidt, at man kan lave en Slutnings- 
fordelingsplan (Udkast til endelig Udlodning), paahviler det 
Bestyrelsen at udferdige en Beregning (Fordelingsplan), 
hvoraf man kan se, hvormeget hvert Medlem skal bi- 
drage i Anledning af det ved Konkursen fremkomne 
Deficit. (Og denne Fordelingsplan kan da ved en Kjend- 


else af Konkursretten blive umiddelbar exigibel hos de , 


enkelte Medlemmer.) Bliver det derefter paa de Enkelte 
faldende Belob ikke berigtiget af en eller flere af dem, 
og er ogsaa Exekution frugteslos, saa maa Bestyrelsen 
ved en ny Plan fordele det derved fremkomne Deficit 
mellem de ovrige Medlemmer. 

Saaledes som Forholdene stode (hvorom senere), 
var en saadan Modifikation af Solidariteten sikkert ned- 
vendig, den umiddelbare Anvendelse af denne vilde kunne 
vere serdeles farlig for Foreningen; men indeholdt For- 
eningens Forpligtelser ligeoverfor Kreditorerne da noget 
mere end en solidarisk Borgen? Og denne Borgen er 
daarligere end den, som indgaas for en eller anden 









— 86a 








Fik 
det 
Id- 
net 
an 
12, 


S= 
m- 
res 
ng. 
r= 
yn- 
38- 
det 
in), 
bi- 
ne 
id- 


alte 
Mm, 
sen 
icit 


re), 
ad- 
ine 


or- 
get 
er 











29 


privat Gjeld. Hvad forstaar man dog ved «'Tilendebring- 
else af en Forenings Konkurs»? Naar en Forening 
gaar fallit, staar man ikke foran en Rekke Forretninger, 
der kunne afvikles uden Vanskelighed og uden Ophold; 
det kan vare 2, 3, ja 5 og 6 Aar. Og i disse 2 til 6 Aar 
maa Kreditor vente. Det er neppe for meget sagt, naar 
man har bemerket, at Solidariteten, som den nu bestaar, 
er endnu kun et Middel til at bevege ikke szrlig for- 
sigtige Kreditorer til at give Kredit, og at Foreningens 
eneste Sikkerhed i Virkeligheden er deres Formue 9: de 
enkelte Medlemmers Andele og Reservefonden. 

Udadtil fandt Fortsettelsen af denne kapitalistiske 
Retning i Foreningsvesenet et Udtryk iLoven af 21. Maj 
1871. Denne Lov bestemmer, at de i Loven af 4. Maj 
1868 2 1 nevnte Foreninger ikke skulle tabe deres ser- 
egne Karakter derved, at man tillader dem at udvide 
deres Forretningskreds til Personer, som ikke here til 
deres Medlemmer. Saavidt vi kunne se, er denne De- 
klaration den verste Modsigelse indenfor en paa Haand- 
verkeres og Arbejderes Selvhjelp beroende Forening. 
Hvorledes kan man herefter endnu tale om Institutioner, 
hvis Formaal er at virke imellem de Samfundslag, for 
hvem den sedvanlige Kredit ikke staar aaben? Og denne 
Bestemmelse lod man komme frem paa en Tid, hvor den 
usalige Udvikling af vore Kreditforhold tog’ sin Be- 
gyndelse. 

En Afslutning, eller i det mindste en forelebig Af- 
slutning, paa denne unaturlige Tendens blev forsegt af 
Schulze-Delitzsch i Aaret 1878 ved en i Rigsdagen ind- 
bragt, .men hidtil ikke gjennemfort «Novelle» til Loven 
om Kreditforeningerne. Dette Forslag seger at afhjelpe 
den gjzldende Ordning paa felgende Maade. Ved enhver 










30 


Likvidation til enhver Tid, saalenge Konkursen varer, 
ogsaa ved Afslutningen af Konkursen, skal man kunne 
beslutte en Repartition. Ville Medlemmerne ikke yde de 
reparterede Bidrag, saa skal de kunne exekveres. Naar 
hertil endnu kommer den Bestemmelse, at Foreningernes 
Mediemmer skulle have en Andel af mindst 60 Rigsmark, 
saa maa.man nok sperge, om det da endnu er en Soli- 
daritet eller en slet og ret Realkredit, en Sikkerhed, der 
bestaar i haandgribelige, egenlige Formuedele. 

Denne Forandring fandt Sted i Lebet af Treserne 
og i endnu hejere Grad i den nyeste Tid. Men man maa 
forstaa os rigtig. Vi have ikke sagt, at alle de tyske 
Foreninger have undergaaet denne Proces, ligesaa lidt 
som vi ville sige, at de ovenfor antydede Stadier overalt 
fulgte paa hverandre paa samme Maade. Vi tale be- 
standig kun om en Del af Foreningerne, skjont det jo 
nok er den storste Del; vi tale om en Retning, der endnu 
ikke har gjort sig gjeldende overalt, men som er megtig, 
energisk og bestandig griber mere og mere om sig. 

Hvad de virkende Aarsager til denne Udvikling an- 
gaar, saa kunne de deles i to Grupper, naar man tager 
Sagen ganske i Almindelighed og ikke overalt soger 
absolut at gjennemfore Delingen. For det forste kunne 
vi nevne de Aarsager, som virke udenfra, altsaa vort hele 
politiske og ekonomiske Liv, osv., og for det andet saa- 
danne Aarsager, som vare tilstede fra Begyndelsen af ved 
Anleg og Bestyrelse af Foreningerne, og som. efter- 
haanden have gjort sig gjeldende. Det er disse sidste 
Aarsager, vi ville betragte. 

1) Den Bestemmelse, at alle Personer, som kunne 
forpligte sig kontraktmessigt, skulde kunne optages, var 
en Tid lang uskadelig, saalenge visse Ting manglede, 





31 


der drog alle mulige Folk til som Medlemmer, saalenge 
Foreningen virkelig gjaldt for et Institut, hvorved man 
kunde tilfredsstille en Trang, som det ellers var umuligt 
at faa tilfredsstillet, og Bestemmelsen var ikke alene ikke 
farlig, den var nyttig og velgjorende, saalenge og saa 
vidt Foreningerne virkelig kun bleve grundede og ledede 
for, som Englenderen Hughes siger, at gjore Medlem- 
merne til Mend, for at lere Medlemmerne, at de. ere 
solidarisk forbundne i mangfoldige Retninger, at lade 
dem forstaa Verdien af Solidaritet i Arbejde, i Pligter 
mod de svagere Kammerater, at lere dem at betragte 
Gevinst og Rigdom kun som Midler til at udfore disse 
Formaal. Ja, indtil da gave de ogsaa den Velhavende 
Lejlighed til uinteresseret at anvende sine rigeligere 
Midler til Bedste for de fattigere Medborgere; men da 
dette ideelle Formaal var blevet glemt, bleve Forholdene 
helt anderledes. Det store Antal af Medlemmer skulde 
nu kun tjene til at forege Omsetningen, d. v. s. Rente og 
Provision, Provision og Rente. Man synes dog aldrig at 
. have tenkt paa at lukke denne Port. — Dog, hvad siger - 
jeg? man har rigtignok tenkt derpaa og har oven i Kjobet 
ansat en haandfast Portner. Schulze-Delitzsch siger et 
Sted, at han mener, at ved at gribe Sagen rigtig an vil det 
lykkes at gjore alle de Folk til sikre Debitorer, som ved 
Opfyldelsen af de Pligter, de have paataget sig, ved Rede- 
lighed og Orden i Husholdning og Erhverv have vist sig 
verdige til at faa Kredit, og dette siges udtrykkelig om 
vore Haandverkere og Arbejdere. Men verdig til at faa 
Kredit er en Egenskab, som det er noget vanskeligt at 
slaa fast og konstatere for mange af de Folk, der be- 
styre Kreditforeninger. Ganske vist kan man saa legge 
Vegt paa Vederheftigheden. Meget godt! Det er jo 





32 


let at lade det ferste Medlemsbidrag eller Aktie, hvad . 
man nu vil kalde det, vere saa hej, at de, der kunne 
opfylde disse Fordringer, maa synes aldeles vederheftige. 
Man behover jo blot at gjore de “60 eller 80 eller 100 
eller 120 Mark til 600 eller 800 eller 1000 eller 1200 Mark, 
eller man kan lade de maanedlige Medlemsbidrag stige i 
samme Forhold. 

2) Sidestykket til denne Politik findes i en anden 
Statutparagraf. Kun til Medlemmer af Foreningen (senere 
blev det ogsaa til Ikke-Medlemmer) skal Krediten gives, 
og kun forsaavidt deres Personlighed og deres For- 
hold yde den tilberlige Garanti. 

Men hvor findes Grensen for Ordet forsaavidt? 
Man tror neppe sine Ojne, naar man leser, hvad Schulze- 
Delitzsch skriver endnu i 1876: «Saaledes gik man i de 
forst grundede Foreninger, navnlig i mindre Provinsbyer, 
i Begyndelsen ikke gjerne ud over 50—100 Thaler.» 
50—100 Thaler! Hvad er det imod en saa sterk Veder- 
heftighed? Atter har man kun forstaaet en Del af hans 
Ord: «Stoerrelsen af Forskudene vil altid vere afhengig 
paa den ene Side af de Klassers Behov, hvortil Medlem- 
merne hovedsagelig here, og paa den anden Side af Stor- 
relsen af det Fond, som Kassen har disponibelt, og her- 
ved maa man da se paa de fremherskende lokale Forhold 
og paa Foreningens gradvise Opsving.» Man har i den 
sidste Setning lagt Merke til alle Ordene undtagen et, 
nemlig Ordet gradvis. Men for Opsvinget skulde man 
nok serge, derefter bestemtes Storrelsen af Forskudene. 
Et bedre Sammentref var vist ikke tenkeligt. Hvori be- 
stod da Opsvinget, naar det ikke var deri: at gjore For- 
retninger, mange Forretninger, store Forretninger, lon- 
nende Forretninger? Trek og Modtrek! Paa hver For- 





33 


retning fulgte et Opsving, paa hvert Opsving en Forret- 
ning. Selv der, hvor man ikke gik saavidt at bruge 
Ikke-Medlemmer til Spekulationsgjenstande, havde man 
Spillerum nok. Til Medlemmernes udstrakte Vederheftig-. . 
hed svarede jo Belobet af Udlaanene. Hvorfor skulde man 
da blive staaende ved Hundreder af Mark eller Thaler? 
En Vexel paa 20 000 Mark teller jo lige saa meget i Aars- 
regnskabet som 100 Vexler eller Laanebeviser paa 200 
Mark. Og saa gik jo Forretningen saa meget desto glat- 
tere, langt mere «forretningsmessigt». Dog videre. Disse 
Medlemmer af Haandverker- og Arbejderbanken kunde 
ikke nojes med den elementere Vexelomsetning. Lad 
dem saa meget hellere have Konto Kurant. Hvad havde 
Schulze-Delitzsch sagt herom? Virkelig ganske vegt- 
ige Ord, hvori man atter leste akkurat det, som pas- 
sede paa det foreliggende Tilfelde. Det hedder i hans 
ofte nevnte Bog S.195—96: «.... I Virkeligheden er 
denne Art Pengeomsetning den fordelagtigste og be- 
kvemmeste, der kan tenkes for Laantageren. Han for- 
sikrer sig ved at oprette en saadan aaben og lebende 
Konto i Banken: 

a) At han hvert Ojeblik kan af Foreningens Kasse 
faa en Sum, der netop passer sig for hans Behov — om 
ogsaa kun indtil et vist Maximum; og 

b) Han kan hvert Ojeblik afbetale, hvad han har til- 
overs i Forretningen paa den laante Sum, ja endog be- 
tale forud udover denne Sum til Brug ved fremtidig Kredit, 
og saaledes faa Rente af hver Thaler for hver eneste Dag. 
Saa snart derfor et Antal Forretningsfolk tage Del i vore 
Foreninger .... kan det ikke fejle, at @nsket om en 
saadan Form for Krediten maa ytre sig levende hos saa- 


danne Medlemmer.» 
Nationalekonomisk Tidsskrift. XIV. 











34 





Men dette indtraf, og Mere til. Man tager jo ikke 
alene Del i Foreningen; men man sidder ogsaa i Direk- 
tionen, i Bestyrelsesraadet, man taler, paa Generalfor- 
samlinger, man serger for «Gevinsten» — hvad skulde 
altsaa vere i Vejen for at sette hint Onske igjennem? 
Schulze - Delitzsch tilfejer bagefter: «Netop de antydede 
Omstendigheder, som gjore Sagen saa fordelagtig for 
Laantageren, ere til Skade for de kreditydende Kasser.» 
Dette bliver i Begyndelsen upaaagtet; men senere. for- 
klares det paa den naturligste Maade af Verden: «Vi ere 
overbeviste om, tenker man, at vor Forenings Fader ikke 
vilde have neret denne eller lignende Betenkeligheder, 
hvis han havde nogen Anelse om, i hvilket Forhold vi 
staa til vore Medlemmer, de Herrer Arbejdere og Smaa- 
Erhvervsdrivende.» Man betragte dog det Opsving, In- 
stitutionen har taget! Paa en Million Vexelomsetning 
(deriblandt endog Papirer paa 10, 15 eller flere tusind 
Mark) kommer 2, 3, 4 og flere Millioner i Konto Kurant! 
Men hvem er det da, der bidrager mest til at tilvejebringe 
det statelige Tal paa Side 1 i Aarsberetningen for 1877: 
Forretninger paa 2200 Millioner Rigsmark? Er det os, 
Konto-Kurantsbesidderne, eller er det Eder, Vexel- eller 
Gjeldsbevisudstederne? Hvem er det, som man skylder 
Blomstringen af vore Arbejder- og Haandverkerbanker — 
os eller Eder? Sikkert have de Herrer Ret til at tale 
saaledes. 

3) Intet har bidraget saa meget til at kvele og holde 
nede den ideale, egenlige sociale Spire i Kreditforening- 
erne, som den altfor tidlig og altfor sterkt udtalte Ten- 
dens til at ville have Fordele af Foreningerne. Divi- 
denderne og intet andet end Dividenderne er det, som 
er Skyld i Kreditforeningernes Forkvakling. Renterne 










alt 


nit 
tio 
tyd 


sag 
ved 
ikki 






ide 


n- 
vi- 
7m 








35 


fastsettes snart udelukkende af Direktionen, snart af 
Direktion og Bestyrelsesraad i Forening, (det er det 
sidstnevnte Schulze-Delitzsch holder paa) og de tjene 
naturligvis ferst og fremmest til at dekke Renterne af de 
Laan, Foreningen har optaget, derefter til Dekning af 
Omkostninger af enhver Art, til Henleggelse til Reserve- 
fond, og endelig — last not least — til de yndede 
Dividender. I Principet kan man naturligvis ikke andet 
end billige denne Fordeling; men lad os engang betragte 
Anvyendelsen. Det er atter en serlig «forretningsmessig» 
Udlegning af nogle velmente Anvisninger af Schulze- 
Delitzsch, som her treder os i Mode. Han siger, at 
for at afgjore, om man vil have en hej eller en lav 
Rentefod, maa man forst gjore sig det klart, i hvilken af 
de to Retninger man vil slaa ind, om man vil have et 
overvejende Antal Smaafolk eller Medlemmer paa et hejere 
Trin. Hvis man navnlig gaar ud paa at virke mellem de 
velhavende Middelklasser, hos hvem det ved Forskud altid 
drejer sig om sterre Summer, saa vil en lavere Rentefod 
altid vere at foretrekke; thi Sterrelsen af Omsetningen 
hjelper paa den mindre Gevinst ved hver enkelt Forret- 
ning, saa at Dividenden trykkes mindre af Rentereduk- 
tionen, iser naar Driftskapitalen i sig indeslutter en be- 
tydelig fremmed Kapital. Men naar man omvendt legger 
mere an paa at ophjelpe den lille Bedrift, hvorved Hoved- 
sagen for Medlemmerne er at faa en lille Kapital samlet 
ved maanedlige Bidrag, saa synes 1—2 pCt. mere i Rente 
ikke saa uheldige, da Forskudene ikke ere saa store, og 
Onsket om en hej Dividende saa virksomt, at man gjerne 
bestemmer sig til en Rente af 8—i0 pCt.*) 


*) Jfr. Schulze 1. c. p. 249. 


36 


Vi indremme, at Schulze-Delitzsch’s Mening er god 
— men dette skal da ogsaa i dette Tilfelde vere alt, 
hvad vi kunne anerkjende. Lad os dog forst blade nogle 
Sider tilbage i Bogen for at vere sikker paa, at der endnu 
er Tale om Instituter, som ere oprettede og bestemte for 
Haandverkere og Arbejdere. Hvorfor kunne de store 
Laantagere give ferre Procent i Rente? Fordi der paa 
Grund af de betydeligere Omsetninger dog falder en. hel 
Del Procent af. Og hvorfor maa da de smaa Laantagere 
give 1 og 2 Procent mere? Fordi de gjore saa faa og 
ringe Forretninger, at man ellers vilde blive utilfreds 
med Aarsregnskabet! Skulde man da ikke derefter tro, 
at Foreningerne gik op i det alene, som deres eneste 
Formaal at danne en Dividendekilde. Vi for vor Del ere 
afgjort imod en saadan Opfattelse; men Kjendsgjerning- 
erne bevise, hvor isoleret vor Opfattelse er, sammenlignet 
med den store Masse af Foreninger. Afgjort forkastelig 
er den af Schulze gjorte Antydning, at 1 eller 2 Procent 
Rente mere ikke vilde synes de smaa Erhvervsdrivende 
saa besverlig. Det er et Standpunkt, som man kan holde 
paa, naar en Nation skal gjores lykkelig med Told paa 
Korn og Kjod eller overhovedet med indirekte Afgifter, 
(det hedder jo saa altid, at Afgiften betales i saa smaa 
Portioner, at man ikke merker det;) men i det forelig- 
gende Tilfelde er det virkelig ganske forkasteligt. 

Hint System, som kun kommer den store Bedrift til 
Gode, har allerede tidligere veret angrebet. Hvad svarer 
da Schulze-Delitzsch derpaa? At det er ubegribeligt, at 
Nogen kan tale om Udplyndring ved Dividendefordelingen, 
da de to Kategorier af Personer, af hvilke den ene ud- 
plyndrer, og den anden udplyndres, jo slet ikke staa hin- 
anden modsatte her. En Udplyndring var jo dog kun 





37 


tenkelig, naar Foreningerne toge mere end billigt ‘i Rente 
og Provision fra den ene Kategori, altsaa fra Kunderne, 
for saa at give det til de andre, til Medlemmerne i Form 
af Dividende. Men Kunderne, som give Renterne, ere 
jo selv Medlemmer, og Dividenden er altsaa egenlig blot 
en Tilbagebetaling af hvad Foreningen faar til Rest efter 
Dekningen af Bestyrelsesomkostninger, Tab og Tilskriv- 
ning til Reservefondet*). Det er nesten ubegribeligt, 
hvorledes Schulze-Delitzsch kan tale saaledes, naar man 
underseger Tabel Ci hans Aarsberetning, som indeholder 
en Inddeling af Medlemmer efter Stand — naar han blot 
ikke atter en Gang havde tenkt paa sine forhenverende 
Delitzscher-Folk og tenkt sig dem som Medlemmer i alle 
nuverende Kasser. Lad ogsaa Ord som udplyndre og 
udplyndret gaa ud af Diskussionen, saameget er vist, at 
i den Million Mennesker, som Schulze-Delitzsch lader 
tage Del i Bevegelsen, er der hundrede tusinde «Sparere», 
som aldrig nogensinde sege Laan i Foreningerne, men 
kun tage Del i Overskudet, eller i det mindste drage fuld 
Nytte af Foreningen og velte alle Byrder over paa de 
Taalmodiges Skuldre; det er «Forretningsfolkene». Man 
maa blot ikke tro, at hin forste Art af Medlemmer op- 
fatte disse Dividender paa 10, 15 eller ofte flere Procent 
som en ren Bisag, saaledes som Schulze-Delitzsch synes 
at mene. MHvorfor skulde man ikke tage enhver For- 
del med? 

Det er kun et videre Led i Udviklingen, naar man 
ser, at enkelte Foreninger ikke alene gjore Rentefoden 
afhengig af Sterrelsen af Forskudet, men ogsaa af Op- 


*) Jfr. Schulze - Delitzsch: Die Raiffeisen'schen Darlehnskassen. 
Leipzig 1875 p.41 og ff. 





38 


sigelsesfristen og ved lengere Frister tillade en lavere 
Rentefod end ved kortere. Denne Kjendsgjerning, som 
levende erindrer om Differentialtolden, kalder Schulze 
med fuld Ret betenkelig og bemerker, rigtignok med 
nogen Reservation, at Rentefoden egenlig burde forhojes 
med Tilbagebetalingsfristen som ved almindelige Bank- 
forretninger. 

4) Hvilke Foryentninger har man nu i over 20 Aar 
neret om Kreditforeningerne som et socialt Legemiddel? 
Ferst holdt man dem for den sande og edle Kvintessens 
af den uklare Socialisme i Trediverne og Fyrrerne. 
Senere indskrenkede man sig til i dem at se Legemidlet 
for den lille Bedrift, den nye Form for Lavet, svarende 
til alle den moderne Tids Krav og Interesser; (det var 
den Gang man talte om Foreningerne som Fremtidens 
Lav). Man erindre de ovenfor citerede Ord af den kon-. 
servative Huber, og vi ville kun gjengive en Ytring, som 
denne Nationalokonom fremkom med 1859 i Frankfurt 
a. M. ved en der afholdt Kongres af tyske @konomer. 
«Jeg holder ganske paa den fuldstendige Gjennemforelse 
af Neringsfrihed og er imod enhver Mellemtilstand eller 
gradvis Overgang, idet jeg minder Dem om hin Advokat, 
som af Humanitet skar Halen af sin Hund i flere Stykker, 
fordi det syntes ham for meget at gjore det paa en Gang. 
Jeg tror, at der gives en Erstatning.for de nu- 
verende Lav: og det er Kreditforeningerne (Ge- 
nossenschaften), det er den eneste frugtbare Er- 
statning for Lavene.» 

Hvad er da gaaet i Opfyldelse deraf, og hvorledes 
demmer nu til Dags en negtern Iagttager? Haand- 
verkersporgsmaalet er nu mere end nogensinde et ulost 
Problem, og det vilde vere latterligt, naar man overfor 





39 


de store Opgaver vilde slaa sig til Ro med en Hen- 
visning til de tyske Kreditforeninger. Principerne ere 
nok gode og brugbare, ja, vi anse dem endogsaa for 
nedvendige; men saa behever man da ogsaa forst og 
fremmest en revideret sand Anvendelse og en langt videre 
Virkeliggjorelse af dem, end hidtil er sket. 

Hvad yder Foreningerne med denne kapitalistiske 
Tendens, bortset fra hine beskedne Udlaansforretninger 
paa ikke altid lette Vilkaar — hvad yder den for den 
lille Bedrift? Den har ingen videre Opgave. Man kan 
jo spare, man kan jo tjene Penge, hvem der er veder- 
heftig, kan laane Penge, faa Dividende, heje, bedaarende 
Dividender, altsaa atter producere. Penge og med Penge 
udrette alt muligt. Hvad er det da alter for en ter, 
negtern Opfattelse af den okonomisk-social-politiske For- 
enings Opgaver? Allerede Huber beklager sig over, at 
de ved Kreditforeninger skabte Pengemidler atter splittes 
atomistisk'ad.*) Kreditforeningerne ere jo bestemte for 
Haandverkere og Arbejdere. Hvad havde nu veret lettere 
og frugtbarere end at sette Foreningerne i organisk 
Sammenheng med denne Stands andre Fornedenheder? 
Man forteller os jo, at de give store Overskud, hvorfor 
vil man da ikke anvende dette Overskud til Losning af 
mangfoldige Problemer, hvortil alle Slags Midler mangler, 
men ferst og fremmest Penge, Penge og atter Penge. 
Man mangler Penge til Ordningen af Lerlingevesenet, 
Svendevesenet, den tekniske og intellektuelle Uddannelse 
af Mestrene. Iser er man tilbage ved alle Forenings- 
formaal. 

Hvorledes de tyske Erhvervs- og Husholdningsfor- 


*) Huber 1. c. p. 108. 





40 


eninger opfatte hele dette Forhold, kan et eneste Tal 
betegne. I Aarsberetningen finder man i Tabellen B en 
Kolonne, der udviser den Del af Renindtegten, der an- 
vendes. til almennyttige Formaal. For hele det tyske Rige 
bliver det ikke mere end 24591 Mark, medens der er 
8 511 605 Mark Renindtegt, hvoraf 1 873 992 Mark er lagt 
til Reservefondet, og 6402795 er anvist Medlemmerne 
som Dividende, 9: for hver 100 Mark Dividende, altsaa 
med Fradrag af Reservefondet, have Medlemmerne an- 
vendt 38 Pfennige til allehaande gode Formaal. 

5) Ikke fra den oprindelige Plan for Foreningerne, 
men fra den senere opstaaede «Forretningstendens» har 
denne Bestrebelse grebet om sig efter at udvide Kredsen 
af Forretninger til Ikke-Medlemmer. Vi kunne ikke an- 
erkjende nogen af de Grunde, som man plejer at anfore 
til Fordel for Deklarationen af 21. Maj 1871, der rettede 
dette tunge Slag mod den oprindelige Ordning. Fra 
ganske den samme Kilde stammer endvidere den hist og 
her ovede Praxis, at et Medlem fra sit Hjem af kan er- 
hverve flere Andele i Forretningen paa én Gang. Hertil 
bemerker Schulze (og vi vilde med Glede underskrive 
dette Sted, naar det ikke stod i Strid med saa mange 
andre af hans Udtalelser), at derved bliver faktisk, om 
ikke «retligt», materielt, om ikke formelt, en Klassefor- 
skjel statueret mellem Formuende og Uformuende, hvor- 
ved man i hej Grad skader Foreningernes vigtige Mission: 

«At udjevne denne Klasseforskjel i skonomisk Hen- 
seende.» 

Vi kunde endnu paavise andre uheldige Forhold i 
Bevegelsen; saaledes den hyppige Indforelse af hypothek- 
arisk Sikkerhed, der aldeles ikke herer hjemme der, hvor 
Krediten er saa bevegelig og maa vere saa bevegelig; 





i ee > eae | 


41 


men vi ville kun betragte hele Retningens Hovedskade, 
Omformingen eller skulde vi sige Misdannelsen af Soli- 
dariteten. Hvortil skulde vel det? Det drejer sig atter 
kun om en logisk Konsekvens. Forudsetning for Soli- 
dariteten er Mangelen paa haandgribelige bestemte Real- 
Formuegjenstande, Tilstedeverelsen af en vis Interesse- 
overensstemmelse, saaledes Lighed i social Stilling, i 
materielle og aandelige Forhold, det gjensidige noje Kjend- 
skab til Personligheden og Forstaaelsen af alle de Ting, 
som drages ind i Kredsen af Fellesforetagendet. 

Alle disse Betingelser, der ere saa absolut ned- 
vendige, ere aldeles ikke opfyldte i en stor Mengde af 
de nuverende Kreditforeninger. 

Kredit i det Store og i det Smaa ere efter deres 
Natur saa vidt forskjellige, at de ikke kunne behandles 
af de samme Love og de samme Statuter. Hvor de 
bringes sammen saaledes som i Kreditforeningerne, dér 
maa der opstaa en Kamp, hvori den Sterkere sejrer over 
den Svagere. Denne Kamp har raset lenge og er ikke 
endt endnu — og vi behove ikke at sige, hvilken af 
Parterne der er den sterkeste. En Sejr er allerede 
Lovene af 1868 og 1871 med Hensyn til de Bestemmelser, 
vi have lert at kjende. Nu er Udviklingen den: mere 
og mere at nerme sig dette stolte Sesterinstitut: Aktie- 
banken. Medlemmets Andel bliver en Aktie, Bevismiddel 
for Berettigelsen til en Dividende. 

Ligeoverfor Smaafolkene fores der i Kreditforening- 
erne, trods det demokratiske Anstreg, faktisk et diktatorisk 
Regimente. De forstaa ikke noget af de egenlige For- 
retninger, det har altid ligget over deres Horisont; de 
kjende hverken Formen eller Vesenet. De vide intet om ° 
de store Omsetninger, hvorpaa enhver Svingning i Ver- 





42 


densmarkedet har Indflydelse. De ane ikke, hvilke Verdier 
en udbredt Kredit giver den kloge Beregner, ligesaa lidt 
hvor farlig den er selv for den bedste Regnemester; det 
forstyrrer dem ikke, at et eller andet af Medlemmerne 
laaner en hel Formue af den felles Kasse, for hvilken 
der tilsyneladende er god Sikkerhed, men som under visse 
Omstendigheder kunde sette hele Foreningens Existens 
paa Spil og deres egen med. Der hersker et fuldstendig 
usandt Forhold mellem Medlemmerne af en saadan For- 
ening, hvis det er rigtigt, hvad Schulze-Delitzsch skriver 
— og det er rigtigt: - «Alle Deltagere have mere end 
ved nogen anden Klasse af kommercielle Selskaber en 
alvorlig Anledning til at anvende den allersterste For- 
sigtighed med Hensyn til, hvad der forefalder i Foreningen, 
Direktorernes og Embedsmendenes Forretningsferelse og 
personlige Forhold, for saa vidt muligt at kunne undgaa 
de verste Ulykker ,... Men rigtignok bestaar den fakt- 
iske Forudsetning deri, at Bestyrelsen ikke paa nogen 
Maade unddrager sig fra Medlemmernes personlige Vare- 
tagelse og Iagttagelse, altsaa fra deres Kritik. Thi da 
bliver de Enkelte kun prisgivne den ojeblikkelige Be- 
styrelse uden i mindste Maade at vere i Stand til selv 
at varetage deres Interesser. Men i dette Tilfelde befinde 
sig Medlemmerne af Foreningen, naar paa den ene Side 
Bestyrelsens Sede er saa langt borte, at en personlig 
Kontrol ikke kan finde Sted, og paa den anden Side, 
naar Foreningens Formaal og Forretningsom- 
raade gaa ud over deres Fatteevne og und- 
drager sig deres Bedommelse.» 

Ja, usandt er Forholdet mellem Medlemmerne ind- 
byrdes, usandt den Enkeltes Forhold til Foreningen, 
usandt det hele System, forsaavidt en Velhavende, ligemeget 





43 


af hvilken Stand, der utvivlsomt er vederheftig, benytter 
sig af en Kreditbasis, som ikke er skabt for ham og ikke 
egner sig for ham. Den, der har virkelige, haandgribe- 
lige Formuedele, kan naturligvis efter Behag alene eller 
i Forening med Andre benytte disse Formuegjenstande 
som Grundlag for sin Erhvervsvirksomhed; for ham er 
Solidariteten ikke nodvendig, men den bestemte ind- 
skrenkede Ansvarlighed, saaledes som Schulze-Delitzsch 
sely har paavist det, Det nu bestaaende materielle Grund- 
lag for en Forening, saa vidt Ansvarligheden kommer paa 
Tale, kunde og vilde falde bort, saa snart Foreningen 
aiter blev sig sin ideale og sociale Betydning klar, naar 
den blev gjennemtrengt af Tanken om dens Opgave at 
heve de slet stillede ubemidlede Medlemmer, naar den 
regnede efter, hvor mange Folk den virkelig positivt havde 
hjulpet, ikke efter hvilke Summer, der vare omsatte, og 
hvilke Renter, der vare fortjente. 

Vi have i det Foregaaende ikke kunnet lade vere nu 
og da at indtage en afvigende Stilling fra Schulze-Delitzsch’s. 
At vi ikke ville forringe hans Fortjenester af en stor Del 
af Befolkningen, beheve vi ikke at sige; vor Dadel gaar 
blot ud paa, at Schulze-Delitzsch indrommer den finan- 
sielle og materielle Interesse i sine Foreninger den forste 
og bedste Betydning, om end ikke iOrd, saa dog i Gjer- 
ning. Han viser os Aar for Aar Millioner og atter Milli- 
oner; men han synes ikke at sperge om, hvorledes disse 
Millioner danne sig, hvorledes de fordele sig, hvem de 
atter komme til Gode; han betragter, kunde man sige, 
altfor meget Kvantiteten i den Sag, han har kaldt til Live, 
og altfor lidt Kvaliteten. Han serger, arbejder og lever 
for alt, hvad der kan styrke og fremme Kvantiteten; 
Kvaliteten derimod spiller kun en Birolle. Han merker 





44 


ikke, at alt det forfejles, sgm man grundigt tilsigtede, 
nemlig at hjelpe de trengen Samfundslag. Fra en saa 
haabefuld Organisation stiger der et Foretagende frem, 
som atter kommer de heldigt stillede til Gode. Hvad vi 
have iagttaget indtil dette Ojeblik, er jo ikke Slutstenen 
paa Udviklingen; denne vil gaa videre intensivt og exten- 
sivt — saalenge der ikke fra oven eller fra neden eves 
et Tryk for at faa en Forandring indfert, saalenge man 
ikke paany med al Energi slaar Grundlaget fast, saa- 
ledes som Schulze-Delitzsch for 30 Aar siden har gjort 
det, og endnu i enkelte Ojeblikke gjor det, naar han 
ikke netop lader sig blende af de 2200 Millioners Om- 
setning. 

Man maa ‘atter have den gamle Delitzscher-Aand 
indfort, den Aand, som er forsvundet overalt, hvor 
Medlemmerne seges fra alle Samfundslag, og den lille 
Mand bliver trengt tilbage; den Aand, som er for- 
svundet, hvor det, som man kan paavise i 90 af 100 
Tilfelde, er Kjobmend, Fabrikanter, Borgmestre, Sag- 
forere, Prester og andre Embedsmend, som bestyre For- 
eningerne, — forsvundet, hvor Omsetningen regnes i 
Tusinder og Millioner, ikke mere i Tiere og Hundreder; 
forsvundet, hvor Direktorer og Kasserer holde sig 
skadeslose ved Tantiéme. Saalenge alle disse Ting be- 
staa, er det ikke verd at tale om Foreningerne som et 
‘virksomt socialt Hjzlpe- og Legemiddel. 








Den tyske Toldsag. 


Il. 
«Foreningen for Socialpolitik» og Toldsagen. 


Der Verein fir Socialpolitik», — «Kisenacher- 
Foreningen», som man engang kaldte den, den «katheder- 
socialistiske» Forening, som man ligeledes tidligere har 
kaldt den, har i sine Moder i Frankfurt d. 21. og 22. 
April d. A. underkastet det tyske Toldlovforslag en ud- 
forlig Droftelse. Det stenografiske Referat af Foreningens 
Forhandlinger er for faa Uger siden udkommet i Trykken, 
Det ses af det, at Forhandlingerne vare af en langt storre 
og langt varigere Interesse, end Dagspressens tarvelige 
Notitser lod formode. Vi tro derfor, at lidt udforligere 
Meddelelser ville vere vore Lesere kjerkomne. Det 
stenografiske Referat*) er selvfolgelig disse Meddelelsers 
eneste Kilde. 

«Foreningen for Socialpolitik» har ikke tidligere haft 
Lejlighed til at behandle Toldspergsmaalet. Den har 
diskuteret forskjellige Sider af det «sociale Spergsmaal», 


*) Verhandlungen d. sechsten Generalversamml. d. Vereins f. Social- 
politik ib. d. Zolltarifvorlagen am 21. u. 22. April 1879 in 
Frankfurt a. M. Auf Grund d. stenograph. Niederschrift, her- 
ausgegeb. v. Standigen Ausschuss. Leipzig, Duncker & Humblot. 
1879. (147 S). 





46 


og den har ofte udtalt sig om sin Opfattelse af Statens 
Stilling, — en Opfattelse der er den strengt «individual- 
istiske» modsat. Af de tidligere Forhandlinger har man 
ikke kunnet uddrage sikre Slutninger med Hensyn til den 
Holdning, Medlemmerne vilde indtage ligeoverfor Told- 
spergsmaalet. Det Eneste, man i saa Henseende kunde 
vide, er — som Prof. Nasse sagde i sine Indledningsord 
—, at Medlemmerne paa den ene Side ikke vilde bestride 
Statens Ret til ved Toldforholdsregler at tage fra den 
Ene og give til den Anden, naar der af den saaledes til- 
vejebragte Forandring af Nationalindkomstens Fordeling 
vilde resultere overvejende Fordele for Almenvellet, men 
at de dog paa den anden Side ikke under alle Omstend- 
igheder ville forlange, at Staten. ved Beskyttelsestold 
indskrenker Udlandets Konkurrence og regulerer den 
internationale Handel. I hvert enkelt Tilfelde maatte 
Fordele afvejes mod Mangler, og da der nu netop fore- 
ligger et Tilfelde af en hojst brendende Karakter, blev 
det fundet hensigtsmessigt at sammenkalde Foreningen 
til Mede i Frankfurt. 

Der var sorget for at faa dygtige Ordforere for begge 
de modstaaende Lejre: Hovedtaleren for Frihandelsmend- 
ene var Handelskammersekreter Dr. Gensel, for Beskyt- 
telsesmendene Prof. Dr. Schmoller. Men foruden de to 
Hovedtalere (henholdsvis «Referent» og «Correferent») 
havde selvfelgelig mange andre Talere af begge Partier 
Ordet. 

Det forste Indledningsforedrag («Referat») holdtes af 
Dr. Gensel. — Gensel begynder sit Foredrag med en 
Kritik af det bismarckske Program af 15. December (se 
forrige Hefte S. 367 fg.). Til dette Program have mange 
Tyskere knyttet store, ja de mest overstremmende For- 





er ¢ 
han: 
ikke 
en | 
Rigs 
0g | 
sky 
Rek 
Stre, 
havd 
kritic 
dette 
Syns 
ande 
nemi 
nu | 
tveert 
paa | 
Hove 
er al 


47 


haabninger. Det er ikke saa forunderligt: i de daarlige 
Tider griber man efter hvert Halmstraa som efter en 
Redningsplanke. «Vi Tyskere ere fra den gamle Umynd- 
ighedstid vante til at sette alt vort Haab til Staten, — 
ogsaa i Sager, hvor Staten har lidet eller intet at gjore. 
Og naar saa en Mand af Fyrst Bismarcks Daadkraft, en 
Mand hvem Tyskland skylder saa overordenligt meget, 
der mere end engang ved sin overlegne Indsigt i politiske 
Sager har gjort sine Modstanderes formentlige Visdom 
til Skamme, — naar en saadan Mand lover ved sin megt- 
ige Haand at hidfore en Forbedring af Forholdene, at, 
som han siger, «heve Folkevelstanden i det Hele»: saa 
er det naturligt, at Tusinder med Begejstring lytte til 
hans Ord.» Kun er det merkeligt, at Forhaabningerne 
ikke saa meget knytte sig til det, Bismarck setter i Spids- 
en af sit Program: i Skrivelsen af 15. Decbr. betegnede 
Rigskansleren den finansielle Reform som Hovedsagen, 
og paa den synes man ikke rigtigt at tro. Men for Be- 
skyttelsestolden, som Bismarck kun setter i anden 
Rekke, svermer man, — dog saaledes at man slaar en 
Streg over det lille Ord «ringe», Bismarck i sin Skrivelse 
havde anbragt foran Beskyttelsen. — — Efter at have 
kriticeret Programmet, kriticeres selve Toldlovudkastet. At 
dette, saaledes som hint lovede, har stillet det finansielle 
Synspunkt i ferste Rekke, og Beskyttelsessynspunktet i 
anden Rekke, lader sig ikke paastaa. At det har gjen- 
nemfert en «ligelig» Beskyttelse, saaledes som lovet, er 
nu ligefrem urigtigt: paa nogle Steder er Beskyttelsen 
tvertimod betydningsles, paa andre Steder er der smurt 
paa i saa tykke Lag, at Tolden ligefrem er prohibitiv. — 
Hovedresultatet af Gensels Kritik bliver: Toldlovforslaget 
er aldeles utilstrekkeligt forberedt; Toldloven vil, 





48 


naar den gjennemfores, gjore et uhert Indgreb i Be- 
tingelserne for den okonomiske Udvikling; den 
vil i det Hele‘ave en skadelig Indflydelse, ja paa 
enkelte Industrigrene endog en aldeles odeleggende. 

Rigtigheden af sin Opfattelse segte Gensel at godt- 
gjere gjennem en udforlig Argumentation. Den_ skulle 
vi imidlertid forelebig lade hvile. Derimod ville vi nu 
vende os til det andet Indledningsforedrag, Prof. Schmol- 
lers «Correferat». Prof. Schmollers Foredrag var uneg- 
teligt serdeles interessant — i Formen, i Indholdet desto 
svagere. Vi skulle dog gjengive det saa udforligt, at 
Leserne selv ville kunne demme. For Ensidighed skal 
man da ikke kunne beskylde os. 


Schmoller: 


«Airede Forsamling! Jeg har overtaget som Anti- 
Frihandels-Referent at indlede Generaldebatten om Told- 
lovforslaget, — ikke fordi jeg i mine principielle Ansku- 


elser i alle Retninger absolut skulde skille mig fra den 
foregaaende Taler (Gensel) eller endog fra mine Frihandels- 
Venner i denne Forening, — men fordi den Bekemp- 
ning af den ny Tarif og af den hele ny Vending i den 
tyske Handelspolitik, der-udgaar fra de extreme Frihand- 
elsmend og Tilhengerne af den gamle Manchesterskole, 
strider mod mine videnskabelige Grundsetninger, min 
historiske Opfattelse af Forholdene og mod mine social- 
politiske Partiprinciper. Jeg tror ikke, som hine Herrer, 
at enhver Statsindblanding i okonomiske Sager er skade- 
lig, og jeg tror ikke, at den ubetinget fri Konkurrence 
overalt virker velsignelsesrigt; jeg tror, at overalt hvor 
Konkurrencens Tryk gaar ud over et vist Maal, gjor det 
mere Skade, end er til Velsignelse, og jeg tror, at den 
fri, ganske uhindrede Interessekamp ofte kun har til 
Felge, at den Svage bliver exploiteret og odelagt. Og 
om jeg end indremmer, at der gives mange skonomisk 
Svage — det vere sig Individer, Nationer eller Industri- 
grene — som hellere maa gaa til Grunde end opretholdes, 
saa stiller jeg mig dog ikke altid og ikke overfor alle 
Svage paa dette Standpunkt: jeg forlanger, at Arbejderen 
skal beskyttes ligeoverfor den overmegtige Kapital, og 





istri- 
Ides, 
alle 
leren 
» 8 


49 


jeg forlanger ogsaa, at en i og for sig levedygtig men i 
Ojeblikket haardt betrengt national Industri skal beskyttes 
ligeoverfor udenlandsk Overmagt. Jeg giver vor store 
Jurist Jhering Ret, naar han med Hensyn til den absolute 
Frihandelstheori spottende siger: at Ulvene raabe paa 
Frihed, forstaar sig af sig selv, men naar ogsaa Faarene 
gjor det, bevise de kun — at de ere Faar!*) — Dog 
vil jeg paa ingen Maade fordre et strengt Beskyttelses- 
system for ethvert Land, der staar tilbage for England 
i Velstand og Industri- Udvikling. Beskyttelse og Fri- 
handel er for mig slet ikke principielle Spergsmaal, men 
underordnede Midler for den skonomiske Therapi eller 
Dietetik, som kun ber anvendes i maadeholdne Doser, 
afvexlende og ganske efter Trangen dertil, ligesom Legen 
idag foreskriver et blodfortyndende, imorgen et bloddan- 
nende Middel, idag lazantia, imogen restringerende Midler 
o.s.v. Den Lege, der sagde: af Princip giver jeg alle 
Mennesker restringentia eller laxantia, vilde man betragte 
som halvt forrykt; — men paa dette Standpunkt staa de 
principielle Frihandelsmend, saavelsom de extreme Be- 
skyttelsesmend, ja Mange, der egenlig ikke ere det, men 
uden helt at overse Enkelthederne dog ubevidst felge den 
ene eller den anden Fane. Begge Parter mene medlid- 
ende at kunne betragte Den, der 1860 stemte for en 
Frihandels-Reform, og som nu stemmer for Beskyttelsen, 
som en karaktersvag, principlos Person. Som om en 
Lege blev karakterfast, naar han altid foreskrev det 
samme Legemiddel. 

Retferdigst og mest fordomsfri bliver ogsaa paa dette 
Omraade Dommen, naar man vender Blikket fra den op- 
hidsede Nutid og dens dogmatiske Stikord, og ligefrem 
sperger Histotien om, hvad den lerer. 

For det fordomsfri Blik viser der sig her to Udvik- 
lingsrekker: tilsyneladende fjendtlige Brodre, i Virkelig- 
heden betingende hinanden gjensidigt. Fra den eldste 
ned til den nyeste Tid viser der sig en uafbrudt Frem- 
skridtskjede, der bestaar i Felgende: forst lader man 
vere med at slaa den Fremmede ihjel; dernest horer 
man op med at gjere ham til Slave; derpaa giver man 


*) Syndicus Dr. Barth: Frihandelsmendene ere altsaa Ulve, og Be- 
skyttelsesmendene — Faar! (Munterhed, Modsigelse). Ja, hvis 
det ikke er Meningen, kan jeg overhovedet ikke finde nogen 
Mening i Jherings Udtryk. 


Nationalekgnomisk Tidsskrift XIV. 4 











50 


ham enkelte lavere Rettigheder og man begynder at bytte 
fredeligt med ham, og tilsidst anerkjender man ham og 
hans Varer som fuldt ligeberettigede. Det er den ene 
Side af den ekonomiske Historie, og den alene kjender 
den beundrende Frihandelsmand! Men der er ogsaa en 
anden Side, og den overser Frihandelsmanden bestandig. 
Det er en Kjendsgjerning, at dette Fremskridt kun blev 
fuldbyrdet gjennem tallose Kampe, i hvilke de Stammer, 
Folkeslag, Nationer kom ovenpaa, der ogsaa paa det 
skonomiske Omraade felte sig som en solidarisk Enhed 
ligeoverfor Yderverden, og som ogsaa paa dette Omraade. 
lod sig lede af en sej, energisk, ubenherlig, national 
Egoisme. Fonikierne og Egypterne, Grekerne og Middel- 
alderens italienske Handelsstater handlede saaledes; de 
vare seje, forslagne, konsekvente Beskyttelsesmend og 
Merkantilister, hvad ogsaa de store evropeiske Stater fra 
det 16. til det 19. Aarh. vare, hvad Amerikanerne og de 
engelske Kolonister fremdeles ere. At behandle fremmede 
Personer og Varer slettere end de nationale, var et 
Kampmiddel, der benyttedes af alle; — ofte er det blevet 
misbrugt, og naar det brugtes for ensidigt, naar den 
fremmede Konkurrence for sterkt udelukkedes, skadede 
man sig selv derved, eller odelagde sig maaske endog 
helt, saaledes som Venetianerne og Spanierne. Men vi 
se tillige, at jo sterre og megtigere Staterne blev, desto 
mere kunde de for en Tid trenge til i handelspolitisk 
Henseende at afslutte sig sterkt ligeoverfor Udlandet. 
Det sikre og sande Fremskridt fandtes altid dér, hvor 
man forstod i rette Ojeblik og paa rette Sted at vexle 
mellem Frihandel og Beskyttelse, altsaa dér hvor man 
saa lidt som muligt bleste disse to lige naturnedvendige 
Bestrebelser op til et Alt beherskende ubenherligt Sy- 
stem, og dér hvor man var sig bevist, at Fremskridt i 
Handel og international Arbejdsdeling er ligesaa ned- 
vendigt som national Sammenslutten, national Arbejds- 
deling og national Egoisme. Derfor se vi i England, 
Frankrig, Nordamerika, fremfor Alt i selve Toldforeningen 
den periodiske Afvexlen af Toldsystemer, (hvilken Afvex- 
ling de Doktrinere og de modstaaende Interesse-Grupper 
altid beklage paa det Dybeste) i Virkeligheden virke til 
Velsignelse, — i det Mindste forsaavidt Afvexlingen ind- 
traadte i rette Ojeblik og i det rette Omfang. — Ganske 
vist kan Omvexlingen indtrede for ofte og for skarpt, 
hvad den nordamerikanske Tarifhistorie viser os. Men 








~~) eee ee ee eee 


sol 
gal 
ikk 


ver 
til 
Ep 





51 


beviser den Kjendsgjerning, at liberale og konservative 
Ministerier i flere evropeziske Stater afvexle for ofte og 
for pludseligt, Noget imod den Setning, at en saadan 
Afvexling er gavnlig og nedvendig for et frit Folks Re- 
gering? Se vi ikke paa alle sociale og politiske Om- 
raader ‘en lignende Vexlen i de herskende Stremninger? 
Er denne Vexlen ikke en nedvendig Folge af, at de mod- 
staaende og ligeberettigede Interesser efter hinanden maa 
overtage Ledelsen? Det viser kun en barnlig Naivetet og 
Mangel paa Kjendskab til Historien, naar man bilder sig 
ind, at en eller anden liberal eller konservativ, frihand- 
lerisk eller protektionistisk Sejr betyder Sagens definitive 
Afgjorelse, saaledes at en Vendenom paa den betraadte 
Vej aldrig vil indtrede, og saaledes at ingen fremtidig 
Regering tor afvige fra denne Linje. 

Men hvorfor er denne Vexlen nedvendig? og hvorfor 
gjentager den sig overalt med samme Konsekvens, hos 
Folk med streng saavel som hos Folk med liberal Tarif? 
Svaret er klart: i Nutidens Kulturstater arbejder man for 
to Markeder, det indre og det ydre; det okonomiske Liv 
hviler paa to Systemer, den nationale og den internationale 
Arbejdsdeling; det gjelder at forsyne Folket i det ner- 
verende Q@jeblik med saa billige og gode Varer som 
muligt, og det gjelder for Fremtiden at heve hele den 
ekonomiske Organisation til et hejere Trin. Men disse 
forskjellige Maal lade sig ikke altid opnaa paa samme 
Tid: undertiden maa der legges mere Eftertryk paa den 
ene Side, undertiden paa den anden Side, og vice versa.... 

Den preussiske Toldtarifs og Toldforeningstarifens 
hele Historie er kun en Illustration til denne Sandhed. 
Den Forestilling, at Preussen i det 19. Aarh. altid har 
veret stemt for Frihandelen, er kun en fable convenue, 
som Frihandelspartiet har sat iGang. Og omvendt har det 
gammelpreussiske Toldsystem i forrige Aarhundrede heller 
ikke manglet Stremninger i Frihandelsretning, som ned- 


vendige Tidsforhold havde betinget........ Fra 1818 af 
til Nutiden findes i Toldforeningen fire klart adskilte 
Epoker: 


1818—33: Beskyttelsesstromningen tager til; 

1833—42: der forlanges Toldnedsettelser ; 

1843—55: Stemningen gaar atter i Retning af Be- 
skyttelse ; 

1860—73: Frihandelen hersker temmelig uindskren- 
ket i Theori og Praxis. 


4* 








52 


Og nu bleser Vinden atter i modsat Retning! Er 
dette tilfeldigt? Gives der Tilfeldigheder paa saadanne 
Omraader? Kunne disse Svingninger fores tilbage til 
enkelte Personligheder, til enkelte Ministres Anskuelser? 
Har det ikke hver Gang veret indre nedvendige Aarsager, 
der betinge Omvexlingen? ..... 

.... Den franske Handelstraktat af 1862 var i sit 
Princip fuldstendigt berettiget og gavnlig, om den end i 
enkelte Tarifsatser maatte gribe fejl, da den jo var kommen 
i Stand uden alvorlig Undersogelse..... I det Hele be- 
fordrede den dog, saavel som de andre Handelstraktater, 
den internationale Arbejdsdeling, hvilket altid for en Tid 
er nedvendigt og gavnligt; den gjorde mange Varer bil- 
ligere, hevede de Industrigrene, som vi mest udmerkede 
os ved, og bragte Liv i vor Handel og vor Skibsfart. 
Men en saadan Bevegelse gaar ud over sit Maal, naar 
Exportindustrierne voxe for meget paa en sund national 
Arbejdsdelings Bekostning, naar Exportindustrierne voxe 
uden at finde ny varigt sikrede Markeder. Handelstraktat- 
Perioden vxr velsignelsesrig, saalenge den skaffede os 
ny Markeder. Fra det QOjeblik af da den ikke bragte os 
mere, da vi i blind Tillid til at andre Lande nok vilde 
felge os, nedsatte vor Tarif stedse yderligere, — fra det 
Ojeblik af have vi trengt til mere national Egoisme. I[ 
Svindelaarene indtil 1874 kunde man gjere sig I[llusioner 
i saa Henseende, Velstandens syntes jo almindelig,. Ex- 
porten og den indenlandske Industri voxede jo, uagtet vi 
ikke opnaaede Indremmelser hos andre Nationer. Men 
da Tilbageslaget kom, maatte det snart vise sig, at vi 
havde taget fejl. Og nu befinde vi os i samme Stilling 
som i Fyrrerne. Den engelske Konkurrence — fortrengt 
fra Amerika, sine egne Kolonier, og i alle evropwiske 
Stater behandlet ugunstigere end i Tyskland — kaster 
sig ferst og fremmest over det tyske Marked. Ingen vil 
gjore os Indremmelser; vi have jo heller Intet mere at 
byde; vi have slidt Handelstraktaterne op; vi kunne forst 
begynde at slutte Handelstraktater igjen, naar en refor- 
meret Tarif nogenlunde har bragt os i samme Stilling 
som de evrige evropeiske Kontinentalstater. — Vel maa 
vi sege at gjore den almindelige Toldkrig, der fore- 
staar, saa maadeholden som mulig. Men vi maa ruste 
os. Og derfor mener jeg, at en Kamptoldparagraf*), som 

*) Schmoller sigter her til 35. Se forrige Hefte S.376. Men han 

er forevrigt alt andet end korrekt, naar han sammenligner 25 i 


et ete 


cos = 


53 


Ostrig og andre Stater allerede have, i en eller anden 
Form er nedvendig. Vi vilde jo give Afkald paa det 
vigtigste Magtmiddel i den internationale Handelskamp, 
naar vi tillod, at Deren blev slaaet i paa Nesen af os, 
medens vi selv aabne alle Dere og endog hejtideligt er- 
klere, at vi ikke ville tillade vor Regering at kaste dem 
paa Deren, der behandler os nok saa slet. Ved en saa- 
dan Handelspolitik vilde vi i det nerverende Qjeblik jo 
ligefrem opfordre andre Stater til at behandle os slet. 

At en noget protektionitisk Tarif med Kamptold vil 
have betydelige Skyggesider, lader sig ikke benegte. Det 
vilde vere en falsk Taktik at forsoge paa at skjule dem 
for sig selv og sine Modstandere. Jeg skal da med et 
Par Ord omtale disse Skyggesider, som man bebrejder den 
ny Tarif. 

1) «En Fordyrelse af mange Varer vil indtrede». — 
I mange Tilfelde, visselig, dog ofte ikke i saa hej en 
Grad, som Frihandelsmendene forsikre. ..... Men jeg 
betragter ikke den momentane Fordyrelse og den dertil 
sig sluttende mulige Indskrenkning af Forbruget som saa 
afgjorende, naar der ved de samme Forholdsregler bringes 
Liv i Foretagelsesaanden, naar den indenlandske Arbejds- 
deling og Kapitaldannelse befordres, og naar Arbejds- 
dygtigheden heves. Jeg giver Afkald paa en lille Gevinst, 
paa et vist Forbrug i Nutiden, idet jeg haaber paa en 
sterre Gevinst i Fremtiden. 

2) «Exportindustrien og Handelen vil lide». — Paa 
enkelte Punkter tilvisse. Men ogsaa denne Indvending 
overdrives meget, og man -.overser, ved hvilke Midler 
denne Skade kan modarbejdes. Forevrigt kan jeg sige, 
at Tysklands Exportchancer for Qjeblikket overhovedet 


det tyske Toldlovudkast med 23 i den ostrigske Tariflov. Denne 
Paragraf er, som Dr. Gensel oplyste under Diskussionen, noget 
helt Andet. Den gstrigske 23 siger: «Varer, der komme fra 
Stater, som behandle ostrigske Varerugunstigere end Varer 
fra andre Stater, skulle kunne belastes med et Tilleg paa 
10 Procent.» Efter den tyske 2? 5 vil Forbundsraadet derimod 
kunne give Varer fra fremmede Stater, der overhovedet have 
en eller anden hojere Toldsats end Tyskland, et Toldtilleg paa 
200 Procent. En lille Forskjel, ikke sandt! @nsker Forbunds- 
raadet det, kan det, for Exempel, belaste Varer fra Danmark (og 
alle andre Lande) med et Toldtilleg paa indtil det dobbelte af 
den tarifmessige Told, — blot fordi Danmark i sin Tarif har en 
eller anden Position, der er hgjere end Tysklands! Hvad siger 
man til det! 





54 


ere meget slette, og forst kunne blive gode paa Grundlag 
af Handelstraktater, forud for hvilke en tysk autonom 
Tarif maa gaa. I de sidste 20 Aar har Regeringen maaske 
for meget haft Opmerksomheden rettet paa Exportindu- 
strierne; men en ensidig Udvikling af dem har sine 
Skyggesider, skaffer enkelte storre Huse de sterste Ge- 
vinster, medens Arbejderne kun faa en aldeles uregel- 
messig Beskjeftigelse, den mest uregelmessige Len, 
hvorved den sociale Misfornejelse stiger. .... Den hid- 
tidige Tarif opfordrede desuden i det Hele til en ordiner, 
slet, billig Produktion, til Udfersel af -Raaprodukter og 
ordinere Varer, hvilken Udforsel betaler sig mindre godt, 
kort sagt: til en Stilling i Verdenshandelen, der stemmede 
med vor Teknik og vore Forhold i Trediverne og Fyr- 
rerne, men som ikke mere passer sig for os. Vi maa 
opgive Motto’et «billig og slet», gaa over til en hojere 
Teknik, mere smagfulde Former, finere Produkter, til 
Udforsel af forarbejdede Produkter, og — hertil vil en 
midlertidig Beskyttelsestarif med mere rationelle Told- 
satser hjelpe. 

3) «Beskyttelsen vil kun nytte Enkelte, dem, der 
gjore mest Sprel». — Jeg beklager, at mange Agitationer 
gaa for vidt; men det ligger i den‘ offenlige Diskussion, 
Pressefrihedens Natur, ligesom den Kjendsgjerning, at 
enhver politisk Forholdsregel nermest gavner nogle En- 
keite, ligger i de menneskelige Forholds Natur. Har 
maaske Aktieloven af 1870 gavnet alle 40 Millioner Ty- 
skere lige meget? Medvirkede megtige Interesser ikke 
ogsaa ved denne Lovs Tilvejebringelse? Bag alle store 
politiske Bevegelser staar jo Interessernes Drivhjul. Den 
Fordring, at en politisk Forholdsregel ikke maa gavne 
Enkelte mere end alle Andre, skyder langt udover 
Maalet. .... 

4) «Beskyttelsen kan ikke afhjelpe Krisen; Aarsagen 
til den er en Overproduktion paa vort eget Marked; kun 
ny Afsetningsveje til Udlandet kunne hjelpe os». — Dette 
er tildels ganske rigtigt. Hvor der er en virkelig Over- 
produktion, maa den indskrenkes, eller der maa findes 
ny Markeder ... Men ... en reformeret Tarif vil dog i 
mange Retninger bidrage til at heve den industrielle 
Virksomhed. 

Endelig maa nevnes en socialpolitisk Fordel, som 
en reformeret Tarif vil have. Gjennemforelsen af Fabrik- 
lovgivningen og dens successive Forbedring er umulig, 





Smet ennai eel 


>. © PDP & 


fou) 


=> TP 


42n oOo =o fo sm =: 


55. 


hvor der findes fuldstendig Frihandel; den absolute Fri- 
handel tvinger til at trykke Lonnen ned til at blive en 
Hungerleon. .... Lad os rekke Fabrikanterne Haanden, 
lad os give dem nogen Beskyttelse, — og lad os saa 
ogsaa vente, at de ville indtage en anden Holdning i det 
sociale Spergsmaal, at de i sterre Omfang ville serge for 
deres Arbejdere, at de ville udfolde mere Iver for at heve 
Arbejdernes Kaar. 

Og nu kommer jeg da til den Resolution, som jeg 
anbefaler Forsamlingen at antage:. 

«Il Betragtning af, at Bestrebelserne for at slutte 
Handelstraktater, der vilde aabne den tyske Industri ny 
Markeder, i Ojeblikket paa Grund af den handels-politiske 
Situation ere haablose, 

i Betragtning af, at en Toldforhojelse enten alt har 
fundet Sted eller er forestaaende i samtlige Kulturstater 
med Undtagelse af England, 

i Betragtning af, at en Forhojelse af endel finansielt 
vigtige Toldsatser dog i ethvert Fald er nodvendig for at 
stille Rigets Finanser paa et selvstendigt Grundlag, — 

udtaler Foreningen for Socialpolitik sig -for en moderat 
Tarifreform i finanspolitisk og beskyttende Retning, og 
for Regeringens Bemyndigelse til yderligere at forhaje 
Tolden med et vist Belob ligeoverfor de Stater, der be- 
handle tydske Varer serligt ufordelagtigt.» 

Jeg betoner her Ordet «moderat», fordi enkelte Sat- 
ser i Forbundsraadets Tarif dog forekomme mig at gaa 
for vidt. En for vidt gaaende protektionistisk Sejr vilde 
i alle Retninger vere skadelig. Den vilde heller ikke 
kunne holde sig, kun en maadeholden Beskyttelsessejr 
garanterer os de i 1879 indforte Toldsatser for en Rekke 
af Aar. Og et vist Antal Aar maa vi nedvendigvis mindst 
have dem. Kun naar vi fastholde dem i en vis Tid, 
kunne vi ved Hjzlp af dem opnaa internationale Told- 
overenskomster, der ville sikre virkelig Gjensidighed, samt 
sikre Udviklingen af en international Fabriklovgivning, og 
varigt aabne os fremmede Markeder. 


Nogle personlige Bemerkninger om, at det havde 
veret behageligere at blive i Studereverelset end at holde 
et Foredrag om et Sporgsmaal, hvor et exakt videnskabe- 
ligt Bevis ikke er muligt, hvor almindelige Forestillinger, 
Principer etc. tilsidst ere afgjorende; — nogle Udbrud 





56 


om, det Ubehagelige i at komme i Collision med tidligere 
Venner og at udsette sig for Underlegning af lave Mo- 
tiver ; — og endelig de sedvanlige hojttravende Talemaader 
om Sankt Bismarck, i hvis Haand vi trygt kunne legge 
vor Skjzbne, dannede Slutningen paa det Schmoller’ske 
Foredrag. Det gjorde Lykke! Thi det er, hvad man i 
Tyskland forstaar ved «aandrigt». Det ser Sagen fra et 
mere ophojet Standpunkt end det sedvanlige. Det hviler 
paa den Grundbetragtning , at det social-ekonomiske Liv 
svinger frem og tilbage mellem Frihedens og Tvangens 
Princip. Det gjor gjeldende, at Staterne afvexlende ber 
bruge Frihandel og Beskyttelse. Og det udtaler den An- 
skuelse, at nu er det rette Ojeblik kommet, da Tyskland 
ber ombytte Frihandel mod Beskyttelse. 

«Aandrigheden» gjorde, som sagt, Lykke; — det vil 
sige hos en Del af Forsamlingen. En anden Del smagte 
den ikke ret. Fra den Side blev der fremsat en Rekke 
af Indvendinger mod det Hele og det Enkelte, mod Prin- 
ciperne og deres Anvendelse i det specielle Tilfelde, mod 
Premisserne og Konklusionen. Navnlig kunde selv de, 
der vare villige til at acceptere Udgangspunktet, umuligt 
give Taleren Ret i, at — fordi man indtil nu har haft 
en vis Frihandel — skal man netop i dette Ojeblik 
vende tilbage til Beskyttelsen ! 

Hvad havde Schmoller at svare til Indvendingerne? 
Hans Svar faldt unegtelig lidt mere spagferdigt ud end 
det saandrige» Indledningsforedrag. 

«Man har,» omtrent saaledes led hans Svar, «ind- 
vendt endel imod mit Foredrag. Det Meste er Speci- 
aliteter, og derpaa kan jeg nu ikke indlade mig. Min 
Ven Professor Held har rigtignok fremsat Indvendinger, 
der ere rent principielle, — men paa dem kan jeg 





57 


heller ikke indlade mig! .... Til Syvende og sidst tror 
jeg forresten, at der ikke findes videre vesenlige Diffe- 
rencer mellem mig og mine Frihandels-Modstandere.» 

Hans Svar var altsaa nermest det, — at han ikke 
vilde svare! Ikke engang Professor Held, hvis Opposition 
dog — som Schmoller udtrykkeligt indrammede — holdt 
sig til det rent Principielle. 

Prof. Held kunde ikke give Schmoller Ret i den 
Betragtning, at den toldpolitiske Lovgivning ber svinge 
frem og tilbage mellem Frihandel og Beskyttelse. Og en 
Opposition i denne Retning fra ham havde saa megen 
mere Interesse, som han jo netop meget sterkt aner- 
kjender Tvang og Frihed, Socialisme og Individualisme, 
som ligeberettigede Principer. *) 

Held er ligesom Schmoller «en Modstander af at 
afgjere saadanne Spergsmaal som Toldspergsmaalet ved 
almindelige saakaldte Principer, der let blive til Fraser. 
Schmoller har Ret i, at de bor afgjores efter en noje 
Undersegelse af de foreliggende Kjendsgjerninger og paa 
Basis af historiske Betragtninger. Og jeg mener, ligesom 
Schmoller, at al historisk Erfaring lerer, at Statshjelp 
undertiden er nedvendig for at beskytte den Svage. Men 
— Schmollers historisk-filosofiske Opfattelse kan jeg ikke 
tiltrede. Ganske vist findes der altid to Principer, der 
kempe med hinanden om Herredommet: det Princip, at 
den individuelle Handlekraft faar Lov til frit at udfolde 
sig, — og det Princip, at Staten, Samfundet ordner og 
sammentvinger de enkelte Krefter. Disse Principer ville 
bestandigt kempe med hinanden, og snart vil det ene, 


*) Jfr. Artiklen om Held’s +Socialisme, Socialdemokrati og Social- 
politik», Nationalekon. Tidsskrift XI, 305, 





58 


snart det andet have Overmagten. Paa samme Maade 
afvexle Krig og Fred bestandigt; men: Formerne for 
Fortidens Krigsferelse og for Nutidens Krigsforelse af- 
vexle ikke med hverandre; vi ifere os ikke mere For- 
tidens Panserrustninger. Ligesom Krig og Fred altid have 
og altid ville afvexle med hinanden, saaledes vil snart 
Statsmagtens Princip snart den individuelle Friheds Princip 
afvexlende vere det megtigste. Men: ligesom Krigs- 
ferelsens aflagte Former ikke vende tilbage, saaledes 
beheve Statsmagtens gamle Former, hvad enten de hedde 
Beskyttelsestold eller noget andet, heller ikke at vende 
tilbage. Historien lerer: at visse Former, i hvilke et 
Princip gjor sig gjeldende, kunne ja maa do 
bort, omend selve Principet fremdeles lever.» 
Ogsaa andre Indvendinger fremkom fra Held, — saa- 
ledes den, at Beskyttelsestolden netop ikke er nogen Be- 
skyttelse for de Svage! Men Hosedsagen for ham var 
dog at vise Taabeligheden i den Tro, at Frihandel og 
Beskyttelse nedvendigvis maa afleose hinanden som Dag 
og Nat. Frihedens og Tvangens Principer skifte med 
hinanden; men at paastaa, at den Tvangsform, der 
hedder Told, kun kan forsvinde, som Solen bag Skyen, 
for snart at vise sig igjen, — er en Taabelighed. Og 
indremmer man, at Tvangsformerne ikke kunne leve evigt 
— sely Schmoller kunde og turde ikke bestride denne 
selvindlysende Setning, — saa tager man med det Samme 
Grundvolden bort for hele den Schmoller’ske Bygning. 
Da nu hertil kommer, at Schmoller ikke engang kan 
siges at have forsegt at bevise, at Beskyttelsen vil gavne 
Tyskland, saa behevede vi i Virkeligheden ikke at opholde 
os lengere ved ham. Til Overflod skulle vi dog endnu 





pill 
For 


nal 

om 

Bes. 

Inte 

stor 

Det 

spill 

Man 
et re 
polit 
Nati 
Noge 
lede: 
ikke 
den 

enk« 
Politi 
den | 
Fabri 
vilde 
Paa ¢ 
fra di 
Det | 
at giv 
raabt 
stride 
Egois: 
«Aha: 


59 


pille et Par Smaating ud af den socialpolitiske Forenings 
Forhandlinger. 

Schmoller accentuerede gjentagende den «natio- 
nale Egoismes» Betydning og Nodvendighed. Som 
om Frihandelsmendene ikke i endnu hojere Grad end 
Beskyttelsesmendene sege at verne om den nationale 
Interesse! Syndicus Dr. Barth: «Prof Schmoller har med 
stor Emfase skudt «den nationale Egoisme» i Forgrunden. 
Det er et af de mest yndede Stikord, og det har altid 
spillet en stor Rolle i den hele Beskyttelsesbevegelse. 
Man seger bestandigt at fremstille Frihandelspartiet som 
et rent utopisk Samfund, der kun svermer for Kosmo- 
politisme .og mangler alt Begreb om, hvad der gavner 
Nationen. Men Frihandelspartiet holder saa godt som 
Nogen paa Nationalegoismen; kun opfatter det den ander- 
ledes end Beskyttelsespartiet. Frihandelspartiet onsker 
ikke, at enkelte Gruppers Interesser opfattes som 
den nationale Interesse; det vil ikke tillade, at 
enkelte Interessegrupper bestemme hele Nationens 
Politik; — det vil have, at Totalinteressen skal vere 
den bestemmende. Det er Forskjellen!» 

Schmoller udmalte fremdeles, at i samme Grad som 
Fabrikherrerne fik mere Toldbeskyttelse, i samme Grad 
vilde de blive mere elskverdige mod deres Arbejdere. 
Paa dette Sted lod der et «Aha!», som antoges at komme 
fra den bekjendte berlinske Kjobmand F. C. Philippson. 
Det blev taget ham meget ilde op, og han blev nodt til 
at give en Forklaring. «Naar jeg,» svarede han, «har 
raabt «Aha», saa var det ingenlunde min Mening at be- 
stride, at Arbejdsgiverne; ledede af en fuldt berettiget 
Egoisme, havde indrettet Arbejderboliger og Sligt. Mit 
«Aha» gjaldt noget ganske Andet, nemlig Beskyttelses- 





60 


mendenes Paastand, at Beskyttelsestold vilde sette dem i 
Stand til at betale Arbejderne hejere Lon. Dette benegter 
jeg paa det Bestemteste. Arbejdsmarkedet styres af Til- 
bud og Efterspergsel, og de Herrer kunne tjene, hvor 
meget de ville, og smykke deres Aktier med nok saa 
store Devidender, — saalenge der ikke er Mangel paa 
Arbejdere, betale de ikke deres Arbejdere en Skilling 
mere! (Meget rigtigt, — Modsigelse —Fy!) Ja, saadan 
er det, om De saa raabe nok saa meget «Fy»! Erfaringen 
viser det.» — Men med denne Forklaring var Sagen dog 
ikke ferdig: Kommerceraad Baare (Bochum) udtalte i 
Diskussionens Leb, hvor dybt han havde felt sig saaret 
ved Hr. Philippsons Bemerkninger. De Industridrivende 
vilde sikkert betale deres Arbejdere hejere Lon, — naar 
de blot kunde. Men chidtil have vi desverre ikke haft 
Midler i Hende til at skaffe Folkene den _ saakaldte 
«menneskeverdige Tilverelse»». 

Ogsaa med Hensyn til Kamptoldspergsmaalet, Spergs- 
maalet om Afslutning af Handelstraktater, den lille Indu- 
stris Betydning i Modsetning til den stores etc. etc. blev 
Schmoller imedegaaet. Alligevel sluttede et Flertal af 
Forsamlingen sig til den af ham foreslaaede Resolution 
(kun forsynet med et temmeligt ubetydeligt Tilleg om 
Syge- og Pensionskasser for Arbejderne).— Af Forhand- 
lingerne om Tarifens enkelte Positioner skulle vi, under 
Forbehold af senere at komme tilbage til dem, idag kun 
anfere, at et lille Flertal udialte sig imod Korntolden. 
Forevrigt tillegge vi ikke disse Afstemninger, hverken 
dem der gik Frihandelsmendene, eller dem der gik Be- 
skyttelsesmendene imod, nogen Vegt. Gjennemgaa vi 
Afstemningslisten finde vi blandt dem, der stemte imod 
Gensels Frihandelsudtalelser, kun 2, te, Navne, der kunne 





lem i 
egter 
 Til- 
hvor 
. gaa 
 ~paa 
illing 
adan 
ingen 
| dog 
ulte i 
saaret 
vende 
naar 
. haft 
saldte 


ergs- 
Indu- 
. blev 
tal af 
lution 
¢ om 
hand- 
under 
y kun 
olden. 
erken 
k Be- 
aa vi 
imo d 
kunne 


61 


overraske os. Det ene Navn er: Schmoller, Professor 
i Strassburg; det andet er: Knapp, Professor i Strass- 
burg. Prof. Knapp, der ellers skal vere en dygtig Mand, 
viste sig som en god Kammerat. Men han udtalte sig 
ikke, saa man fik ikke at vide, om han, foruden af per- 
somlige, har ladet sig bestemme af saglige Grunde til at 
felge den Mand, han daglig arbejder sammen med. De 
andre Navne paa Beskyttelsessiden ere enten ubekjendte 
Sterrelser eller Fabrikanter, Industridrivende og saadanne 
Folk, som ere privat interesserede i Toldbeskyttelsen. 


A, P. 


Efterskrift. 


Under 30. Maj 1879 udkom «Lov om forelobig Indforelse 
af Hndringer i Toldtarifen». Denne saakaldte Afsperringslov, 
-Sperrgesetz», bemyndigede Rigskansleren til at udstede Bekjendt- 
gjorelser, ifelge hvilke Tolden strax maatte opkreves med de Satser, 
som af Rigsdagen var blevne vedtagne ved anden Behandling 
af Toldudkastet, forsaavidt angaar Positionerne 6 a (Jern), 25 (Kon- 
sumtibilier) og 29 (Petroleum) [Se forrige Hefte S.378—79]. I Over- 
ensstemmelse med denne Lov udstedte Rigskansleren d. 31. Maj. en 
Bekjendtgjorelse, ifolge hvilken det hidtil toldfri Raajern fra den 
nevnte Dato blev belastet med en Told paa 1M. pr.100Kilogr. Og 
efter at Rigsdagen for faa Dage siden har vedtaget Konsumtibilie- og 
Petroleumspositionen samt Tobaksskatteloven ved anden Behandling, 
er der udkommet Bekjendtgjorelser, ifolge hvilke de ny Toldafgifter 
paa Brendevin, Arrak, Rom, Eddike, Kaffe, The, Vin, Most, Petroleum 
og Tobak strax skulle opkreves. — I sin Helhed vil Toldtarifen 
trede i Kraft fra 1. Januar n.A. Om dens endelige Vedtagelse ventes 
der hvert Ojeblik Efterretning. Derom neste Gang. 


/ 
10/,, 





Den mathematiske Methode og Nationalekonomien. 


Dr. B. Weisz: Die mathematische Methode in der National- 
okonomie. 


Forsegene paa at behandle Nationalokonomien mathemalisk 
ere talrige; fra lidligere Tider kjendes enkelte, dog mere iso- 
lerede, saadanne Forseg; — i den nyere Tid er der, omtrent 
i alle Lande, med Kraft blevet arbejdet for den mathematiske 
Methodes Anerkjendelse. Derom ere Tidsskriflets Lesere ikke 
uvidende ; de kjende, fra nerverende Tidsskrift, Dir. Bings og 
Dr. Julius Petersens Bestrebelser; og de have i alt Fald hert 
om Englenderen Jevons, Franskmanden Walras, Tyskeren 
Thiinen, Italieneren Boccardo, og om endnu flere national- 
ekonomiske Forkempere for den mathematiske Methode. Det 
vil da blive indrammet, at der er Opfordring til at preve, om 
denne Methode virkelig passer for Nationalokonomien. I det 
sidste Hefle for 1878 af «Jahrbiicher fiir Naltionalok. u. Statistik» 
har Dr. Bela Weiss fulgt denne Opfordring. 

Strengl laget — udvikler Dr. W. — kjender Logiken kun 
to Methoder eller Fremgangsmaader til Opdagelsen af Sand- 
heden: den induklive, der gaar ud fra Erfaringen, og den 
deduklive, der tager sit Udgangspunkt i de overste Principer ; 
— men disse to almindelige Begreber, Induktion og Deduklion, 
omfatte i Virkeligheden hejst forskjellige Fremgangsmaader, og 
man kan da godt tale paa den ene Side om en experimental 
og en historisk eller statistisk Methode, og paa den anden Side 
om en spekulativ og mathemalisk Methode. — Naar vi nu 
mindes, at vi kunne komme til Opdagelsen af ny Sandheder 
baade ved at gaa ud fra det Enkelte og ved at gaa ud fra 
det Almene, maa det i det Hele indrommes, at de to Methoder 
Induktion og Deduktion, med alle deres specielle Former, ikke 





nalisk 
2 iso- 
nirent 
atiske 
» ikke 
BS OF 
1 hert 
keren 
ional- 

Det 
>, om 
I det 
istik» 


1 kun 
Sand- 
+ den 
ciper ; 
klion, 
rv, Og 
nental 
n Side 
vi nu 
heder 
id fra 
hoder 
_ ikke 


63 


ber stilles op som Modsetninger, der udelukke hverandre, men 
at de meget vel kunne gaa Side om Side. Der gives Viden- 
skaber, hvor Induktionen fortrinsvis horer hjemme; og der 
gives andre, hvor Deduktionen fortrinsvis er paa sin Plads; 
— men i Almindelighed vil (i alt Fald med Undt. af de 
deduktive Videnskaber Mathematik og Logik) hverken Induktion 
eller Deduktion, med deres specielle Former, vere fuld- 
stendigt udelukket. Man har set Videnskaber, hvor Induk- 
tionen ellers horer hjemme, med Held benytte den deduktivt- 
mathemaliske Methode, og a priort kan man ikke indvende 
noget imod, at den skonomiske Videnskab prever de forskjel- 
lige Forskningsmethoder. 

Det Karakteristiske ved den mathematiske Methode bestaar 
i Felgende: 

1) Mathematiken udvikler paa Basis af faa logiske Prin- 
ciper et hojst verdifuldt Tenkeapparat, der i en overordenlig 
Grad letter Tankeoperationen, ja paa en vis Maade former sig 
til en sig selv kontrollerende Mekanisme. — Mange Viden- 
skaber ere udsatte for den Fare, der ligger i Udtrykkets Ube- 
stemthed og Uklarhed; heraf er opstaaet mangen en ufrugtbar 
Ordstrid. Overalt, hvor denne Fare er tilstede, kan det vere 
gavnligt i Stedet for Ord at bruge saadanne Tegn, der have 
en aldeles bestemt Verdi. Nu kan det ikke negtes, at denne 
Fare findes i hej Grad i Nationalekonomien, der bruger saa 
mange Ord hentede fra det praktiske Liv, hvor de ofte have 
en anden og en vaklende Betydning. Forsaavidt kan det 
mathematiske Sprog altsaa anbefales. Hertil kommer, at den 
mathematiske Methode gjor hele Tankeprocessen sikrere; — 
paa den anden Side medforer den mathematiske Udtryksmaade 
riglignok Fare for, at det Vesenlige vil blive glemt over det 
Formelle. 

2) Mathematiken udelukker alle Kategorier, med Undlag- 
else af Tal og Storrelser; den mathematiske Theori kjender 
hverken Kvalitet eller Kavsalforhold, hverken organiske eller 
ethiske Principer. — Men Nationalekonomien har ikke alene 
at gjore med Kvantitetsforhold. Udviklingen af Kvalitets- og 
Kavsalforhold , af Organisations- og ethiske Principer have en 











64 


hoj Belyduing. Naturligvis kan det ikke benegtes, at vi ogsaa 
i Nationalokonomien have at gjore med Kvantiletsbestemmelser, 
og der gives derfor her et bestemt Omraade, hvor Beregningen 
er paa sin Plads, 

3) Den mathematiske Form er exakt, selv hvor Faktorernes 
Verdi er ubestemt. Og: 4) Resultaterne staa i uadskillelig 
Sammenheng med Forudsetningerne. — Men den formelle 
Exakthed opnaas ofte kun ved Antagelsen af bestemte Forud- 
setninger, der ere vilkaarlige; de formelt exakte Setninger 
faa da kun en betinget Verdi. Mathematiken maa ofte ty til 
Hypothesen. Heller ikke i Nationalekonomien er de virkende 
Krefters Verdi os fuldkomment bekjendt; Usikkerheden er saa 
stor, at vi ikke kunne komme til bestemte, exakte Resultater. 
Til hypothetiske Resultater kunne vi vel komme, der kunne 
vere til stor Nytte: kun maa vi aldrig glemme, at Resultaterne 
ere blot hypothetiske. 

5) Mellem alle de mathematiske Leresetninger er der en 
systemalisk Connex. — Et saadant systematisk Baand har 
Nationalokonomien netop savnet ligetil den nyeste Tid, og dette 
Savn har medfort betydelige Misligheder. Skulde delle Savn 
nu kunne afhjelpes ved Anvendelsen af den mathematiske Me- 
thode? Man betenke dog, al de mathematiske Leresetningers 
Sammenheng ikke ligger i Formen, men maaske deri, at Ma- 
thematiken besidder nogle Grundsetninger, som Ingen bestrider. 
Er det Samme Tilfeldet med Nationalokonomien? 

Det viser sig da, at de Fordele, vi kunne vente os af den 
mathematiske Methode ville vere overvejende formelle. Den 
mathematiske Methode kan ikke fore os til at opdage Grund- 
forholdene, da den ikke forer ud over, hvad der ligger i For- 
udsetningen; den kan i det Hogjeste lette os Fremstillingen af 
disse Grundforhold, lette os at drage Konsekvenserne, at klare 
dem for den menneskelige Forstand. 1! og for sig er den kun 
et symbolsk Sprog. Hvad har Mathematiken at fortelle os om 
Frihandelens Betydning, den fri Konkurrences Indflydelse, Ar- 
bejdsdelingen, Loenningssystemernes forskjellige Karakter, Be- 
skatningsprinciperne ‘etc. etc. Det er Observation og Erfaring, 
eventuelt Experimentet, vi her maa bruge for at finde Sand- 





¥ 


@2aSserewas ee «o = 


rel 
tio 
for 





ogsaa 
nelser, 
ningen 


yrernes 
skillelig 
ormelle 
Forud- 
ininger 
» ty til 
irkende 
er saa 
uitater. 

kunne 
taterne 


der en 
1d har 
g detie 
» Savn 
ke Me- 
ningers 
al Ma- 
strider. 


af den 

Den 
Grund- 
i For- 
gen af | 
t klare 
nn kun 
os om 
e, Ar- 
', Be- 





faring, 
Sand- ¥ 


65 


heden; — om vi saa udirykker de vundne Resullater i Ord 
eller i mathemaliske Tegn, og maaske ogsaa under Begrebs- 
udviklingen for Klarhedens Skyld benylle os af mathematiske 
Operalioner, — det faar nermest en blot formel Betydning. 
Dette gjelder forevrigt ikke blot for Nationaloakonomiens men 
ogsaa for andre Videnskabers (endog Fysikens) Vedkommende, 
hvor Mathemaliken dog spiller en stor Rolle. Gjennemleser 
man de Verker, der skyldes de beromleste af de mathemaliske 
Nationalekonomer, vil man da ogsaa’overbevise sig om, at 
deres Mathematik ikke har tilfert Videnskaben ny Fund. I Und- 
tagelsestlilfelde kan Mathematiken vere paa sin Plads. Overalt 
hvor det kommer an paa at betragte Fenomenerne efter deres 
Kvantitetsforhold, vil der vere Brug for Mathematiken. Den 
kan ogsaa hjelpe os til en rigligere Spergsmaalsstilling og 
derved henlede Opmerksomheden paa Forhold, der ellers 
maaske let vilde blive oversete. Ved forskjellige prakliske 
skonomiske Spergsmaal vil den ogsaa kunne vere nyllig. 
Detle indremmes; — men man vogte sig for Ensidighed. 
Jevons paastaar, at All hvad der kan blive sterre eller mindre, 
egner sig for mathemalisk Behandling; men det Afgjorende er 
i Virkeligheden ikke, at der er et kvantilalivt Moment lilstede, 
men at den kvantilative Side udgjor det paagjeldende Fe- 
nomens Vesen. 

Resultatet af Dr. Weisz’s Undersegelse bliver allsaa, at kun 
rent undlagelsesvis passer den mathemaliske Methode for Na- 
tionaleakonomien; — den _historisk - filosofiske Methode herer 
fortrinsvis hjemme her. 


Nationalekonomisk Tidsskrift. XIV. 5 











Smaa Meddelelser. 


Det (rets- og) statsvidenskabelige Fakultet og den statsviden- 
skabelige Examen. «D. 27. Apr. 1677 designeredes Th. Bar- 
tholin til prof. polit. et historie patria, og d. 25. Novbr. 1684 
fik han Brey paa at maatte ascendere efter Kosm. Bornemann 
i det juridiske Fakultet. Efter Bestemmelse af 1691 skulde 
Historielereren foredrage precepta politices, og vi maa herefler 
anlage, at der den Gang en Tid lang er bleven holdt Fore- 
lesning over Politik her ved Universiletet; om Forelasninger 
over Kameralvidenskaberne have vi derimod ikke fundet talt 
fer i Martin Hiibners Tid. Naar Baden berelter, at han 
var Professor i den neynte Videnskab, da er det ikke at for- 
staa paa den Maade, som om han udirykkelig var beskikket 
til at holde Forelesninger over dem. Hans Beskikkelse inde- 
holdt intet Paaleg derom; men af egen Drift annoncerede han 
deslige Forelesninger, holdt dem imidlertid aldrig; thi vel er 
han en evropzisk bergmt Folkeretslerer, der ved sit Skrifl: 
«De la saisie des batiments neutres» er bleven den viden- 
skabelige Bannerferer for Setningen: Frit Skib gjor frit Gods; 
men Forelesninger kunde han efter eget Sigende ikke holde, 
da hans Sundhedstilstand forbed ham en saadan regelbunden 
Virksomhed, og hans ovrige Fortjenester muliggjorde ham Ud- 
forelsen af det eneslaaende Kunststykke at vere aktuel Pro- 
fessor ved Universitetet fra 1764 til 27. April 1795 uden nogen- 
sinde at holde en Forelesning sammesteds. Savnet af de 
Forelesninger, som han allid erklerede at ville holde men 
aldrig holdt, var imidlertid i hojeste Grad foleligt, og d. 16. 








eft 
rel 
lag 
har 
bla 
sig 
skr 
lade 
Ind! 
hay 
D.Y 
cam 
over 
imel 
ralia 
gjen 
Lere 
men 
skule 
om | 
dem 








iden- 
B ar- 
1684 
nann 
culde 
refler 
“ore- 
inger 
, talt 
han 
for- 
cikket 
inde- 
» han 
el er 
skrift : 
‘iden- 
Gods ; 
nolde, 
inden 
n Ud- 
Pro- 
ogen- 
af de 
men 
d. 16. 








67 


Okt. 1775 indgik derfor 16 Studenter, hvoriblandt en Trdéjel, 
Steenstrup, Kaalund og Prahl med en Adresse til Kongen saa- 
lydende: «Da vi undertegnede Studenter allerede have meldt 
os til de Forelesninger, som Hr. Konferensraad Hiibner efter 
akademiske Leselister har foresat sig at holde, men han for- 
medelst Svaghed ikke tiltror sig Krefter nok hertil, udbede vi 
os allerunderdanigst, da disse Forelesninger, iser hvad Kameral- 
Videnskaben angaar, her ere de enesle i deres Slags og den 
eneste Vejledning til disse Indsigter for den studerende Ung- 
dom, denne Vej ikke maatte tilsperres os ved Hr. Konf. H. for 
os uheldige Svaghed, men at D. Maj. allernaadigst vilde feje de 
Anstalter, at disse saa -nytlige og i saa mange Aar saynede 
Forelesninger maatte blive forsynede med en habil Mand. 
Ikke desmindre kunne vi ej afholde fra at tilonske Hr. Konf. H. 
selv Krefter til dette verdige Arbejde, og brende af Lengsel 
efter at here disse Videnskaber af ham ej alene. salte i deres 
retle Lys, men endog broderede med de bedste og sjeldneste 
lagitagelser, hvoraf Hr. Konf. H. formodenlig i en Rekke af Aar 
har samlet en for Fedre'andet sjelden Skat hos de slebne Folk, 
blandt hvilke han har opholdt sig.» Hiibner blev imidlertid 
sig selv lig. Han .svarede» med at indsende en meget vel 
skreven Plan til kameralistiske Forelesninger, som han vilde 
lade Prof. Geuss beserge, og ltilfajede endog et Forslag om 
Indfgrelse af en kameralistisk Examen, som imidlertid ikke 
havde videre Folger. Efter ham anmelder vel Prof. extraord. 
D.v. Eggers sig i Lektionskatalogen for-1786 som scientiarum 
cameralium professor, vg selv efter at han i 1788 er gaaet 
over i det juridiske Fakultet indbyder han endnu en Gang 
imellem til en Forelasning over encyclopedia scientiarum came- 
ralium; men dette ophorer allerede i 1794, og derefter leses 
gjennem lange Tider ikke over de nevnte Videnskaber, En 
Lererstol deri havde nemlig Fundalsen af 1788 ikke normeret, 
men ngjedes med at bestemme, at professores historiarum 
skulde foredrage Kundskaben om de evropziske Stater, iser 
om Fedrelandet, og som en Folge deraf ansaltes den ene af 
dem serlig i Statistik. Den Forste, der var Professor deri, 
var F.Thaarup, der beskikkedes i Henhold til kgl. Resol. 31. 












68 








Okt. 1788. I «@konomi» var der vel alt begyndt Foreles- 
ninger 11763; men ved den Okonomi forslodes nermest Land- 
brugsvesen. Den forste Professor i Nalionalokonomi var der- 
imod Oluf Kristian Olufsen, der beskikkedes 1815; efler 
hans Ded udnevntes C.G.N. David til den ledige Post; men 
da han afskediges i 1836, bestemte Res. 21. Marts 1836, at 
Lererposten i Stalsekonomi indtil Videre skulde forblive ubesat. 
Resol. 15. Novbr. 1836 normerede en Professor i Kameralviden- 
skaberne i det filosofiske Fakultet, og dets historiske Pro- 
fessorer skulde tillige docere Statistik; men derimod er der 
ikke mere Tale i Reglem. af 1844, som nejedes med en Pro- 
fessor i Statsokonomi. Imidlertid var der allerede ved Resol. 
2. Novbr. 1833 bleven nedsat en Kommission til at afgive Be- 
tenkning om Indretning af en kameralistisk Examen, hvilken 
man havde tenkt sig skulde beslaa af en polyteknisk Del og 
en statsvidenskabelig Del; men da Tanken endelig realiseredes, 
bley det dog i en anden Form; thi de to ny Lererstole i 
Statsekonomi og Statistik, der opreltedes i Henhold til kg). 
Resol, 28. Juli 1848, knytledes tillige med den tidligere be- 
staaende i Henhold til Pl. 10. Avg. 1848, jfr. Bekgj. 10. Juni 
1851, til det juridiske Fakultet, som derefler udvidedes lil 
el rets- og statsvidenskabeligt.» 

«Som tidligere omtalt fremsatte allerede i sin Tid Hiibner 
et Projekt til Indferelsen af en statsvidenskabelig Ex- 
amen, hvilket dog neppe var videre alvorligt ment. Mere 
indgaaende droftedes.Tanken under Forhandlingerne om Fadts. 
af 1788. Det hedder nemlig i Jansons Plan: «Jeg  slulter 
denne Materie [om Embedsexamina] med en _ Betragtning, 
hvorom jeg tror, at den her ikke kunde forbigaaes. Der gives 
adskillige Embeder, til hvis verdige Forvaltning Ingen som blot 
Jurist kan formodes at have den fornedne Duelighed. Disse 
ere alle de, som sortere under Falligvesen og Landets Oko- 
nomi. Saa betydeligt det er, at der blev givet ordenlig Under- 
visning i de Kundskaber, der kunne berede til saadanne for 
Staten hejst viglige Embeder, saa nodvendigt var det vel 
ogsaa, at der bley anordnet besynderlige Examina, i hvilke de, 
der vilde attraa slige Embeder, maatte aflegge Prove paa deres 










No 
Ini 
ral 
vid 
nin 
Vid 
for 
Sta 
vide 
jurie 
Lov! 
reln 
Kun 
hver 
det 
for 
Kam 
skikk 
han 
Om 
lig E 
Bede: 
0S, € 
maall 
skabe 
ejhell 
Anstr 
vilde 
ved E 
fessor 
lenke 
bindel 












2S = 
\d- 


ler 
en 
at 
sal. 
n- 
ro- 
der 
ro- 
ol. 
Be- 
ken 
og 
les, 
le i 
kgl. 
be- 
Juni 
til 


yner 
Exe 
Mere 
‘dts. 
uller 
ing , 
sives 
blot 
Disse 
Nko - 
der- 
» for 
vel 
» de, 


deres 








69 


Kundskab i Naturkyndigheden, Okonomien og alle Kameral- 
videnskaber, samt de Dele af Mathematiken, som dermed have 
Forbindelse.» — Af disse Udtalelser synes al fremgaa, at 
Janson nermest havde tenkt sig Indferelsen af en kameral- 
istisk-polylteknisk Examen, og merkeligt er det, at Rskr. 2. 
Novbr. 1833, som bestemte, at der skulde nedsettes en Kom- 
mission til at afgive Beltenkning om Indferelsen af en kame- 
ralistisk Examen, ogsaa tenkte sig den sammensat af en slals- 
videnskabelig og en polyteknisk Del; men den endelige Ord- 
ning blev dog ikke i Overensstemmelse hermed, idet tvertimod 
Videnskaben, der omhandler Stats- og Samfundsokonomien, 
forenedes med en offenligretlig Bestanddel under Benevnelsen 
Statsvidenskaben. — Denne Forbindelse mellem Rets- og Stats- 
videnskaben synes alt al have veret paa Tale i 1788, da det 
juridiske Fakywlet i sin Betenkning ylrer: «Overbeviste om, at 
Lovkyndigheden, endskjont den for Enhver, der i civile For- 
retninger skal tjene Staten, er en hojst vigtig og uundverlig 
Kundskab, dog langtfra ikke er Alt, hvad der udfordres til et- 
hvert Fag af Tjenester, have vi med glad Deltagelse erfaret 
det ny Bevis, Hs. Maj. har givet paa sin landsfaderlige Ombhu 
for Videnskabernes Udbredelsé yed at oprette en Lerestol i 
Kameralvidenskaberne. Vi vide dog, at den i delle Fag be- 
skikkede Lerer tillige giver Undervisning i Statistiken, og at 
han har tilbudt sig i lige Maade at lese over Politiken m. m. 
Om der for disse Videnskaber herefler skulde anordnes offen- 
lig Examen, overlade vi til den kgl. Kommissions egen oplyste 
Bedommelse. Hvad der i denne Henseende kan vedkomme 
os, er alene at forestille, at saadan Examen efter vore Tanker 
maatte blive serskilt fra den juridiske, da saa mange Viden- 
skaber umulig til Nojaglighed kunne examineres paa én Dag, 
ejheller af Kandidaten forlanges eller ventes den vedholdende 
Anstrengelse til Agisomhed, som en saa vidludstrakt Examen 
vilde udfordre. Og dersom det maalte findes passeligt, at der 
ved Examen i de for omtallte Videnskaber foruden den Pro- 
fessor, der leser over dem, skulde vere en Med-Examinator, 
lenke vi, at formedelst Statistikens og Poliltikens ngje For- 

bindelse med Historien og Geografien professor historiarum be- 


70 


kvemmeligt dertil kunde beskikkes.» — Udslaget af de den- 
gang forte Forhandlinger blev dog ikke andet, end at Jurist- 
erne i Felge Fdls. Kap. IV § 16 af prof. hist. skulde examineres 
in notitia statuum Europe og i Serdeleshed i Kundskaben om 
de danske Staters naturlige og politiske Forfatning. Paa den Maade 
blev Stalistiken et juridisk Examensfag, indtil det bortfaldt ved 
Anordn. 30. Juni 1871. En egen statsvidenskabelig 
Examen indfortes forst ved Pl. 10. Avg. 1848, hvortil slutter sig. 
Bkgj. 10. Juni 1851. Derefter bestaa Examensdisciplinerne af 
5 Hovedfag og 5 Bifag, og Examen selv af en skriftlig Del, 
ved hvilken der besvares Opgaver i de 4 Hovedfag: National- 
ekonomi (Theori og Politik), Finansvidenskab, dansk Forfat- 
nings- og Forvaltningsret,.samt dansk Retsencyclopedi, indbe- 
fatlende Grundtrekkene af den danske Civilret; dertil kommer 
den mundllige Prove, som afholdes i de nevnte fire samt i 
endnu et femte Hovedfag, nemlig Fedrelandets Statistik, og i 
de fem Bifag: Statsvidenskabelig Encyclopedi, almindelig Stals- 
ret, politisk Historie, Folkeret, Statistikens Theori og sammen- 
lignende Stalistik. Der tilsikres ikke dem, der have bestaaet 
den statsvidenskabelige Examen, nogen udenlukkende Ret til 
visse Embeder; men denne Examen betragtes som indeholdende 
en serdeles Anbefaling til Ansettelse i alle saadanne Embeder 
i og under de forskjellige Ministerier, der anses at kreve 
Kundskab i Lov og Ret uden at den fuldstendige juridiske 
Examen er gjort til Belingelse for deres Opnaaelse, dog Rets- 
skriverembeder og Sagforerbestillinger undtagne. Adgang til 
at underkaste sig Examen have ikke blot Studenter, men ogsaa 
de, der have bestaaet den polytekniske Examen saavelsom den 
militere Examen, der nu maatte svare til den ved Pl. 27. Fbr. 
1842 befalede Afgangsexamen ved den kgl. militere Hejskole.» 


(Af: Prof. Dr. H. Matzen: Kjobenhavns Universitets Rets- 
historie 1479—1879. II. S.92—93 og S.180—181.) 















la; 
at 

ell 
Fo 
ho 
giv 
Me 


bli 
ikk 
vid 


“i be 
ere 
and 
Ho: 
kus 
da, 
i Kt 
dra 
sam 
at 

fan; 





den- 
rist- 
eres 
om 
aade 
ved 
elig 
ir sig. 
ie af 
Del, 
ynal- 
rfat= 
\dbe- 
nmer 
mt i 
og i 
itals- 
nen- 
taael 
t til 
ende 
yeder 
reve 
diske 
Rels- 
g til 
ygsaa 
den 
Fbr. 
ole.» 


Rets- 








71 


Nationalekonomisk Forening. 


Under 15de Maj d. A. udsendle Foreningens Bestyrelse « til 
Medlemmerne af-Nationalgkonomisk Forening» en 
Skrivelse , der paa Beslyrelsens Vegne var underlegnel af dens 
Formand, Nationalbankdirektor Etatsraad M. Levy. For end 
yderligere at faeste Medlemmernes Opmerksomhed paa denne 
Skrivelse meddele vi Felgende af den: 


«I det Onske at bidrage til at fremme en livligere Del- 
lagelse i den kommende Szson lillader Bestyrelsen sig herved 
at opfordre de rede Medlemmer, der enten maalte onske en 
eller anden Sag fremdragen til Forhandling i Nationalokonomisk 
Forening, eller som maaske sely maatte vere villige til at 
holde Foredrag eller indlede Diskussion i Foreningen, til at 
give Bestyrelsens Formand (Etatsraad M. Levy, Nationalbanken) 
Meddelelse derom, om muligt inden 1ste Oktober d. A. 

Det tor vel antages, at Deltagelsen i Diskussionen vilde 
blive noget fyldigere, naar Medlemmerne, inden Medet, kunde 
ikke blot faa Navnet paa den Sag, der skal forhandles, at 
vide, men tillige kunde faa en kort Meddelelse om det Syns- 
punkt fra hvilket, eller den Maade hvorpaa Indlederen agter 
at behandle Sagen. Det turde derfor vere onskeligt, om de 
zrede Medlemmer, der vilde indlede en Diskussion om et eller 
andet Emne, kunde kortelig opgive for Bestyrelsen visse 
Hovedmomenter af det Foredrag, til hvilket Dis- 
kussionen skulde knytte sig. Bestyrelsen vilde 
da, saavidt muliglt, sette Foreningens Medlemmer 
i Kundskab herom paa en saadan Maade, at Fore- 
draget vilde bevare Nyhedens Interesse usvekkel, 
samtidigt med at de Medlemmer, der kunde onske 
at yde Bidrag til Diskussionen, i et storre Om- 
fang, end det var muligt under den hidtidige 
Praxis, kunde sxtte sig nojere ind i den Sag, der 
skulde gjgres til Gjenstand for Forhandling. » 












72 


Bibliograti. 
C. Christensen: Horsholms Historie. E. Jespersens Forlag. 
10 Kr. 
Loua. Les grands fails économiques et sociaux. Seconde 
serie. Berger-Levrault. 4 fr. 


Kay, J. Free Trade in Land. Edited by his Widow, with 
Preface by the Right Hon. John Bright. pp. 336. 
C. Kegan Paul. 5'sh. 
Frantz, Const., der Féderalismus, als das leitende Princip f. 
die sociale, staatl. u. internationale Organisation, unter 
besond. Bezugnahme auf Deutschland, kritisch nachge- 
wiesen u. constructiv dargestellt. 4448. Mainz, Kirch- 


heim. 6 M. 
Glagau, Olto, d. Reiches Noth u. der neue Culturkampf. 284 S. 
Osnabriick, Wehberg. 4M. 


Knies, Geld u. Credit. 2. Abth. A. u. d, T.: Der Credit. 2. Halfte. 


Das Wesen d. Zinses u. die Bestimmgriinde f, seine Hoéhe.- 


Wirkungen u. Folgen d. Credilverkehres. Die Creditinstitule. 
4788S. Berlin, Weidmann. 10 M. (eplt.: 25 M.) 
Lindwurm, wtb. die Geschlechtsliebe in social-ethischer Be- 
ziehung. Ein Beitrag zur Bevdlkerungslehre. 290 S. 
Leipzig, O. Wigand. 6 M. 
Stein, Prof. Dr. Lor. Ritter v., die Entwicklung der Staats- 
wissenschaft bei den Griechen. Lex.-8. 88S. Wien, 
Gerold’s Sohn in Comm. 1M. 40. 
Forschungen, staals- u. socialwissenschaflliche. Hrsg. Vv. 
Gust. Schmoller. 2. Bd. 1.u.2.Hft. Leipzig, Duncker & 
Humblot. 10. 40 
Inhalt: 1. Der Kampf um Gewerbereform u. Gewerbe- 
freiheit in Bayern von 1799—1868. Nebst e. einleit. 
Ueberblick tib. die Entwickelg. d. Zunflwesens u. der Ge- 
werbefreiheit in Deutschland. Von Dr. Jos. Kaizl. 1745S. 

4M. 40. — 2. Die Industrie am Niederrhein u. ihre Ar- 
beiter. 1Thl. Die linksrhein. Textilindustrie. Von Alph. 
Thun, 2188S. 6 M. 





D. 

Bur 

paa 

falg 
stat 

nin; 
tion 

hing 
lunc 
da | 
tren 
tilst 
vent 
Blad 
Lan 
at d 
Maa 
bidr 
Men 
noge 
at d 
Ni 


sh. 


nter 
1ge- 
‘ch- 
> M. 
4S. 
4M. 
Ifte. 
Ohe.- 
ule. 
) M.) 


0 S. 
6 M. 
1als- 
Vien, 
. 40. 
ae 
cer & 
, 40 
irbe- 
nleit. 

Ge- 
14. S. 
» Ar- 
Alph. 











Hestens Verdi. 
Af Prof. Dr. Will. Scharling. 


De Beretninger om Hostens Udbytte, som det statistiske 
Bureau i de senere Aar har leveret, have med Rette Krav 
paa almindelig Opmerksomhed, idet de, om de end selv- 
felgelig lide af de Mangler, som altid ville klebe ved 
statistiske Opgjorelser af denne Art, give en god Vejled- 
ning til at bedomme Resultaterne af vor vigtigste Produk- 
tion og navnlig til at sammenligne de enkelte Aar med 
hinanden. Netop i denne. Retning kan man saa nogen- 
lunde se bort fra de mulige Mangler ved Indberetningerne, 
da disse i al Almindelighed tor forudsettes at vere om- 
trent i lige Grad og nermest ogsaa i samme Retning 
tilstede ved hvert Aars Opgjorelse. Det tor derfor ogsaa 
ventes, at de korte Uddrag af disse Beretninger, som 
Bladene bringe, leses i vide Kredse og serlig af alle 
Landbrugere. Af desto sterre Vigtighed bliver det da, 
at disse Beretninger ogsaa opfattes og forstaas paa rette 
Maade, for at de ikke tvert imod deres Ojemed skulle 
bidrage til at fremkalde Misforstaaelser og give den store 
Mengde et falskt Indtryk af Forholdene. Netop iaar er 
noget Saadant meget at befrygte. Det er en Selvfolge, 


at de fleste Lesere, iser de, der kun kjende Beretning- 
Nationalokonomisk Tidsskrift XIV. 6 





74 


erne af Bladenes Uddrag, koncentrere deres Opmerksom- 
hed paa Hovedresultaterne og da navnlig paa den samlede 
Vurdering af Hostudbyttet i Millioner Kroner, der synes 
at byde et ligesaa paalideligt som nemt Middel til at be- 
demme den enkelte Hosts Karaktér. Og saaledes ville 
vistnok de Fleste have lagt Vegten paa det Hovedresultat, 
at Hesten i 1877 og i 1878 har bragt et henholdsvis 20 
og 7 Mill. Kroner ringere Udbytte end Hesten i 1876, 
der notorisk var den sletteste Host, Danmark i lange Tider 
har haft. Heraf vil da sandsynligvis de Allerfleste, selv 
om de betenke, at ogsaa Verdien af andre Produktioners 
Udbytte er sunket, modtage det Indtryk, at disse to Aar 
ikke have veret skikkede til at give Oprejsning for 1876 
og forbedre Landets okonomiske Tilstand, og at serlig 
Landbrugets Stilling maa have snarest forringet sig, saa 
at det intet Under er, om det nu befinder sig under et 
serdeles sterkt Tryk og derfor mulig endog kunde have 
Krav paa Lempelser og Lettelser i forskjellig Retning. 
Men dette Indtryk vilde vere saa afgjort urigtigt, og hele 
den Forestilling, som det nevnte Hovedresultat af Op- 
gjerelserne ventelig har bibragt mange Lesere, serlig af 
Landbostanden, saa absolut falsk, at der vistnok er al 
Grund til at belyse disse Forhold lidt narmere og se, 
hvilket Resultat der i Virkeligheden kan og ber uddrages 
af Beretningerne. Thi vel fremheve disse sely udtrykke- 
lig, hvad ogsaa Bladene have bemerket, at det anforte 
Hovedresultat «vel maa forstaas ikke at vere begrundet 
i, at Sterrelsen af Hostudbyttet har veret mindre i 
1878 end i 1876. Tvertimod er der i1878 af alle Sed- 
og Plantearter (undt. Raps) avlet betydelig mere end i 
1876.» Men dels er det ikke sagt, at Alle bemerke — 
og rettelig forstaa — dette Forbehold; dels ville sikkert 













do 
tel 
ste 
fel 
for 
Ma 
het 
Bet 
hv 
ver 
san 
Mai 
and 
en | 
tati 
vert 
derf 
Bur 
Ver 















75 


Mange sige: «Ja, hvad kan det hjzlpe, at der er Mere 
af Alting, naar vi dog faa Mindre derfor end for det Lidet 
i 1876,» og Indtrykket af hint Forbehold vil derfor neppe 
veje op imod det Faktum, der mere blivende festner sig 
i Erindringen, at «Hosten i hvert af Aarene 1876, 1877 
og 1878 har indbragt Landet henholdsvis 293, 273 og 
286 Mill. Kroner.» Den virkelige Betydning heraf skal 
derfor i det Felgende blive nermere paavist, idet vi ved 
denne Paavisning se bort fra de mulige Mangler ved Ind- 
beretningerne og gaa ud fra, at de i dem fremsatte Tal 
ere objektivt rigtige. 

Hostudbyttets Ansettelse til Pengeverdi har da en 
dobbelt Betydning. For det Forste er en saadan Anset- 
telse det simpleste og nemmeste Middel til at samle et 
sterre Antal af forskjelligartede Verdigjenstande til et 
felles Udtryk, den eneste Maade til at opsummere de 
forskjellige Storrelser. Verdiangivelsen bliver saaledes 
Maalestokken for den samlede Hosts Omfang under be- 
herigt Hensyn til de forskjellige Gjenstandes ulige store 
Betydning , idet den tillige er et Udtryk for det Forhold, 
hvori de mere verdifulde Sedarter staa til de mindre 
verdifulde, og for den Indflydelse, dette aver paa det 
samlede Hestudbytte. Men Betingelsen for, at denne 
Maalestok kan bruges, er da den, at den selv er ufor- 
andret den samme. Kun under denne Forudsetning vil 
en ringere Verdi af Hostudbyttet angive en ogsaa i kvanti- 
tativ Henseende ringere Hest, eller at i alt Fald de mere 
verdifulde Sedarter udgjore en ringere Andel. Det havde 
derfor maaske veret ret hensigtsmessigt, om Statistisk 
Bureau havde foretaget en dobbelt Opgjerelse af Hestens 
Verdi og serlig angivet, hvor meget Hostudbyttet i 1877 
og 1878 vilde vere verd, naar det beregnedes til de 

6" 





76 


samme Priser som i 1876. Vi tro saaledes, at det vilde 
have veret meget oplysende, om det var bleven frem- 
hevet, at Hosten i 1878, opgjort til de samme Priser, 
som for Hesten i 1876 gav en samlet Verdi af 293 Mill. Kr., 
vilde have haft en Verdi af ca. 353 Mill. Kr. Thi dette 
vil sige, at Hosten i 1878, tagen som Helhed, har givet 
et 20 pCt. storre Udbytte end Hosten i 1876. Og 
dette kvantitative Merudbytte har, som det strax skal 
paavises, sin overordentlig store Betydning ikke blot i sig 
selvy, men ogsaa ved selve Vurderingen af, hvad Hosten i 
Virkeligheden har indbragt Landet. Ja, efter vor For- 
mening har det. endogsaa fuldt saa meget at betyde som 
det Resultat, der er det umiddelbare Hovedformaal med 
en Opgjorelse efter hvert Aars Priser, og maa i hvert 
Fald sammenholdes dermed, naar Formaalet skal naas. 

Formaalet med en saadan Opgjoerelse efter de virke- 
lige Priser er jo nemlig netop det, at konstatere, «hvad 
Hosten har indbragt Landet». Dersom nu Forholdet var 
dette, at hele Hestudbyttet kom paa Markedet og blev 
udvexlet imod andre Verdigjenstande, vilde det samlede 
Hostudbyttes samlede Pengeverdi efter Markedspriserne 
netop vere Udtrykket herfor. Men i Virkeligheden for- 
holder det sig ganske anderledes. Det er kun en for- 
holdsvis ringe Del af Hosten, der virkelig bliver Gjen- 
stand for Omsetning, og for den langt sterre Del, hvor- 
med dette ikke er Tilfeldet, er Kvantiteten af langt storre 
Betydning end Verdien. Et Par Exempler vil -nermere 
godtgjore dette. 

Sperge vi Hostberetningerne, hvad t. Ex. Havrehesten 
har «indbragt Landet» henholdsvis i 1876 og 1878, svare 
de: i 1876 ca. 62 Mill. Kr., i 1878 ca. 55,5 Mill. Kr., altsaa 
i 1878 omtrent 61/2 Mill. Kr. mindre end i 1876. Men 












for 
fel 
hay 
tilo 
til 
stol 
til | 
snit 









vilde 
rem- 
iser, 
, Kr., 
dette 
givet 
Og 
skal 
i sig 
ten i 
For- 
som 
med 
hvert 
as. 
yirke- 
«hvad 
st var 
 blev 
mlede 
iserne 
1 for- 
1 for- 
Gjen- 
hvor- 
sterre 
rmere 


1gsten 


svare 
altsaa 
Men 








17 


se vi ne#rmere paa Forholdene, da finde vi, at Havre- 
hesten i 1876 var utilstrekkelig til Landets Forsyning; i 
Hostaaret (9; iste Oktbr.—30te Sptbr.) 1876—77 maatte 
Danmark indfore ca. 108 000 Tdr. Havre. At Havren i 
1876 kostede 9 Kr. 62 @. pr. Tde, medens den i 1878 kun 
kostede 6 Kr.79 @., var derfor for Landet i dets Helhed 
saa langt fra en Fordel, at det tvert imod voldte det et 
ikke ubetydeligt Tab. Til den sidstnevnte Pris kunde 
Danmark have faaet sin Indforsel af Havre for mindre end 
3/4 Mill. Kr., medens den nu kostede over 1 Mill. Kr. I 
1878 derimod har Danmark hestet saa megen Havre, at 
der vil blive en ret betydelig Overskudsudfersel — om 
end ikke saa megen, som selve Hestens Storrelse skulde 
lade formode. 11876 hestedes ca. 6,385 Mill. Tdr. og der 
maatte da tilferes 108000 Tdr.; i 1877 hostedes 6,496 
Mill. Tdr., og der udfortes i Hostaaret 1877—78 ca. 
66 000 Tdr. mere, end der indfertes; men da der paa Juli 
Kvartal 1878 falder en Udforsel af ca. 52 000 Tdr., er det 
rimeligt, at en vesenlig Del heraf allerede skyldes Hesten 
i 1878. Det synes herefter, som om Danmarks eget 
Forbrug af Havre omtrent kan anse ttes til 64/2 Mill. Tdr., 
og herefter skulde der da af Hosten i 1878, som udgjorde 
8,282 Mill. Tdr., synes at kunne ventes en Overskudsud- 
forsel af over 1*/2 Mill. Td. Dette er dog langtfra Til- 
feldet. I 1875—76, da Havrehesten kan anslaas til at 
have veret over 7,8 Mill. Tdr., havdes kun '/4 Mill. Tdr, 
tilovers til Udfersel. Det tor da vel antdges, at Udsigterne 
til den daarlige Host i 1876 har beveget til at holde 
sterre Beholdninger tilbage, som da senere have bidraget 
til at dekke Underskudet; i hvert Fald bliver Gjennem- 
snitsforbruget for de 3 Aar henved 7 Mill. Tdr. Men dertil 
kommer, at der efter en rig Host gjerne forbruges mere 





78 


end efter en knap Hest, og den meget sene Host iaar 
gjor det nedvendigt at lade Hosten fra 1878 dekke over 
mere end et Aar. Men blot et Tilleg af 14 Dage repre- 
senterer et ret betydeligt Extraforbrug, idet det gjennem- 
snitlige Forbrug i-en Maaned er 5 & 600 000Tdr. Stort 
mere end ‘/2 Mill. Tdr. tor der herefter neppe regnes 
paa til Udfersel; i de tre Fjerdingaar 1. Oktober — 
30. Juni er der bleven udfert henved 540000 Tdr., — 
hvortil dog jvistnok efter det oven “Anforte tor fojes 
ca. 50 000 Tdr. fra Juli Kvartal 1878. Regnes nu fore- 
lebig paa en Udforsel af omtr. 600000 Tdr., (Gjennem- 
snitsudferselen for 1871—76 var ca. 450 000 Tdr.), bliver 
Resultatet felgende: Havrehosten i 1876, der «indbragte 
Landet» ca. 62 Mill. Kr., paaferte Danmark en Udbetaling 
til Udlandet af over 1 Mill. Kr., medens Havrehosten j 
1878, der kun «indbragte Landet» ca. 55,5 Mill. Kr., tor 
ventes at skaffe en Betaling fra Udlandet af omtrent 
4 Mill. Kr. 

Ganske lignende Resuitater udviser Rughesten i begge 
Aar. Den «indbragte» i 1876 ca. 52,8 Mill. Kr., i 1878 
derimod kun 45,8 Mill. Kr. eller 7 Mill. Kr.mindre. Men 
i 1876 var den saa utilstrekkelig, at der maatte tilfores 
ca. 374 000 Tdr. Rug; at Prisen dengang var 14 Kr. 749. 
pr. Tde., medens den nu beregnes til 10 Kr. 81 @., var 
altsaa ligeledes et Tab og ikke en Fordel for Landet; 
Tilforselen kostede det nu — efter den forstnevnte Pris 
— henved 51/3 Mill. Kr., medens den til sidstnevate Pris 
kun vilde have kostet Danmark lidt over 4 Mill. Kr. Rug- 
hesten i 1878 derimod, der i Kvantitet var nesten 
700 000 Tdr. sterre end i 1876, tor ventes at ville give 
henved et Par Hundrede Tusinde Tdr. til Udfersel — i 
Tidsrummet 1. Okt. 1878—30. Juni 1879 var der allerede 















iaar 

over 
pre- 
nem- 
Stort 
genes 
er — 


— 


’ 

fajes 
fore- 
nem- 
pliver 
ragte 
aling 
en j 
, tor 
trent 


egge 
1878 
Men 
feres 
74 @. 
. var 
ndet ; 
Pris 
Pris 
Rug- 
esten 
| give 
— i 


erede 








79 


en Overskudsudfersel af ca. 110000 Tdr. — og saaledes 
at skaffe Danmark en Betaling fra Udlandet af ca. 2 Mill. Kr. 
Tages Rug- og Havrehesten tilsammen, som i Verdi ud- 
gjorde over en Tredjedel af det hele Hostudbytte, finde 
vi saaledes, at, uagtet denne Hest i 1878 indbragte ca. 
101 Mill. Kr. imod 115 Mill. Kr. i 1876, har denne sidste 
paafert Danmark en Udgift til Indkjeb af Rug og Havre 
af ikke mindre end 6%/s Mill. Kr. (regnet efter Kapitels- 
taxterne), medens Hosten i 1878 tor ventes at ville skaffe 
Kongeriget en Indtegt fra Udlandet af mindst 5 4 6 Mill. Kr. 
Dette Exempel turde saaledes vere tilstrekkeligt til at 
vise, at Hostens Kvantitet har fuldt saa stor Betydning 
for Landet som dens Verdi efter den ojeblikkelige Mar- 
kedspris, og at denne sidste overhovedet kun har Betyd- 
ning med Hensyn til den Del af Afgreden, der virkelig 
bliver Gjenstand for Omsetning. M.a.O.: Sporgsmaalet om, 
hvor meget der efter Tilfredsstillelsen af det indenlandske 
Forbrug vil kunne blive tilovers til Salg til Udlandet, har 
for Landet i dets Helhed en ganske anden og langt storre 
Betydning end Spergsmaalet om, hvilken Verdi Hosten i 
sin Helhed efter de i Ojeblikket herskende Priser maa 
ansettes til. 

Man vil maaske hertil sige: «Ja, dette kan vere fuld- 
kommen rigtigt, naar man ser paa Landet i dets Helhed, 
paa Kongeriget Danmark i dets Samhandel med Udlandet; 
men for Landbrugerne som saadanne staar dog det Faktum 
fast, at Rug- og Havrehosten i 1876 har indbragt dem 
115 Mill. Kr., medens den i 1878 kun har indbragt dem 
101 Mill. Kr. Lad nu ogsaa vere, at 101 Mill. Kr. i 
1878—79 have den samme almindelige Kjobeevne som 
115 Mill. Kr. i 1876—77, saa vil det dog ses, at de i alt 
Fald ikke ere en Smule bedre stillede nu, end de vare i 












80 


hint for Landbruget notorisk hojst ugunstige Aar.» Rigtig- 
heden af denne Opfattelse maa imidlertid bestemt mod- 
siges, og det vil neppe falde vanskeligt at godtgjore 
dens fuldstendige Uholdbarhed. Sagen er den, at man 
glemmer at medtage et meget vesenligt Moment i Op- 
gjerelsen, nemlig Landbrugernes eget Forbrug. Det er 
dog t. Ex. aabenbart, at det for den Landbruger, der 
netop kun avler tilstrekkelig Rug til sit eget og Gaardens 
Forbrug, er aldeles ligegyldigt, om Prisen paa Rug er 10 
eller 20 Kr. Han bliver lige rig og lige fattig, enten 
Prisen er hoj eller lav. Men det Samme gjelder om alle 
Landbrugere overfor den Del af Afgroden, som de selv 
fortere. Dette er et Moment, som man er tilbojelig til 
at overse, men som nedvendig maa inddrages i Betragt- 
ningen, at nemlig Landbrugerne i Tilfelde af lave Priser 
vinde lige saa meget qua Konsumenter, som de tabe qua 
Producenter — og omvendt i Tilfelde af hoje Priser. Og 
dette Moment faar saa meget storre Betydning, som Land- 
brugerne selv for den langt overvejende Del ere deres 
egne Produkters Konsumenter. Lad os saaledes tage en 
saa vigtig Afgrede som Heet. Heet indtager, hvad Verdi 
angaar, en meget hoj Plads, sedvanligvis den anden eller 
tredje, iRekken af Afgreder, og kan ordentligvis ansettes 
til imellem en Fjerdedel og en Femtedel af hele Hest- 
verdien, I 1878 havde saaledes Hoet en Verdi af over 
62 Mill. Kr., af en samlet Afgrede-Verdi af 286 Mill. Kr., 
og kom umiddelbart efter Byg, der havde en Verdi af 
henved 65 Mill. Kr. Men hvor stor en Del af denne be- 
tydelige Verdi kom yel paa Markedet og blev Gjensiand 
for Omsetning? Vistnok kun en meget forsvindende Del, 
navnlig naar der ses bort fra — hvad man maa, naar 
man taler om Landbruget i dets Helhed —, hvad den 





enl 
fan 


lig 
her 
Vill 


ind 
ca. 

bru 
Inte 
hgj. 
und 
af | 
slug 
Aar 
Hes 
diss 
sult 
Bety 
kna] 
give 
Maa 
foru 
Havi 





tig- 
od- 
jore 
man 
Op- 
t er 
der 
lens 
10 
iten 
alle 
selv 
y til 
agt- 
iser 
qua 


nd- 
ares 

en 
erdi 
ller 
ttes 
ast 


ver 
Kr., 
af 
be- 
and 
del, 








81 


enkelte Landbruger kjober af den anden. .I hvilket Om- 
fang Landbruget selv er Konsument af Ho og i hvilket 
Omfang det tager Del i det indenlandske Forbrug af Havre, 
vil omtrent kunne skjennes deraf, at af hele Landets 
samlede Kreaturstyrke kun omtr. 2'/2 pCt. (serlig omtr. 
5 pCt. af Hestene og 2 pCt. af Hornkveget) findes uden- 
for Landdistrikterne. Det er saaledes snarest altfor lavt 
anslaaet at sette Landbrugets Andel iForbruget af He og 
Havre til °/10 af det hele indenlandske Forbrug — navn- 
lig naar det erindres, at der alene til Saased medgaar 
henved 1 Mill. Tdr. Havre eller */s & */7 af hele Afgreden. 
Ville vi nu engang under denne Forudsetning opgjore 
Resultaterne af Hosten i 1876 og 1878, ville vi, naar det 
indenlandske Forbrug af Havre, som ovenfor, anslaas til 
ca. 7 Mill. Tdr. og altsaa de °/10 heraf skrives paa Land- 
brugets Regning, finde, at Havrehosten i 1876 omtrent 
Intet gav tilovers til Salg (den var 6,38 Mill. Tdr.) eller 
hajst 80 & 100000 Tdr., medens Havrehesten i 1878 
under samme Forudsetninger gav et Overskud til Salgs 
af henved 2 Mill. Tdr. (for saa vidt ikke en Del deraf op- 
sluges til at dekke Underbalancen fra de to foregaaende 
Aar eller af Extraforbruget under Ventetiden paa den nye 
Host, i hvilket Tilfelde tilsvarende Fradrag maa gjores i 
disse Aars Udbytte for Landbrugerne). Overfor dette Re- 
sultat bliver Nedgangen i Pris af aldeles forsvindende 
Betydning: 100000 Tdr. til 9 Kr. 62 0. giver Landbruget 
knap 1 Mill. Kr. i Indtegt, medens 2 Mill. Tdr. til 6 Kr. 74. 
giver det ca. 13 Mill. Kr. i Indtegt. Regnet paa denne 
Maade — og dette er sikkert den rette Opgjorelsesmaade, 
forudsat iovrigt at selve Tallene ere rigtige — har altsaa 
Havrehesten i 1878 givet Landbruget en 13 Gange saa 












82 


stor Indtegt som i 1876, uagtet dens «Verdi» i dette Aar 
var 61/2 Mill. Kr. sterre. 

Ganske lignende Betragtninger maa gjeres gjeldende 
overfor de andre Arter af Afgrader; om end Landbrugets 
Konsum overfor dem spiller en mindre dominerende Rolle 
end overfor He og Havre, er det dog overfor dem alle 
Hovedkonsumenter. Det maa erindres, at Landbrugernes 
Klasse omfatter omtrent den halve Befolkning og at der- 
hos Saaseden, der udgjer omtr. 10 pCt. af Hvede-, Byg- 
og Rug-Afgreden, forlods kommer paa dets Regning. 
Dersom saaledes Landbrugets Forbrug af Rug kunde an- 
slaas f. Ex. til omtr. 2 Mill. Tdr., vil det let ses, at det 
gjor en ganske anden Forskjel, om Rughosten giver 
3,6 Mill. Tdr., som i 1876 eller 4,3 Mill. Tdr. som i 1878, 
end den, der udtrykkes ved Forskjellen imellem disse to 
Tal. Og i al Almindelighed: dersom Landbrugets eget 
Forbrug af Kornvarer udgjor t. Ex. 12 Mill. Tdr., vil en 
Forskjel i Hostudbyttet af ca. 16 Mill. Tdr. (som i 1876) 
og ca. 20 Mill. Tdr. (som i 1878) vere en Forskjel, ikke 
som fra 4 til 5, men som fra 4 til 8. Men medens en 
Host af 16 Mill. Tdr. til 15 Kr. Tdn. synes at give samme 
Resultat som en Hest af-20 Mill. Tdr. til 12 Kr. Tdn., 
nemlig i begge Tilfelde 240 Mill. Kr., maatte herfra drages 
Landbrugets eget Forbrug i det ene Tilfelde med 12 
Mill. Tdr. 8 15Kr. — 180Mill.Kr., i det andet Tilfelde med 
12 Mill. Tdr. & 12 Kr. = 144 Mill. Kr. Til Trods for den 
fuldstendig lige Verdi, som disse to Hostafgreder altsaa 
under de nevnte Forudsetninger vilde udvise, vilde saa- 
ledes Hosten i 1876 kun have givet Landbruget en Ind- 
tegt af 60 Mill., i 1878 derimod af 96 Mill. Kr. eller over 
en halvy Gang mere. 

Uagtet disse Tal ingenlunde gjoere Paastand paa netop 





at 1 
ved 
0g 
der 
er | 
Op; 
er . 


8) 
en 
vis¢ 
ben 
Vil 
de 
fulg 
vide 
den 
duk 
en 
paa 
tabe 
Det, 
den 
vild 
tiloy 
faar 
bru; 
seer 
end 
end 
Virk 
Lan 
over 


e Aar 


lende 
ugets 
Rolle 
| alle 
arnes 
der- 
Byg- 
ning. 
, an- 
t det 
piver 
878, 
se. to 
eget 
il en 
876) 
ikke 
s en 
nme 
‘dn., 
ages 
1 12 
med 
den 
tsaa 
saa- 
ind- 
ver 


atop 





83 


at ramme det Rette, turde de dog vere betydeligt nermere 
ved at angive det rette Forhold imellem Hosten i 1876 
og i 1878 end det, der fremgaar af en Verdiansettelse, 
der setter hin til 293, denne til 286 Mill. Kr. Hermed 
er det selvfolgelig ikke Meningen at ville erklere Bureauets 
Opgjorelse for urigtig eller urimelig eller unyttig — det 
er kun Meningen at ville gjere gjeldende, at dets Op- 
gjerelse kun har Betydning i en vis Retning og indenfor 
en vis Grense, men derimod bliver fuldstendigt mig 
visende, naar den benyttes udenfor denne eller m. a. O. 
benyttes absolut og uden Jevnforelse med andre Momenter. 
Vil man vide, hvor stor Nationalindtegten er, hvor meget 
de forskjellige Produktioner indbringe Landet, er den 
fulgte Opgjerelsesmaade den ene rette. Men vil man 
vide, hvorledes Landet i det enkelte Aar er stillet, om 
den mindre eller den sterre Verdi af dets samlede Pro- 
duktion i det enkelte Aar betegner en Tilbagegang eller 
en Fremgang, maa man tillige anlegge Verdiberegningen 
paa dets eget Forbrug og se, hvor meget det sparer eller 
taber qua Konsument ved de ned- og opadgaaende Priser. 
Det, man skulde have at vide, naar man vilde bedamme 
den Stilling, den enkelte Klasse af Producenter indtager, 
vilde vere, hvor meget af det Producerede den beholder 
tilovers til Salg — og kun for denne Dels Vedkommende 
faar Verdiansettelsen virkelig Interesse. Og da Land- 
brugets Forbrug af Landbrugsprodukter i kvantitativ Hen- 
seende ter anses for nogenlunde konstant — om der 
end, som alt berert, altid bruges noget Mere i et rigt 
end i et knapt Aar —, saa bliver Kvantitetsangivelsen i 
Virkeligheden det, hvorpaa Hovedvegten ligger. Hvad 
Landbruget sperger om, det er, hvor meget det faar til- 
overs, efter at dets eget Krav er tilfredsstillet. At op- 








84 


gjore Omfanget af dette Krav, af Landbrugets ordinere 
Konsum, vil om et Par Aar uden Vanskelighed kunne 
lade sig gjore netop paa Grundlag af disse Hostberet- 
ninger jevnferte med Udforselsopgjerelserne. Naar man 
er naaet saa vidt, vil det maaske vere rigtigst at holde 
dette Beleb helt udenfor Verdiopgjerelsen. Indtil da 
maa man bestemt fastholde Kvantitetsangivelsen ved Siden 
af Verdiangivelsen. At Hosten i 1878 af Hvede, Rug, 
Byg, Havre og Boghvede har givet et samlet Udbytte af 
20,22 Mill. Tdr., medens den i 1876 kun gay 15,90 Mill. Tdr. 
— det er efter vor Formening et Faktum af langt storre 
Betydning og langt mere skikket til at karakterisere Land- 
brugets Stilling i de to Aar end en Verdiansettelse, der 
ikke samtidig opforer dets eget Forbrug baade paa Debet- 
og Kreditsiden. 








M 


lane 
Kvi: 
til | 
Te! 
maz 
halt 
der 
aan 
Spit 
hav 
non 
af 
virk 
Kvil 
den 
0g 

Det 


inere 
unne 
eret- 
man 
olde 
1 da 
siden 
Rug, 
te af 
Tdr. 
torre 
and- 
der 
-bet- 





85 


Kvindesagen 1871—79, 


Af George V. Manicus. 


iil. 


Berliner Konferencen. Dr. Diihring. Emerich du Mont. 


Meget af det, der for Tiden rundt om i de store Kultur- 
lande beveger de i aandelig Henseende hejere staaende 
Kvinder og mange af de Reformer, der ere paabegyndte 
til Kvindesagens Fremme, have deres Udspring fra tyske 
Tenkere, baade Kvinder og Mend. Undervisningssporgs- 
maalet, som vesenligt Led i samme, har alt for omtrent 
halvhundrede Aar siden veret formuleret i de Grundtrek, 
der nu vesenligt felges, af Rahel, Varnhagen von Enses 
aandrige Hustru. Ikke faa af de Forfattere, der staa i 
Spidsen for den nyere tyske nationalokonomiske Skole, 
have veret de forste til at precisere Kvindesagens oko- 
nomiske, politiske og sociale Betydning, og de lavere Lag 
af det kvindelige Samfund ere i hej Grad blevne paa- 
virkede af de socialistiske og atheistiske Leresetninger. 
Kvindens Fremtidsdannelse endelig er bleven skitseret af 
der for sit filosofiske System, sine radikale Reformforslag 
og sine omfattende Kundskaber bekjendte Dr. Dihring. 
Det er af alle de fremragende Mend og Kvinder, der i 








86. 


vor sydlige Nabostat have haft vesenlig Andel i Beveg- 
elserne paa det sociale Omraade, egenlig kun Ferdinand 
Lasalle, der theoretisk saa godt som aldeles ikke har be- 
skjeftiget sig med Kvinden og hendes Fremtid. Det er 
egenligt kuh i et Manuskript, han sendte til en fornem, 
ung russisk Dame, som han i flere Aar var sterkt for- 
elsket i, forend han kom i Forhold til den for ham 
uheldbringende Helene v. Denniges (Fru v. Racowitza), hvor 
man treffer paa en almindelig Udtalelse om Kvinden og 
hvor han betegner som dennes Livsopgave: at gjore Andre 
lykkelige. 
Til Trods for den fra tysk Side i en omfattend 

Literatur foreliggende, ofte dybtgaaende, mangesidede og 
aandrige Diskussion over Kvindesagen, maa det tyske 
Statskomplex betegnes som et af dem, hvor der hidtil er 
opnaaet ferrest praktiske Resultater. Den sterke politiske 
Bevegelse, Forviklingerne med Frankrig, Reaktionen mod 
den socialistiske Bevegelse og finansielle Vanskeligheder 
turde have virket i Forening for at tilvejebringe dette 
Forhold og at lade forblive udyrket en stor Mark, der 
maaske i hejere Grad end nogen andetsteds, frembed de 
bedste Betingelser for Muligheden af en rig Host. Lande 
som Rusland, Italien og England, ikke at tale om Schweiz 
og Holland have i saa Henseende overflojet Tyskland og 
om der end her er opstaaet et sterre Antal hojere Dan- 
nelsesanstalter og Fagskoler, telle disse Lidet i Forhold 
til den store Del af Samfundet, der skulde have Nytte 
deraf og har Ret til at gjore sit Krav gjeldende. Det 
er af de store Stater egenligt taget kun Frankrig, der i 
saa Henseende staar endnu langt mere tilbage, idet man 
her, efter at Jules Simon i sin Tid forgjeves segte at 
fremme Sagen, fremdeles synes at ville stille sig temme- 









lig 
af 
se 
ve 


hel 
af 
Be 
tel 
0g 
fler 
sto 
me 
sag 
Re 
Der 
lem 
og 
syv 
en | 
uge 
nari 
lede 
den 
en | 
Fag 
ned 
og | 
skal 
Peri 
till 





VEeg- 
inand 
r be- 
et er 
nem, 
for- 
ham 
hvor 
n og 
\ndre 


ende 
e€ og 
tyske 
til er 
itiske 
mod 
1eder 
dette 
der 
id de 
ande 
1weiZz 
d og 
Dan- 
rhold 
Nytte 
Det 
ler i 
man 
te at 
nme- 





87 


ligt ligegyldig ligeoverfor den store Bevegelse i Retning 
af Kvindens sterre aandelige Udvikling og vedblivende 
setter som Maal at faa hende til udelukkende at kunne 
vere: «belle femme et dame charmante». 

Den egenlige Basis for Statens nuverende Stilling til 
hele Spergsmaalet er den Betenkning, som en Konferens 
af Pedagoger (Mend og Kvinder), der var indkaldt til 
Berlin af Kultusminister Falk, i Aaret 1873 afgav, en Be- 
tenkning, der senere suppleredes af en Rekke Indleg 
og kritiske Udtalelser, som efter Opfordring fremkom fra 
flere af de Kvinder, der for Tiden staa i Spidsen for de 
store Kvindeforeninger i Tyskland eller som have ud- 
merket sig ved deres literere Virksomhed til Kvinde- 
sagens Fremme. Denne Konferens blev enig om en 
Rekke Punkter. Enkelte Separatvota tilfojedes Protokollen. 
Den forlangte blandt Andet en bestemt Adskillelse mel- 
lem de to oeverste Grupper af Pigeskoler (Mellemskoler 
og hejere Skoler), Undervisningens Begyndelse med det 
syvende Aar og dens Afslutning med det fyldte 16de Aar, 
en Undervisningstid af 24 Timer i de lavere og af 30 Timer 
ugenlig i de hejere Skoler. Lererindeexamen ved Semi- 
narierne foresloges taget med det fyldte 19de Aar. Som 
ledende Grundsetninger ved Kvindens Opdragelse opstilledes 
den ethiske Opgave, Undervisningens Individualisering og 
en sterre Opmerksomhed rettet mod de naturhistoriske 
Fag. Med Hensyn til Literatur og Sprog paapeges som 
nedvendigt: Kjendskab til den tyske Digtnings Hovedverker 
og den tyske Literaturhistories Hovedepoker samt Kjend- 
skab til Hovedverkerne af den franske Literaturs klassiske 
Periode. Konferensen var derhos enig i, at der burde 
tillegges Mendene den overvejende Indflydelse ved Ledel- 
sen af den kvindelige Undervisning. Tvende serskilt til 











88 


Protokollen fejede Forslag gik ud paa at udvide Under- 
visningen til det 18de Aar med et mindre Antal Timer i 
de sidste to Aar, for at den unge Kvinde dels ikke over- 
anstrengtes under sin Opvext, og kunde naa en sterre 
Modenhed til at optage det hende budte aandelige Stof, 
dels kunde settes istand til efter Konfirmationen at del- 
tage i de huslige Beskjeftigelser. Med Hensyn til Under- 
visningen i Historie paapegedes det Onskelige i at den 
politiske Historie kom til at staa sterkt i Baggrunden for 
Kulturhistorien. Et Forslag om at optage en seregen 
Husholdningsvidenskab som Undervisningsfag tilbagevistes 
af Konferencen, som derimod ydede sin Understettelse til 
det af et af dets Medlemmer udtalte Onske, at der 
snarest muligt maatte blive udarbejdet en Normalunder- 
visningsplan for Pigeskolerne og Seminarierne, samt at 
dette Regulativ ogsaa skulde vere forpligtende for samt- 
lige Privatskoler. 

Den omtalte Betenkning gav Stodet til Oprettelsen 
af en Rekke hoejere Skoler rundt om i Tyskland, saasom 
i Hannover, Kéln, Crefeld, Diisseldorf, Berlin (Victoria- 
og Augustaskolen samt et Lererindeseminar), Karlsruhe 
(Louiseskolen og et Lererindeseminar for Landsbyskole- 
lererinder), Reutlingen (en meget anset Industriskole for 
Kvinder) etc. Men i det Hele taget var man ikke rigtig 
tilfreds med Forslagene, Fordelingen af Fagene, disses 
indbyrdes Rangering og hele den Maade, hvorpaa Udvik- 
lingen af det ethiske Element sogtes naaet. 

Den engelske Filosof Herbert Spencer havde, kort 
ferend Konferencen sammentraadte, i Anledning af den i 
England over Skolekommissionens Forslag rejste Diskus- 
sion, advaret netop imod de Grundsetninger, der fast- 
sloges i Berliner-Konferencens Protokol. Han havde 














Fo 
Ev 
det 


mil 
Hol 
net 
hau 
hav 
Ans 
Der 
leg 
For! 
187: 
ved 
at J 









nder- 
mer i 
over- 
storre 
. Stof, 
t del- 
Inder- 
t den 
on for 
regen 
svistes 
Ise til 
it der 
ander- 
mt at 
samt- 


ttelsen 
aasom 
ctoria- 
isruhe 
yskole- 
ole for 
. rigtig 

disses 
Udvik- 


, kort 
f den i 
Diskus- 
sr fast- 

havde 








89 


hevdet Nedvendigheden af de nyttige Kundskabers Over- 
vegt over dem, der vesenligt ydes til aandelig Prydelse 
og for dermed at glimre.. I hele den tyske Betenkning 
derimod er netop det Omvendte Tilfelde og den literer- 
esthetiske Dannelse er opstillet som det ethisk udviklende 
Element i den kvindelige Opdragelse. Fra forskjellige 
Sider stillede man sig ikke alene paa Spencers Side i 
hans Opfattelse af: «the ornamental and the useful sci- 
ences», men ankede derhos over formentlige Fejlgreb, 
der vare begaaede i det Skjon, der forudsattes over 
Kvindens aandelige Modenhed til forskjellige Perioder. 
Navnlig klagedes der over, at Religionsundervisningen 
paa Seminarierne var foreslaaet bibeholdt i et Omfang, 
der vilde gjore Lererinderne til smaa Theologer og i hoj 
Grad bidrage til at overanstrenge dem. 

Samtidig paabegyndtes en filosofisk Diskussion over 
Forholdet mellem Kvindens og Mandens _intellektuelle 
Evner. Ligesom i England herskede der med Hensyn til 
dette Sporgsmaal sterkt fra hinanden afvigende Meninger. 
I det Store og Hele vurderede man Kvindens Intelligens 
mindre hejt end fremragende Mend havde gijort det i 
Holland og England. Det maa herved erindres, at det 
netop var i hin Periode, hvor den tyske Filosof Schopen- 
hauers Indflydelse var sterst, samt at denne Tenker, der 
havde moderniseret og germaniseret budhistiske filosofiske 
Anskuelser, ligefrem nerede Ringeagt for Kvinden. 
Denne Diskussion fortsettes fremdeles. Dens sidste Ind- 
Jeg ere 60 filosofiske Breve over Kvindens Vesen og 
Forhold til Manden, udgivne af Emerich du Mont (Leipzig 
1879); Forfatteren, der alt tidligere har gjort sig bekjendt 
ved populere filosofiske Skrifter, hevder den Grundtanke, 


at Mand og Kvinde ifelge deres Naturel ere ulige og 
Nationalokonomisk Tidsskrift XIV. 7 





90 


stedse ville vedblive at vere ulige, at Manden i intellek- 
tuel Henseende er Kvinden, denne i moralsk Henseende 
Manden overlegen. Du Mont savner serlig Objektivitet 
hos Kvinden, hvilket nodvendigvis fremkalder aandelig 
Nersynethed og Indskrenkethed. Naar Kvinder gaa frem 
paa induktiv Maade, geraade de sedvanligt i en ubetime- 
lig, uforsigtig Generalisation; gaa de frem ad deduktiv 
Vej, saa viser dette sig i en ubetinget,. blind Avtoritetstro. 
Skjont Emerich du Mont er Tilhenger af Schopenhauer 
og Darwin, setter han dog Kvinden langt hojere end 
disse og antager, at hendes aandelige Udvikling kan 
naa ganske andre Hojdepunkter, end de, som for Tiden 
iagttages. 

En seregen Stilling indtager Dr. Diihring til dette 
Spergsmaal og til hele Kvindesagen. Staaende midt imel- 
lem Bererne af den raa Materialisme (C. Vogt, Buchner 
etc.) og Pessimismen (Schopenhauer, Hartmann) saa han 
i Selvbevidsthedens Potensering til Lidenskab og Anti- 
cipationen af Fremtiden et Vederlag for de ved den 
moderne Videnskab nedstyrtede Idealer og konstruerede, 
stettet paa denne Anskuelse, Grundtrekkene af en Virke- 
lighedsfilosofi. Hans Opfattelse af Kvinden og hendes 
Fremtidsmaal staar i Samklang med hele hans Stilling. 
Han betegner det som en Overgang til en hojere Civilisa- 
tion i Almindelighed, at de kvindelige Bestrebelser, 
gaaende ud paa at unddrage sig det traditionelle For- 
mynderskab i aandelig, selskabelig og materiel Henseende, 
stedse vinde mere i ideel Kraft og praktisk Virkning. 
Den ekonomisk-materielle Side af Kvindesagen, maa dog, 
efter hans Mening, naar der tages Hensyn til alle fore- 
liggende Forhold, forelebig vedblive at vere det praktisk 
vigtigste Udgangspunkt for Kvindesagen. Hvad Sporgs- 















Ky 
tel 
del 
his 
ber 
(SO) 
der 


ang 


ner 
STi 







ellek- 
eende 
tivitet 
ndelig 

frem 
time- 
duktiv 
ststro. 
hauer 
e end 
y kan 
Tiden 


dette 
imel- 
ichner 
a han 
Anti- 
| den 
erede, 
Virke- 
1endes 
tilling. 
vilisa- 
belser, 
> For- 
eende, 
kning. 
a dog, 


. fore- 
raktisk 
pergs~ 








91 


maalet om Kvindens Evner angaar, saa ere disse ikke 
prevede endnu i tilstrekkeligt Omfang. Kvinderne ere 
ikke uduelige til at modtage den hejere Undervisning, 
men denne er organiseret paa en aldeles uhensigtsmes- 
sig Maade. Dette gjelder ikke alene i Almindelighed, men 
serlig for det Tilfelde, at Kvinden skal dannes gjennem 
samme. De nuverende Universiteter med deres filosofiske 
Pedanterier og deres unyttige, lerde aandelige Rullestens- 
lag, egne sig aldeles ikke til at benyttes som Provesten 
i saa Henseende. Hejskolerne ere for Tiden Hjemsteder 
for de mest raadne Fordomme; 1/12 af det Lerestof, der 
nu meddeles, kan undveres, da det vesenligt kun er en 
unyttig Ballast. Skal Kvinden, hvad der ligger hende 
nermest, uddannes til at blive Lererinde eller Lege, maa 
Seminarierne og de hojere Undervisningsanstalter indrettes 
paa en helt anden Maade. Fremtidens Lererindesemi- 
narier ber tage de naturvidenskabelige Elementer til Basis 
for hele Uddannelsen og derhos serlig legge Vegt paa 
det mundtlige Foredrag og den skriftlige Udarbejdelse. 
Sker dette vil, i Stedet for den nuverende Universitets- 
scholastik, en naturlig Logik gjere sig gjeldende og 
Kvinden vil gjennem Sprogets Korrekthed kunne lere at 
tenke rigtigt. Undervisning i Historie foreslaas kun med- 
delt i et ringe Omfang, hvorimod der indremmes Kultur- 
historie, Sundhedslere, Okonomi og lidt Lovkyndighed en 
berettiget Plads. Dr. Diihring vil derhos have, at der ikke 
(som i Victoria Lyceet i Berlin) holdes Foredrag, men at 
der undervises og diskuteres. Hvad Hojskoler for Kvinder 
angaar, da forlanger han Undervisningen i de gamle Sprog 
og Literaturer saa godt som fuldstendigt afskaffet. Han 
nerer Ringeagt for Latin og latinske Klassikere; den 


greske Literatur settes lidt hejere, dog ikke mere end 
r ia 





92 


at han ytrer: «Det Bedste hos Grakerne var deres plast- 
iske Kunst og deres Billedstotter tale lykkeligvis ikke et 
Ord Gresk.» 1IStedet for paa Undervisningen i de gamle 
Sprog, ber Studiet paa Hejskolerne vere baseret paa 
Kjendskab til de moderne Sprog, paa et omhyggeligt 
Studium af Fysiken, og en endnu mere omhyggelig Ud- 
dannelse i Modersmaalet. Staten vil neppe indlade sig 
paa i den nermeste Fremtid at tilvejebringe gjennem- 
gribende Reformer, men det private Initiativ, kan her vise 
Vejen og han hilser det reformerede kvindelige Studium 
som Udgangspunkt for hele det hejere Undervisnings- 
vesens Gjenfedelse. Denne Vej maa der, efter Diih- 
ring, gaas, naar man i Kvindesagen vil naa Resultater. 
Valter man derimod hele den nu tilstedeverende Ballast 
af middelalderlig akademisk Dannelse, der tynger saa 
sterkt i de lerde Skoler og paa Universiteterne, paa 
Kvindens Skuldre vilde man, efter hans Mening, begaa 
en stor Daarskab. (Jfr. forevrigt Artiklen om Dr. Dihring 
« Nationalokon. Tidsskr.» X, 237 fg.) 


IV. 
Louise Biichner. Kongresserne. 

For noget over et Aar siden, dede i Darmstadt en 
Kvinde, der gjennem en utrettelig, mere end tyve Aars 
Virksomhed for Kvindesagen, havde naaet en hej Grad af 
Anseelse og ved sit Livs Slutning kunde se tilbage paa 
Resultater, sterre end dem, det er forundt de fleste virk- 
somme Mennesker at opnaa. Navnet paa denne Kvinde 
er Louise Biichner. Vi kunne ikke mindes nogensinde 
at have set hende omtalt i den skandinaviske Presse, og 
dog gaves der neppe noget anset tysk, engelsk og hol- 
landsk Blad, der ikke meddelte mere eller mindre udfor- 





en 
ste 
he 
tile 
Vic 


Ste 
eng 
her 
her 
For 
Fra 
skri 
har 
mec 
indt 
lyse 
lede 


stor! 
Skri 
bety 
Hun 


plast- 
ke et 
gamle 
| paa 
geligt 
y Ud- 
le sig 
inem- 
r vise 
idium 
1ings- 
Diih- 
Itater. 
Jallast 
r saa 
» paa 
begaa 
ihring 


dt en 
e Aars 
rad af 
re paa 
e virk- 
Kvinde 
nsinde 
se, Og 
g hol- 
udfor- 





93 


lige Nekrologer, i hvilke hun saa godt som enstemmig 
blev anerkjendt som den ledende Personlighed i hele den 
Bevegelse, der navnlig i Mellem- og Sydtyskland i den 
nyere Tid har gjort sig gjeldende for at forbedre 
Kvindens Vilkaar og faa hende op paa et hejere aande- 
ligt Stade. 

Hvad der serlig bidrog til at give Louise Bichner 
en indflydelsesrig Stilling, var dels den verdige og for- 
standige Udvikling i de talrige Skrifter hun udgav, dels 
hendes praktiske Sans og den Protektion, der blevy hende 
tildel af de tvende engelske Prinsesser (Kronprinsesse 
Victoria og Storhertuginde Alice), som traadte ind som 
Medlemmer af tyske Fyrstehuse, og fra deres Hjem med- 
bragte den Sans og den Iver for Fremme af Sporgsmaal 
og Opgaver vedrerende Almenvellet, der mere end noget 
Steds ellers i Verden, synes at have udviklet sig hos de 
engelske Damer, henhgrende til de hojere Klasser. Over 
hendes svagelige Legeme sejrede en sterk Viljeskraft og 
hendes livlige Fantasi blev holdt i Temme af en skarp 
Forstand. Jenny Hirsch siger om hende («Deutscher 
Frauen Anwalt», 1878 Nr. 2): «Uden nogensinde at over- 
skride de fine Grenselinjer, der ere trukne for Kvinden, 
har hun arbejdet som en Mand og i verdigt Fellesskab 
med Mend. Uden at trenge sig frem, kom hun til at 
indtage en indflydelsesrig Stilling. Hun har givet et 
lysende Exempel paa, hvad en Kvinde formaar, og hvor- 
ledes hun ber udfore sit Livsarbejde.» 

Opmerksomheden henlededes paa Louise Biichner i 
sterre Kredse ferste Gang i Aaret 1855, da hun udgav et 
Skrift: «Die Frauen und ihr Beruf,» der hurtig fik en 
betydelig Udbredelse og foranledigede talrige andre Skrifter. 
Hun udvikler i samme, at Alt i Verden har gjort Kempe- 








94 


skridt fremad, men at Kvindens Opdragelse i det Store 
og Hele er bleven staaende paa samme Standpunkt i lange 
Perioder, samt at Nutidens, serlig de til Mellemklasserne 
og de hojere Klasser henherende unge Kvinder, i Stedet 
for at holde Skridt med vor travlie Tid meget mere ere 
tilbejelige til at hensynke til Ladhed og Bledagtighed. 
Arbejde og Virksomhed betegnes som den Talisman, der 
ene kan udrive dem herfra. Kvinderne ber ikke mere 
vere hine sarte Vesener, fodte til at vere poetiske, gjore 
Toilette, spadsere, spille Klavér, pluddre Fransk etc., men 
skulle danne Led af en stor Kjede, og maa arbejde og 
virke , saa at Ingen treder ud af dette jordiske Liv med 
tomme Hender. Gjennem Opdragelsen, Dannelsen og 
Arbejde skal Kvinden naa det Maal, der er sat hende, 
nemlig at vere Representant for det Ideale i Livet. 
Denne Tankegang har Louise Biichner udviklet i tal- 
rige andre Skrifter, i de Bidrag, hun har ydet til ansete 
politiske Blade og til Damejournaler samt ved de Fore- 
lesninger, hun har holdt i Darmstadt, og de Foredrag, 
der paa Kvindekongresserne hidrerte fra hende. Skylden 
for, at den kvindelige Dannelse ikke har holdt Skridt med 
Tiden og hidtil i det Store og Hele ikke har kunnet 
komme ud over beskedne Grenser, tilleger hun vesenligt 
Foreldrene og da serlig Fedrene. «Ingen kan dog for 
Alvor tro, bemerker hun i en af Afhandlingerne, der ere 
blevne offenliggjorte efter hendes Ded, at Menneskeheden 
kan opdrages, naar man kun ensidigt uddanner Manden, 
for derefter at henge ved hans Fedder en tung Lenke 
i Skikkelse af en ofte uvidende, forfengelig, over- 
fladisk, koket Kvinde. For alle Samfundslag kan kun den 
ene Sandhed gjelde, at begge Kjon paa en ligelig Maade 
maa udvikles til forstandige, tenkende og arbejdsomme 





Afl 
no! 
pli 
tid 
for 
De 
gag 
fori 
rer 
af | 
i et 
Mar 
de | 
Her 
syn 
stan 
naar 
udty 


Store 
lange 
serne 
tedet 
> ere 
shed. 
, der 
mere 
gjore 
men 
le og 
med 
n og 
ende, 


i tal- 
insete 
Fore- 
drag, 
yiden 
| med 
unnet 
enligt 
yg for 
r ere 
heden 
nden, 
enke 
over- 
n den 
Mlaade 
omme 





95 


Vesener. Saalenge indtil i vore Familjers Skjod den 
Overbevisning gjer sig almindeligt gjeldende, at Datteren 
lige saavelsom Sennen ber opdrages til en bestemt Stil- 
ling og Karriere, er Alt spildt, hvad der tales om 
Kvindens politiske Rettigheder, sociale Reformer etc. 
Hele Kvindesagen er en af vor Tids hojeste Kulturspergs- 
maal, der neje henger sammen med alle de Bestrebelser 
og Anstrengelser, der foretages for at hidfere en For- 
bedring af Folkets Kaar og af Nationens Opdragelse. 
Selve Sagens Hovedvanskelighed ligger i at treffe det 
Rigtige, naar det drejer sig om samtidigt at opdrage 
Kvinden for en selvstendig Livsstilling og at forberede 
hende rigtigt for Aigteskabet! 

«Vi holde fast ved vor Mening,» siger hun i en anden 
Afhandling («Et Ord til Fedrene»), «at ingen, om end 
nok saa stor Vanskelighed frigjor Faderen fra den For- 
pligtelse, at serge ligesaa omhyggeligt for Datterens Frem- 
tid som for Sennens, samt at han ikke alene bor arbejde 
for Subsistensmidlerne, men ogsaa for Aandsdannelsen. 
Det er i Sandhed forferdende, i hvilken Grad man om- 
gaas letsindigt med Pigernes Livsskjebne og ingen Pen 
formaar fuldstendigt at skildre alle de Pinsler, der hid- 
rere fra Kjedsomhed, den bevidste Intethed og Folelsen 
af Utilfredsstillelse, hine Plageaander, der saa ofte herske 
i et Hus, hvor flere Sestre i aarevis have ventet paa en 
Mand som paa en Messias. Kommer han endelig, have 
de i Mellemtiden ikke gjort meget Andet, end at legge 
Henderne i Skjodet. Men kommer han ikke, saa be- 
gynder, naar de ferste Ungdomsaar ere svundne, hin Til- 
stand, som Prinsesse Leonore skildrer saa fortreffeligt, 
naar hun siger: «Ak! jeg foler allerede Dagenes lange, 
udtverede Smerte». Ja, det er en langt sig udstrekkende 








96 


Smerte, der ledsager en formuende Kvinde til Graven, 
der, naar hun har afsluttet med sit Hjerte, dog maa leve 
og ikke véd, hvormed hun skal udfylde sine Dage og Aar. 
Havde hun lert Noget, behevede hun ikke nu at fylde 
Skufferne med Stromper, at tilbringe Eftermiddagen ved 
Kaffebordet, Aftenerne ved Whistpartiet og samtidig at 
bere hos sig en Tomhed, en utaalelig Tomhed i Brystet, 
der snart ytrer sig i Nervositet, snart i Bitterhed mod 
andre Mennesker, indtil hun ved Livets Slutning har 
vennet sig til denne Tilverelse eller endog for Alvor er 
kommet til at tro, at vere et vigtigt og nodvendigt Med- 
lem af det menneskelige Samfund.» 

Det var imidlertid, som allerede bemerket, ikke alene 
ved literere Indleg og ved Diskussion af theoretiske 
Spergsmaal, at Louise Biichner udmerkede sig. Hendes 
Virksomhed paa det praktiske Omraade holdt Skridt med 
hendes store aandelige Produktivitet. En Rekke historiske 
Arbejder, hun udgav, og den hoje Plads, hun onskede 
for Kulturhistorien som Undervisningsfag ved Fremtidens 
kvindelige Opdragelse, foranledigede hende til fra 1860—70 
i Darmstadt at holde historiske Forelesninger, der be- 
segtes sterkt. Senere stiftede hun en stor Forening: 
«Alice-Foreningen for kvindeligt Erhverv og kvindelig 
Dannelse», oprettede en Industriskole, i hvilken der gaves 
et Kursus for de Kvinder, der vilde uddanne sig til Lerer- 
inder i Haandarbejde, samt tilvejebragte en fast Bazar 
(Alice Bazaren), vesenligt bestemt til at nevtralisere de 
Bestrebelser, der hos en Del af Handelsstanden gik ud 
paa at exploitere i den sterst mulige Grad de Ferdig- 
heder, Kvinder af Mellemklasserne havde erhvervet sig. 

Paa den Tid, Louise Biichner begyndte sin Virksom- 
hed i Kvindesagens Tjeneste, var Undervisning i Haand- 





Fr 


Be 
De 
Ka 
bli 
Le 
sa 


raven, 
a leve 
yg Aar. 
t fylde 
on ved 
dig at 
rystet, 
1 mod 
g har 
vor er 
t Med- 


alene 
‘etiske 
lendes 
t med 
oriske 
iskede 
tidens 
0—70 
r be- 
ning: 
ndelig 
gaves 
erer- 
Bazar 
re de 
ik ud 
rdig- 
sig. 

‘som- 
aand- 





97 


arbejde kun ganske undtagelsesvis indfort i Tyskland og 
hele Skoleundervisningen opherte i store Dele af den nu- 
verende Kejserstat i Pigeskolerne med det 15de Aar. Det 
skyldes for en stor Del hendes utrettelige Virksomhed, 
at Undervisning i Haandarbejde er bleven obligatorisk i 
Folkeskolen og at Pigeskolerne, beregnede paa de hojere 
Klasser, navnlig i Byerne, nu‘ for en stor Del forst bringe 
Opdragelsen til en forelobig Afslutning med det 16de Aars 
Udgang. Med Hensyn til Haandarbejdet virkede hun ser- 
lig for, at den Schallenfeld’ske Methode blev indfort. 

En smigrende Anerkjendelse blev der ydet Louise 
Biichner i Aaret 1873, idet det preussiske Kultusmini- 
sterium opfordrede hende til at afgive en Betenkning over 
de Forslag til en fremtidig Ordning af det kvindelige 
Opdragelsesvesen, som den til Berlin indkaldte Konfe- 
rence af Pedagoger havde fremsendt. Hun kritiserede 
disse Forslag paa en frimodig Maade og rettede Angreb 
mod forskjellige ledende Grundsetninger, der sogtes gjen- 
nemforte af Skolemendene. I adskillige Retninger nermede 
Louise Biichner sig ved denne Lejlighed den Tankegang, 
der kom tilsyne i Dr. Diihrings Kritik af den hejere Under- 
visning i vor Tid. Hun tog ham ogsaa senere paa en 
Maade i Forsvar mod adskillige af de Angreb, der rettedes 
mod ham, forsaavidt det angik hans Bemerkninger om 
Fremtidens hejere Dannelsesanstalter for Kvinder. 

I den til det preussiske Kultusministerium fremsendte 
Betenkning hevdede Louise Biichner, at Fremtidens 
Detreskole burde have en grundig, alvorlig og praktisk 
Karaktér, da den maa forberede den unge Kvinde til at 
blive Moder, Husets og Hjemmets Bestyrerinde samt 
Lererinde. Hun miskjender ikke det Vanskelige i at ville 
samtidig arbejde hen imod disse tvende Hovedretninger 











98 


i det kvindelige Liv, at ville forene det Praktiske med 
det Ideelle og Videnskabelige, det Grundige med Uddan- 
nelsen af Fantasien og Talentet. Heri ligger det vanske- 
lige Punkt for hele Pigeopdragelsen, serlig forsaavidt 
denne vedrerer de hejere Stender. Man lader ofte det 
Esthetiske trede for sterkt i Forgrunden. Folelsen for 
det Skjonne og Gode ber vere Resultatet af hele Under- 
visningen, men man maa ikke serligt arbejde hen til, 
saaledes som det sker, at anvise Literaturen den forste 
Plads og dette oven i Kjebet i en Alder, hvor der trenges 
saa sterkt til nyttige Kundskaber. Ikke synderligt bedre 
handler man i saa Henseende ved de i de senere Aar 
oprettede hejere Dannelsesanstalter for Kvinder. Ved 
Damelyceerne holdes der rigtignok Forelesninger over 
Historie og Naturvidenskab, men Avditorierne ere nesten 
tomme, hvorimod der neppe er Plads i de Sale, hvor der 
holdes Literaturforelesninger. Det svage Punkt, som 
fremtreder her, ber fjernes ved i Fremtidens Detreskole 
at legge en god Grundvold, at bibringe Sans og Smag 
for alvorlige Videnskaber og at give Eleverne en Skat af 
positive Kundskaber og Begrebsudviklinger, paa hvilke 


der vil kunne bygges videre baade af den vordende Moder - 


og af den Kvinde, der kommer til at virke i et andet Kald. 
For at dette kan gjennemfores uden at overanstrenge 
Eleverne, ber Undervisningen udvides til det 18de Aar, 
og serlig fra det 13de Aar meddeles af Lererinder. Som 
Hovedfag opstilles: Historie (Kulturhistorie), Tegning, 
Hovedregning, Naturhistorie og Fysik. Undervisning i 
Engelsk foreslaas ferst begyndt efter det 13de Aar. Kjend- 
skab til Literaturen maa bedre afpasses efter den aande- 
lige Modenhed end som. der sker for Tiden. Saa- 
ledes ber man atter indfere Lesning af Eventyr af de 









for 
nil 
vil 
Kv 
de! 
sal 
18 
Be 
Lz 
sel 
Ex 


Fa; 


det 
he 
sag 
det 
vec 
Ky 
gre 
sin 
0g 
gre 
in¢ 
lig 





. med 
ddan- 
inske- 
aavidt 
te det 
on for 
inder- 
n til, 
forste 
enges 
bedre 
e Aar 

Ved 

over 
esten 
wr der 

som 
skole 
Smag 
cat af 
nvilke 


foder - 


Kald. 
enge 
Aar, 
Som 
ning, 
ing i 
end - 
nde- 
Saa- 
r de 





99 


greske Theaterdigteres Verker (Aeschylos, Sophokles) i 
de yngre Klasser og forst i den aller sidste Skoletid: gjore 
Eleverne bekjendt med Schiller, Goethe, Lessing etc. 
Undervisning i Husholdningskundskab og Hygiejne kan 
ikke godt udelukkes fuldstendigt, som af Konferencen 
foreslaaet, men ved Hjelp af Varesamlinger, Hushold- 
ningskasser, Prover af Raastoffer og passende Leseboger 
vil man kunne yde en god Fordannelse. For de unge 
Kvinder, der ville frekventere et Lererindeseminar, ber 
der settes den Betingelse, at de ikke tor trede ind i 
samme fer med det tyvende Aar, saaledes at der fra det 
18de til det 20de Aar ydes dem Lejlighed til praktisk 
Beskjeftigelse i Huset. Ved de bestaaende og projekterede 
Lererindeseminarier (der existere for Tiden 8 Lererinde- 
seminarier i Preussen) vil man gjere vel i at afholde 3 
Examina, nemlig Maturitetsexamen, Examen for Sekunder- 
og Overlererinder og Examen som Forstanderske og 
Faglererinde. 

I den senere Tid har der veret saa meget Andet, 
der har lagt Beslag paa Kultusministeriets Opmerksom- 
hed, at Sagen nesten fuldstendigt har staaet i Stampe, 
saa at kun forskjellige af de hojere Dannelsesanstalter, 
der nesten i alle sterre tyske Byer ere blevne oprettede 
ved privat Initiativ i de sidste 5 Aar for at give de unge 
Kvinder en hojere aandelig Dannelse, have fulgt Kon- 
gressens Forslag. Louise Biichner virkede samtidig for 
sine Ideer paa de Kongresser, der afholdtes i 1872, 1875 
og 1876 i Darmstadt, Hamborg og Frankfurt. Paa Kon- 
gressen i Hannover (1878) fortsattes Arbejdet; men endnu 
inden denne afholdtes, var Louise Biichner: den utrette- 
lige Ordforer for Kvindens Sag ded i Darmstadt i 1877. 
(Sluttes.) 











Den tyske Toldsag. 


Ill. 
Toldtarif-Loven af 15de Juli. 


Den 15. Juli modtog den ny tyske Toldlov, i den af 
Rigsdagen vedtagne Skikkelse, kejserlig Stadfestelse, — 
og allerede nu tales der om dens Virkninger. 

Disse Virkninger ere af dobbelt Art. Der er forst 
det Indtryk, det maa gjore paa den offenlige Mening, at 
Samtidens sterste Statsmand og et af Verdens megtigste 
og videst fremskredne Kulturlande forsoger paa at skrue 
den ekonomiske Lovgivning. et Par Menneskealdre tilbage 
i Tiden. Der er dernest den Indflydelse paa Produk- 
tion, Omsetning og Forbrug, som allerede nu begynder 
at spores. 

Den offenlige Mening har Bismarck, som meddelt i 
vor ferste Artikel om den tyske Toldsag, segt at bear- 
bejde siden ifjor; — d. 15. Juli har gjort de alt modtagne 
Indtryk end dybere. Den ene Side nerer den Overbe- 
visning, at nu, da Bismarck og Tyskland gaa i Spidsen 
for den ekonomiske Reaktion, maa de mindre Lande 
pent felge efter. Den anden Side tror, at de Smaa 
dog ikke ere forpligtede til at efterabe alle de Stores 








sé 


lar 
syl 
Me 
int 
Ste 





en af 


e, — 


forst 
ig, at 
tigste 
skrue 
iIbage 
oduk- 
ynder 


delt i 
bear- 
tagne 
erbe- 
idsen 
sande 
Smaa 
tores 





101 


Dumieder. En Rest fra denne Side var det, der lod 
sig here, strax efter den tyske Toldlovs Stadfestelse, i et 
af Hovedstadens Blade. Sine kvikke Artikler i +«Fedre- 
landet» (Nr. 167—169) aabner Hr. C. Hage med nogle 
meget betimelige Bemerkninger om de Virkninger, som 
Systemskiftet i Tyskland synes at skulle fremkalde i Dan- 
mark. «Anskuelser, som man for nogle Maaneder siden 
vilde have forsvoret som Umuligheder, begynde at stikke 
Hovederne frem hist og her. Der er Tegn til, at vi skulle 
se Forseg blive gjorte paa at komme til at sejle i Tysk- 
lands Kjelvand.» Og det Merkelige er, at disse Forsog 
synes at ville finde Forsvarere ikke blot blandt «praktiske 
Mend» eller Folk, som ere personligt og umiddelbart 
interesserede i en Toldreaktion; paa de mest uventede 
Steder synes de at ville opsege Forsvarere. 1 Tyskland 
lystrer man, naar Bismarck befaler; i Danmark stiller 
man sig noget kjelig ligeoverfor Tysklands gode Institu- 
tioner; men de daarlige finde af og til deres Forsvarere. 
«Men hyvis vi nu herhjemme vilde give os til at begabe 
den ny tyske Indretning som et Arkanum mod «de daar- 
lige Tider», og til at ville lave os selv noget Lignende, 
saa vilde vi tilfeje os selv saa meget mere ubodelig Skade, 
som alt just nu maner til at forsege ganske andre Veje; 
og ferst og sidst vilde vi gjore os rent ud |latterlige.» 
Alligevel er der dem, der fere Ordet for, at Danmark 
skal folge Tyskland paa den ekonomiske Reaktions Bane. 
Endog om Beskyttelse for Landbruget tales der. Land- 
bruget forlanger Statshjelp, fordi det er Landets vigtigste 
Erhverv; altsaa fordi det er saa vidt fremme, — og Indu- 
strien forlanger Hjelp, fordi den er saa langt tilbage! 
Landbruget forlanger, at Staten skal hjelpe det med at 
leve, fordi det er saa sterkt, at Staten ikke kunde leve 








102 


uden det, — og Industrien forlanger Beskyttelse, fordi 
den er svag, men’gnsker at blive sterk. Og denne Styrke 
skal opnaas, ikke gjennem Selvudvikling, ikke gjennem 
en Veddekamp med Udlandets Industri, — men gjennem 
Toldpositioner. «Vi have nu,» hedder det i de citerede 
Artikler, «her i Danmark haft Toldbeskyttelse for vor 
Industri i et godt Stykke mere end 200 Aar. Hvis det 
ikke til Dato er lykkedes at fremelske en blomstrende 
Industri herhjemme, saa skal det i alt Fald ikke kunne 
siges, at det er, fordi der ikke er blevet givet Protektio- 
nismen «a fair trial». Beskyttelsen har til sine Tider 
veret saa intensiv, at ikke ret mange Lande skulle kunne 
fremvise et mere nydeligt og perfekt gjennemfort System. 
Ej heller skal den livligste Fantasi kunne udtenke nogen 
Beskyttelse, den mest absurde ikke undtagen, som jo 
ikke allerede er bleven praktisk forsogt; om det saa er 
Silkeavl, har den her i Landet maatte staa sin Prove. 
Nutildags hedder det sig, at vi have Frihandel; aa ja, 
saamend! Det minder om Negeren, der var kisteglad 
en Dag, da han kun havde faaet 10 Gange Pisk. Naar 
man tager en dansk Toldtarif i Haanden, har man en 
behagelig Folelse af at staa overfor et af disse sjeldne 
Verker, hvor praktisk Indsigt er forenet med dyb Lerdom. 
Det er en Encyklopedi i stor Stil, ét Varelexikon af den 
sjeldneste og mest fuldstendige Art. Man véd ikke, hvad 
man mest skal beundre: den Grundighed, hvormed Jord- 
kloden er gjennemsggt fra Havets Bund til Bjergenes 
Toppe, eller den Beskedenhed, der ved til Slutning at 
indfore en seregen Klasse «Ubenevnte Varer» forud- 
setter, at der mellem Nordpol og Sydpol skulde kunne 
findes Nogetsomhelst, der ikke allerede er medtaget i 
Tarifens 270 ovrige Klasser. Men ikke nok hermed; man 





gr 
ble 


gai 


kw 






:, fordi 
e Styrke 
yjennem 
jennem 
citerede 
for vor 
lvis det 
istrende 
» kunne 
otektio- 
e Tider 
2 kunne 
System. 
» nogen 
som jo 
saa er 
Prove. 
aa ja, 
isteglad 

Naar 
nan en 
sjeldne 
erdom. 
af den 
e, hvad 
d Jord- 
ergenes 
ning at 
forud- 
- kunne 
taget i 
d; man 








103 


betages af ligefrem refrygt for den overmenneskelige 
Retferdighed, der paa den fineste Guldvegt afvejer 
Taxterne, og som ved en genial Kombination af Rigs- 
ment og Kronement har. naaet det rent Uforlignelige; 
naar man beveger sig blandt saadanne Satser som 
3°7/96 Ore, da gribes man af den hellige Gysen, som kun 
det Sublime formaar at fremkalde.» Hr. Hage mener da, 
at man nu maa have Ret til at sperge: hvilke Industri- 
grene har disse to Aarhundreders Beskyttelse givet et 
blomstrende og frodigt Liv? Man seger forgjeves efter 
disse Industrigrene; man seger og seger, — og hvad 
opdager man saa? At endog Industrien maa falde som 
Offer for vor Toldlovs meningslese Chikanerier! Naar 
det gaar saaledes med Industrien, som Toldloven dog 
pretenderer at beskytte, — hvorledes maa det saa ikke 
gaa med Handelen? «Hvorledes skulde den danske Handel 
kunne tage Opsving udadtil under en Toldlovgivning, der 
ved sin exempellose Smaalighed griber forstyrrende og 
hemmende ind paa ethvert tenkeligt Omraade? Og endnu 
langt verre stillet er dog Skibsfarten. Om det var vor 
Lovgivnings Opgave systematisk at tilintetgjore Landets 
Sefart, kunde den ikke gaa anderledes tilverks end den 
gjor. .. . Enhver Skude, stor eller lille, Baad eller Skib 
betaler Told herhjemme. Maskiner, Ankre, Kjettinger, 
Jern, Forhudningsplader, Tommer, Master, Planker, Nagler, 
Tjzre, Beg, Kul, hver en Stump Sejldug, hver en Ende 
Tovverk, — Alt, Alt betaler Told. Saaledes behandles 
hertillands den Erhvervsgren, der fremfor alle er den 
mest nationale, den mest hederfulde for vort Folk, den 
hvorover vore sterste og stolteste historiske Minder samle 
sig; saaledes behandles et Erhverv, hvortil en hel Stands 
Ve og Vel er knyttet, den Stand, der maaske er den 





104 


bedste og kjernefuldeste af det hele Folk. Men ikke en- 
gang det er nok! Gjennem Skibsafgiften legges der yder- 
ligere en direkte, sterkt tyngende Byrde paa Soefarten, 
saa at f. Ex. et Sejiskib, der er i regelmessig Fart mel- 
lem dansk vg engelsk Havn, vil have i Skibsafgift aarligt 
at udrede 5 pCt., ja op til 10 pCt. af sin Verdi. Og For- 
slag til en saadan Afgifts Ophevelse er den ene Gang 
efter den anden blevet indbragt i Rigsdagen og har 
maattet strande paa Modstand fra Landets Finansministers 
Side! Saadanne Aag findes det sommeligt at velte over 
paa vor Sefart og paa hele vor udenlandske Omsetning, 
samtidigt med at man har Raad til at bortedsle Folkets 
Penge til Beskyttelse for umulige Industrier.» Hr. Hage 
seger at vise, hvorledes vor Toldlovgivning skader Land- 
brug, Industri, Handel og Skibsfart; alligevel «er der nu 
begyndt en Stremning herhjemme, der, stettende sig til 
Tysklands Exempel, arbejder paa at gjore den endnu 
verre». Snarere end at efterabe Tysklands Dumheder, 
var vel «Qjeblikket kommet til en konsekvent Gjennem- 
forelse af Frihandelen». Det er dog ikke den, Hr. Hage 
tilraader; det er Indgaaelsen af et Toldforbund mellem 
de tre nordiske Riger, som han anbefaler. Hans Forslag 
i den Retning ere maaske lidt tvivisomme; men dem 
skulle vi ikke preve ved denne Lejlighed; han har — det 
maa i alt Fald erkjendes — peget paa en stor Tanke, 
som ogsaa «Nationalokonomisk Forening» kunde tage sig 
af; og han har den fuldeste Ret i, at skal Systemskiftet 
i Tyskland ove nogen Indflydelse paa vor Toldlovgivning, 
ber det fremfor Alt vere vore Bestrebelsers Maal at for- 
hindre, at denne Indflydelse viser sig i en Efterligning i 
Danmark af den Bismarck’ske Nationalekonomi. 

Vi have peget paa den ene Art Virkninger af den 



























ke en- 
r yder- 
farten, 
't mel- 
aarligt 
\g For- 
> Gang 
yg har 
inisters 
e over 
etning, 
Folkets 
. Hage 
Land- 
der nu 
sig til 
endnu 
iheder, 
nnem- 
. Hage 
nellem 
‘orslag 
1 dem 
— det 
Tanke, 
ge sig 
iskiftet 
ivning, 
at for- 
ning i 


uf den 





105 


tyske Toldhistorie: Virkningerne paa de ekonomiske Op- 
fattelser. I denne Retning har Toldloven virket, endnu 
fer den blev Lov. Men ogsaa i den anden Retning har 
den skyndt sig med at virke. Man vil i de tyske Blade 
kunne finde Oplysninger om, at Priserne paa adskillige 
Varer ere gaaede i Vejret, endnu fer de paagjeldende 
Toldpositioner ere traadte i Kraft! Alle Solemerker tyde 
paa, at det ikke bliver til Noget med de skjonne Lofter, 
der gaves medens Tolddiskussionen stod paa. Man lovede, 
dengang da det gjaldt at vinde Stemmer for Toldloven, 
et storartet Opsving i hele det ekonomiske Liv, alle mu- 
lige Behageligheder for Producenterne og slet ingen Ube- 
hageligheder for Konsumenterne; man lovede alle Parter 
Guld og gronne Skove! De Naive, der tog de skjonne 
Talemaader for gode Varer, begynde allerede nu at ane 
Uraad: paa sine Steder have Detailhandlerne allerede be- 
gyndt at skrue Priserne i Vejret, som om Butiken laa 
fuld af Varer, der var fortoldede efter den Tarif, der 
endnu ikke er traadt i Kraft! 

Thi det er jo dog kun et:Mindretal af Positioner, 
der alierede nu ere traadte i Kraft. Q@jeblikkeligt traadte 
i Kraft Tarifnumrene 6 (Jern), 14 (Humle), 15 (Instru- 
menter), 23 (Lys), 25 (med Undtagelse af Mollefabrikater), 
26 ¢ (Fedt), 29 (Petroleum), 37 (Dyr) og 39 (Kveg). — 
(Forevrigt maa det her siges, at allerede det, at disse 
Positioner trede i Kraft i samme Qjeblik som Loven 
emanerer, er et Bevis paa den forhastede og overilede 
Maade, hvorpaa hele Loven er bleven behandlet.) — 
D. 1. Oktober d. A. trede i Kraft Trepositionerne (13 a—/) 
og nogle af de mindre vigtige Kornpositioner (Annis, 


Koriander, Fennekel, Kommen, Raps og Roesed). — D. 
Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV. 8 












106 





1. Juli 1880 treder Nr. 8 (Her) i Kraft. — Alle de 
evrige Tarifnumre trede iKraft d. 1. Januar1880. 

Disse Bestemmelser om Tarifens Ikrafttreden inde- 
holdes i Toldlovens 3 1, der tillige ophever Tarifen af 
1. Okt. 1870 (samt L. 7. Juli 1873). 

Vi gaa nu videre i vor Omtale af den ny Toldlov, 
og skulle da fremheve, at, bortset fra ganske faa Und- 
tagelser, kjender Tarifen kun Vegttold. Den Vaegttold, 
som Tarifen fastsetter, opkreves ifelge Lovens 2 2 af 
Bruttovegten naar: a. Tarifen udtrykkeligt foreskriver det; 
og b. ved Varer, hvor Tolden ikke overstiger 6 M. pr. 
100 Kilogram. Ellers legges «Nettovegten» til Grund 
(dog saaledes at Vegten af Flasker, Krukker, Fade o. Ign. 
ikke fradrages ved flydende Varer). 

22 4—5 nevner forskjellige Sager, der fritages for 
at erlegge Told, saasom: Vareforsendelser paa 250 Gram 
Bruttovegt (eller derunder), der indgaa med Posten fra 
Udlandet; Varemengder paa under 50 Gram; samt en Del 
andre Ting, hvor Toldfrihed omtrent er en Nedvendighed 
eller Selvfalge. 

Den meget omtalte Kamptoldparagraf (2 6) lyder i 
sin endelige Form saaledes: «Varer, der komme fra 
Stater, som behandle tyske Skibe eller Varer af tysk Her- 
komst ugunstigere end Skibe el. Varer fra andre Stater, 
kunne — forsaavidt ikke Traktatbestemmelser ere til 
Hinder — belegges med et Tilleg indtil 50 pCt. af den 
tarifmessige Indforselsafgifts Belob. — Opkravningen af 
et saadant Tilleg anordnes ved kejserlig Forordning, efter 
at Forbundsraadet har givet sit Samtykke. — Anord- 
ningen herom skal strax meddeles Rigsdagen, eller, naar 
denne ikke er samlet, saasnart den neste Gang treder 
sammen. Anordningen skal settes ud af Kraft, hvis 











be 
fat 
egi 
ud 
tol 
me 
Ko 
bel 








e de 
880. 
inde- 
en af 


Idlov, 
Und- 
ttold, 
2 af 
r det; 
fl. pr. 
rund 
. Ign. 


»s for 
Gram 
n fra 
n Del 
ighed 


der i 
e fra 
_Her- 
tater, 
re til 
f den 
en af 
efter 
nord- 
naar 
reder 
hvis 








107 


Rigsdagen ikke billiger den.»*) I sin definitive Form blev 
Kamptoldparagrafen altsaa betydeligt mildnet: Tilleget 
maa, for det-Forste, nu ikke stige hejere end til det 
Halve af den tarifmessige Told, hvorimod det oprinde- 
lige Forslag talte om et Tilleg paa indtil det Dobbelte 
af den tarifmessige Afgift; Tilleget maa, for det Andet, 
kun bruges ligeoverfor Stater, der behandle Tyskland 
ugunstigere end andre Stater, hvorimod det efter det op- 
rindelige Forslag kunde bringes i Anvendelse imod en- 
hver Stat, der har en hejere Told end Tyskland; 
og, for det Tredje, Rigsdagen har sikret sig en Ind- 
flydelse paa Anvendelsen af Kamptolden, hvorimod Re- 
geringen efter det oprindelige Forslag kunde muntre 
sig med en exorbitant Kamptold, overfor nesten alle 
Stater, hvor lystigt den vilde, uden at den behovede at 
bekymre sig om Rigsdagen. Efter den oprindelige Af- 
fattelse kunde Regeringen i Grunden lave Toldtarifer paa 
egen Haand, nesten hvor galt den vilde. Den kunde, 
uden at sperge Rigsdagen om Forlov, indfore Differential- 
told, nesten hvor den vilde; — nu, derimod, maa den 
mere begrensede Differentialtold kun, under Rigsdagens 
Kontrol, bruges som Retorsion imod saadanne Stater, der 
behandle Tyskland serligt (differentielt) ugunstigt. Mo- 


*) Regeringen havde foreslaaet felgende Form: «Varer, der komme 
fra Stater, som behandle tyske Skibe el, Varer af tysk Herkomst 
ugunstigere end Skibe el. Varer fra andre Stater, eller som 
belaste tyske Produktet med en betydeligt hojere 
Indforselstold end den Told, der;opkreves af uden- 
landske Produkter ved deres Indfgrsel i det tyske 
Toldomraade, kunne — forsaavidt Traktatbestemmelser ikke 
ere til Hinder — belegges med et Tilleg indtil det Dobbelte af 
den tarifmessige Indforselsafgift.— Opkrevningen af et saadant 
Tilleg anordnes, efter Forbundsraadets Samtykke, ved kejserlig 
Forordning. » 

8« 













108 


difikationerne ere altsaa— omend endnu ikke tilstreakke- 
lige — serdeles betydelige. *) 

2 7 indeholder nogle Bestemmelser om Transit, og 
2 8 bestemmer, at det, som Tolden og Tobaksskatten 
maatte indbringe udover 130 Mill. M. i et Aar, henvises 
til de enkelte Forbundsstater i Forhold til den Befolkning, 
hvorefter Matrikularbidragene bestemmes. 

Derefter folger den egenlige Toldtarif. Denne er 
(ligesom den tidligere tyske, og ligesom den danske, 
engelske o. fl.) ordnet alfabetisk (medens den franske, 
estrigske 0. a. ere ordnede efter Varernes Karakter), idet 
den alfabetiske Ordning maa anses som den mest prakt- 
iske, om den end ganske vist hverken er systematisk 
eller videnskabelig. — Maalestokken for Vegttolden er 
100 Kilogram (= 2 Centner). — Naar vi i det Folgende 
ikke nevne nogen Vegtenhed, forstaas altsaa 100 Kil. 
De 43 Tarifnumre ere felgende: 


Nr.1. Affald — frit. 

Nr. 2. Bomuld og Bomuldsvarer. Dette er et af de 
meget righoldige Numre, hvor Satserne variere mellem 
Toldfrihed (raa Bomuld) og en Told paa 250 M. (Knip- 
linger og Broderier). Forhejelserne ere gjennemgaaende 
meget betydelige, indtil flere hundrede Procent. 

Nr. 3. Bly og Blyvarer. Det raa Bly er toldfrit. 
Af valset Bly og Bogtrykkerskrift er Tolden 3 M. (tid- 
ligere Toldfrihed); af grove Blyvarer 6 M. (tidl. Toldfrihed) ; 
af fine Blyvarer 24 M. 


*) Art.3 i den estrig-ungarske Tariflov (jfr. forrige, Hefte S. 53), med 

hvilken den tyske Paragraf ni er bleven bragt i bedre Overens- 
stemmelse, lyder saaledes: «Varer, der komme fra Stater, som 
behandle estrigske og ungarske Skibe el. Varer af ostrigsk og 
ungarsk Proveniens ugunstigere end Skibe el. Varer fra andre 
Stater, belastes ved Indferselen foruden med den i Tarifen 
nevnte Told med et Tilleg paa 10 pCt. af Tolden, og hvis de i 
Tarifen ere erklerede toldfri med en ad administrativ Vej be- 
stemt specifik Told paa 5 pCt. af Varens Handelsverdi.» 













(ti 
tic 









ekke- 


it, og 
katten 
nvises 
kning, 


ne er 
nske, 
inske, 
), idet 
prakt- 
natisk 
en er 
gende 
cil. 


af de 
1ellem 
Knip- 
aende 


dfrit. 
 (tid- 
ihed) ; 


), med 
verens- 
r, som 
msk Og 

andre 
Tarifen 
is de i 
fej be- 











109 


Nr. 4. Beorstenbindervarer. De grove (der tidl. vare 
toldfri) svare nu 4 & 8M. i Told; de fine 24. 

Nr. 5. Drogueri-, Apotheker- og Farvevarer. Tolden 
varierer mellem 1 og. 20M. Enkelte Raaprodukter ere fri. 

Nr..6. Jern og Jernvarer. Rujern af alle Slags 
1M., Smedejern 21/2 M., Jernplader og Blik 3 & 5 M., 
Jerntraad 3M., aldeles grove Jernvarer 21/2 8 5M., grove 
do. 64815 M. - (Alle disse Artikler vare hidtil toldfri.) 
Endelig fine Jernvarer 24 & 60M. 

Nr.7. Jord, Malm og edle Metaller — fri. 

Nr. 8. Hor og andre vegetabil. Spindestoffer (undt. 
Bomuld) i raa el. heglet osv. Skikkelse, 1M. (tidl. frit). 

Nr. 9. Korn: a. Hvede, Rug, Havre og Belgfrugter 
samt ikke serligt nevnte Kornarter 1 M.; b. Byg, Majs 
og Boghvede 0,50. M.; c. Malt 1,20M.; d. Annis, Kori- 
ander, Fennekel og Kommen 3 M.; Raps og Roesed 
0,30 M.; f. Landbrugsprodukter, der ikke findes andetsteds 
nevnte, fri. (Alle de under dette Nummer nevnte Ar- 
tikler vare tidligere toldfri). 

Nr. 10. Glas og Glasvarer. Tolden varierer her 
mellem 3 og 30M. 

Nr. 11. Heste- og Menneskehaar, samt Varer heraf. 
Raa Hestehaar el. lidet bearbejdede fri. Fletninger af 
Hestehaar 48 M. Raa el. lidet bearb. Menneskehaar 100M. 
(tidl. fri). Parykmagerarbejde o. a. Haararbejder el. Imita- 
tioner 200 M. (tidl. 90). 

Nr. 12. Huder og Skind (raa el. lidet bearb.) — fri. 

Nr. 13. Tre og Trevarer. Brendeved frit. Bark 
1/2 M. Bygningstemmer 0,10 4 0,25 M. Grove Bedker-, 
Drejer-, Snedker- og Kurvefletterarbejder 3M.  Parket- 
gulvdele 0. L. 6M. . (Alle disse Artikler vare tidl. toldfri.) 
Fine Trevarer, Kurvefletterarb. m.m. Mobler 104 40M. 
(Betydelige Toldforhojelser.) 

Nr. 14. Humle 20M. (af Bruttovegten). Tidl. 10M. 

Nr. 15. Instrumenter, Maskiner, Transportmidler. 
Musikalske Instrumenter 30M. (tidl. 12 M.). Astronom., 
kirurg., opt., mathemat., kemiske og fysikalske Instru- 
menter — fri. Lokomotiver og Lokomobiler 8 M. (tidl. 
fri). Andre Maskiner af Tre og Stobejern 3 M. (tidl. fri), 
af Smedejern 5M. (tidl. fri), af andre uedle Metaller 8 M. 
Dog ere Dampmaskiner og Dampkjedler til Skibsbrug fri. 
Jernbanevogne 6 4-10 pCt. af Verdien. Andre Vogne 
med Leder- eller Polsterarbejder 150 M. pr. Stk. Skibe 





















110 


med tilhorende Utensilier, Ankre, Kjettinger, Dampma- 
skiner og Dampkjedler — fri. 

Nr. 16. Kalendere — fri. 

Nr. 17. Kautschuk og Guttaperka samt Varer heraf. 
Raat_og lidet bearb. — frit. Kautschuktraad 3M. Grove 
Varer 40M. Fine Varer 60 a 90 M. 

Nr. 18. Ferdige Kleder samt Modevarer. Af Silke 
eller med Kniplinger og broderede 900 M. (tidl. 1804 240M.). 
Af Halvsilke 450 M. (tidl. 180 M.). Forskjellige andre 
300 M. (tidl. 180). Linned 150M. Silke-Herrehatte 300 M. 
(tidl. 180). Filt-Herrehatte 180 M. (tidl. 90). Garnerede 
Damehatte 1M. pr. Stk. Kunstige Blomster 120 4 300 M. 

Nr. 19. Kobber o. a. ikke serligt nevnte uedle Me- 
taller, samt Varer heraf. Raakobber, Kobber- og andre 
Skillemonter — fri. Smedet el. valset til Stenger og Blik 
samt Traad 12 & 28M. I Arbejde 18, 30 og 60 M. (24M. 
var tidl. Maximum). 

Nr. 20. Isenkramvarer — 120, 200 og 600 M. (300 M. 
var tid]. Maximum). 

Nr. 21. Leder og Ledervarer. Saaleleder, Handske- 
leder, Korduan, Marokin, Safian, lakeret Leder, tildels 
farvet Leder 36M. Andet Leder, ufarvet, 18M. Grove 
Skomager- og Sadelmagerarbejder 50 M. (tidl. 24 M.). Fine 
Varer 70M. (tidl. 42 M.). Handsker 100M. (tidl. 80 M.). 

Nr. 22. Hergarn, Lerred og Lerredsvarer, Garn og 
Traad 3 & 36 M. Rebslagerarbejde 6 M. Ufarvet og 
ubleget Lerred 6 4 60M. Farvet og bleget Lerred 
60 4 120M. Damask, Duge, Lagener, Haandkleder, 
Lerredskitler 60 M. Baand, Border, Frynser, Gaze, 
Snore, Strempevarer 100 M. Kniplinger 600 M.  (For- 
skjellige betydelige Toldforhgjelser, indtil Forhejelser paa 
400 pCt.). 

Nr. 23. Lys: 15M. (tidl. 9 M.). 

Nr. 24. Literere og Kunst-Gjenstande — fri. 

Nr. 25. Material- og Speceri, samt Konditorvarer og 
andre Konsumtibilier. @1 4M. Braendevin, Arrak, Rom 
48 M. Berme 42 M. Eddike paa Fustager 8 M., paa 
Krukker og i Flasker 48M. Vin paaFustager 24 M., paa 
Flasker 48M. Smeor 20M. (tidl.8M.). Kjod 12M. (tid. 
frit). Ikke ellers nevnte Fiske 3 M. Sydfrugter 12, 24 
og 30M. Kryderier 50M. Saltede Sild3 M.pr.Td. Hon- 
ning 3M. Raa Kaffe 40M. Brandt Kaffe 50M. Kaviar 
100M. Ost 20M. (tidl.10M.). Konfiturer, Konditorsager 
og forsk. Delikatessevarer 60M. Kraftmel, Stivelse, Nudler, 


















mpma- 


 heraf. 
Grove 


f Silke 
140 M.). 

andre 
300 M. 
nerede 
300 M. 
lle Me- 

andre 
og Blik 
(24M. 


300 M. 


ndske- 
tildels 
Grove 
_ Fine 
M.). 

im og 
et og 
erred 
leder, 
Gaze, 
(For- 
r paa 


er og 
Rom 
» paa 
 paa 
(tidl. 
2, 24 
Hon- 
Caviar 
sager 
udler, 








111 


sSago og Sagosurrogater 6 M. (tidl. fri). Mollefabrikater 
af Korn og Belgfrugter (navnlig Mel og Gryn) samt alm. 
Bagverk 2 M. (tidi. fri). Osters, Hummer, Muslinger og 
lign. Skaldyr 24 M. (tidl. 12 M.). Ris 4M. Salt 12,80, 
Ubearb. Tobaksblade og Stilke samt Tobaks-Sauce 85 M. 
(tidl. 24 M.). Cigarer og Cigaretter 270 M. Andet ia- 
brikeret Tobak 180M. The 100M. (tidl. 48 M.). Sukker 
24 a 30M. 

Nr. 26. Oljer og Fedt. Alle Slags Oljer paa Flasker 
el. Krukker 20 M. (tidl. 5). Spiseoljer paa Fustager 8 M. 
Andre Oljer paa Fustager 4M. Fedt 2, 3, 8 og 10M. 

Nr. 27. Papir og Papvarer. Tryk- og Skrivpapir 
10M. Pakpapir 4 486M. Varer af Papir eller Pap 12 
a 24M. Papirtapeter 24 M. 

Nr. 28. Pelsverk (Bundtmagerarbejde). Overtrukne 
Pelse, Huer, Handsker, Pelsfoder 150 M. (tidl. 66 M.). 
Ikke-overtrukne Faarepelse 6 M. (tidl. fri). 

Nr. 29. Petroleum — 6M. (tidl. frit). 

Nr. 30. Silke og Silkevarer. Silke-Kokons, afhaspet 
el. spundet Silke, ufarvet — frit.. Mindre forarb. Silke 
meget forsk. Satser. Silkevarer 600 M. Nogle Varer af 
Silke i Forbindelse med Bomuld, Her, Uld 300 M. (tidl. 
det Halve). 

Nr. 31. Sebe og Parfumerier. Grove Seber 5 410M. 
Finere do. 30 M. (tidl. 12). Vellugtende fede Oljer, vel- 
lugtende Vande uden Alkohol, i Beholdninger paa mindst 
10 Kilogram 20 M. Alle ovrige Parfumerier 100 M. 
(tidl. 20 M.). 

Nr. 32. Spillekort (foruden den indre Afgift) 60M. 

Nr. 33. Sten og Stenvarer. Meget varierende Told- 
satser. 

Nr. 34. Stenkul, Brunkul, Cokes, Toerv og Terve- 
kul — frit. 

Nr. 35. Straa- og Bastvarer. Ordinere Sivvarer, 
Maatter af Bast, Straa, Siv, Gres o. L. 3 M. (tidl. fri). 
Straabaand 18 M. (tidl. fri). Hatte af Straa, Bast, Rer, 
Spaan, Palmeblade 0,20 4 0,40 pr. Stk. Forsk. Straa- og 
Bastvarer 24 M. 

Nr. 36. Tjere, Beg, Asfalt — fri. 

Nr. 37. Dyr og animalske Produkter, ikke ellers 


- nevnte. Fugleeg 3M. (tidl. fri). Levende Dyr og anim. 


Produkter, fersk Fisk, Bikuber med levende Bier — fri. 
Nr. 38. Lervarer. Alm. Mursten, ildfaste Sten, ikke 
glaserede Ror og Teglsten — fri. Glaserede Tagsten og 









112 


Mursten, arkitektoniske Forsiringer, ordin. Stentej 1 M. 
(tidl. fri). Porcellen og porcellenagtige Varer, naar de 
ere hvide 14 M., naar de ere farvede, forgyldte, forselvede 
etc. 30M. Andre Lervarer 10 & 16 M. 

Nr. 39. Kveg. a. Heste, Mulesler, Muldyr, Asler 
10 M. pr. Stk. (tidl. fri). .b. Tyre og Keer 6 M. pr. Stk. 
(tidl. fri). c. Stude 20 M. pr. Stk (tidl. fri). d. Ungkveg 
indtil 21/2 Aar 4 M. pr. Stk. (tidl. fri). e. Kalve under 6 Uger 
2M. pr. Stk. (tidl. fri). f. Svin 2,50 M. pr. Stk. (tidl. 2 M.). 
g. Grise under 10 Kilogr. 0,30 M. pr. Stk. (tidl. 0,30 M.). 
h. Faar 1-M. pr. Stk. (tidl. fri), i. Lam 0,50 M. pr. Stk. 
(tid. fri). k. Geder —- fri. 

Nr. 40. Voxdug. Grovt 12M. (tidl.4M.). Ledertoj 
og Bogbinderstof 30 M. (tidl. 12 M.). Voxmusselin og 
Voxtaft 50 M. (tidl. 12 M.). 

Nr. 41. Uld. Raat, farvet — frit. Kaemmet 2 M. 
(tidl. frit), Uldgarn34a24M. Uldvarer forsk. Satser indtil 
300 M. (Kniplinger, vevede Shawlstejer med 3 el. 4 Farver) 
og 450M. (vevede Shawlstejer med fem el. flere Farver). 

Nr. 42. Zink og Zinkvarer. Analog med Nr. 3, 

Nr. 43. Tin-og Tinvarer. Analog med Nr. 3. 


Vi have her anfort nogle Satser af den ny Tarif, — 
selvfelgelig dog egenlig kun exempelvis, da vi naturligvis 
ikke godt kunne aftrykke hele Tarifen i Tidsskriftet. Og 
naar vi nu sammenligne disse Satser med de hidtil be- 
staaende, — hvad opdage vi saa? Vi se Toldforhojelser 
mylre frem fra Tarifens Begyndelse til dens Ende; vi se 
Toldforhejelser paa indtil flere hundrede Procent; vi se 
Beskyttelsen gjenindfert paa Punkter, hvor man troede at 
vere blevet helt kvit for den; vi se Artikler, hvis Told- 
frihed antoges at vere hevet over al Tvivl, blive belastet 
med en mere eller mindre hej Told. Vi opdage altsaa, 
naar vi sammenholde Tarifen af 15. Juli med den hidtil 
hestaaende, et kolossalt Tilbageskridt, og et Tilbageskridt, 
der paa flere Punkter — Tolden paa de forste Livsfor- 
nedenheder! — er af en saa upassende Karakter, at man 
for kun et Aar siden vilde have anset det for umuligt. 












de 
mi 


at 

sai 
en 
da 
ad 
Ta 
de: 


dai 


Ta 
bet 
ikk 


aln 
het 
sae 










1 M. 
ar de 
elvede 


AEsler 
r. Stk. 
gkveg 
5 Uger 
2 M.). 
0 M.). 
r. Stk. 


dertaj 
in og 
2M. 
indtil 
‘arver) 
arver). 
, 


rif, — 
rligvis 
t. Og 
il be- 
ajelser 
vi se 
vi se 
ede at 
Told- 
elastet 
altsaa, 
hidtil 
skridt, 
vsfor- 
t man 
ligt. 








113 


Men naar vi sammenholde den ny tyske Tarif med 
den endnu bestaaende danske, ville mange Lesere 
maaske komme til et for den tyske Tarif gunstigt Resultat. 
De ville nemlig ved en saadan Sammenligning opdage, 
at de Toldforhgjelser, hvorimod de tyske Frihandelsmend 
saa energisk have protesteret, paa mange Punkter dog 
endnu ikke naa den danske Told; de ville endvidere op- 
dage, at selv den tyske Tarif af 15. Juli fritager for Told 
adskillige af de allervigtigste Artikler, som den danske 
Tarif fremdeles belaster med en sver Told! Dette for 
den tyske Tarif heldige Udfald af Sammenligningen, skyldes 
imidlertid ikke den tyske Tarifs Godhed, men — den 
danskes Slethed. 


Skulde man herhjemme virkelig tenke paa at revidere 
Tarifen i Bismarck’sk Aand, saa burde man altsaa forst 
betenke, at vor Tarif allerede er saa forkvaklet, at vi vel 
ikke have nogen serlig Opfordring til at gaa videre i de 
Bismarck’ske Fodspor. 


Vi have i det Foregaaende omtalt den tyske Tarifs 
almindelige Karakter. Men det kan ogsaa lonne sig at 
betragte enkelte af dens Positioner lidt nermere. Og til’en 
saadan mere speciel Betragtning ville vi finde Lejlighed. 


oe. A. P. 











Korntold — Kornproduktion — Kornhandel. 


Vitae man samle sammen alle de Boger, Brochurer, 
Tidsskrift- og Bladartikler, som det sidste Aars Tolddis- 
kussioner i Tyskland have fremkaldt, vilde man faa et 
med Hensyn til Kvantiteten ret imponerende Bibliothek. 
Men der er Ingen, som har samlet dem sammen, og der 
er Ingen, som har lest dem alle, — fordi det ligefrem 
er uoverkommeligt. Heldigvis er det da heller ikke nod- 
vendigt, — medmindre man onsker at se, paa hvormange 
forskjellige Maader den samme Ting kan siges. Af de 
udkomne Skrifter behandle nogle Toldsagen mere i det 
Almindelige, medens andre tage fat paa specielle Punkter. *) 
Blandt de sidste indtage Skrifterne om Korntolden en 
fremragende Plads, — fremragende atter med Hensyn til 
Kvantiteten. Kvaliteten lader noget mere tilbage at onske. 
Det er neppe troligt, at nogen Nationalokonom eller over- 
hovedet noget indsigtsfuldt Menneske, der allerede tid- 
ligere alvorligt havde gjennemtenkt Spergsmaalet om 
Korntold, vil blive omvendt ved noget af de udkomne 
Skrifter. Videnskabeligt taget, har Sagen lenge veret 


*)1 Jahrb. far Nat. u. Stat. har F. Ritsch] leveret en Oversigt over 
en Del (men rigtignok kun en meget lille Del) af den nyere told- 
politiske Literatur. 








Lit 
sti 


vis 
ten 
sig 
for 
ikk: 
Dr. 
sto 
sg 
han 
til | 
Tys 
dett 
Det 
Kor 
indl 
mec 


*) 








lel. 


churer, 
‘olddis- 
faa et 
liothek. 
og der 
igefrem 
e ned- 
rmange 
Af de 
» i det 
nkter. *) 
len en 
syn til 
-onske. 
Tr over- 
de tid- 
let om 
lkomne 
» veret 


jigt over 
ere told- 











115 ‘ 


uddebateret. Men hvorfor da hele denne Literatur? Ja, 
for et eller to Aar siden var der neppe Nogen, der kunde 
falde paa den Ide, at i 1879 vilde hveranden tysk Natio- 
nalokonom give sig til at skrive om det Rigtige eller det 
Urigtige i, at Tyskland faar Korntold. Men saa kom 
Bismarck med sine Forslag, og saa bukkede Rigsdagen 
og sagde «Kaliffens Ord er Visdom!», — og saa maatte 
Tyskerne jo skrive. *) 

Hvad der bidrager til at gjore hele denne Korntold- 
Literatur temmelig verdilos, er Mangelen af et paalideligt 
statistisk Grundlag. De tyske Statistikere have ganske 
vist leveret nogen Kornstatistik, — men — sige kompe- 
tente Dommere — den duer ikke! Om Hoststatistiken 
siger Professor Conrad i den citerede Artikel: «den ud- 
fores i Tyskland paa en saadan Maade, at den ikke blot 
ikke er til nogen Nytte, men endog skader!»**)  Selv 
Dr. Udo Eggerts Bog «Getreidezélle», der optreder med 
storre Fordringer end de fleste andre Skrifter og navnlig 
seger at heve sig op over Dogniliteraturens Sfere, be- 
handler de statistiske Tal ganske kritiklost. Med Hensyn 
til den statistiske Side staar vistnok Delbriicks Skrift om 
Tysklands udenrigske Kornomsetning hejest, uagtet netop 
dette Skrift fra en vis Kant har lidt en haard Medfart. 
Det store, store Flertal af Boger og Afhandlinger om 
Korntoldspergsmaalet er kun at betragte som Prokurator- 
indleg. Klientens Sag forsvares med Varme, i alt Fald 
med Prokurator-Varme, og af og til med en vis Dygtig- 





*) Prof. Conrad har i Jahrb. f. Nat. u. Stat. Bd. 33 S. 145 fg. givet 
en Oversigt over en Del af den nyeste Korntold-Literatur. 

*) 1. c. S.145. — Om Bestemmelsen af Hostudbyttet i det tyske 

Rige se ogsaa en Art. af Dr. M. Schumann i Jahrb. f. N. u. St. 

Bd. 32, S. 474 fg. 











116 


hed. Men naar Sagen er bleven endelig paadomt, falder 
det neppe Mange ind at give sig til at studere Indlegene 
om igjen. Serinteressen spiller en dominerende Rolle i 
denne Literatur, — og dermed staar dens Dognliv i For- 
bindelse. Rigtignok gjeres det gieldende, at naar blot 
Landmanden er oven paa, kan hele Nationen prise sig 
lykkelig: «Landmandens Vel er identisk med hele Natio- 
nens Vel*)», siges der. Men alligevel staar det fast, at 
Landbointeressen kun er en Serinteresse, og at der for- 
uden Bender og Landmend gives andre Mennesker, som 
man ikke helt kan lade ude afBetragtningen. Beskyttel- 
sesmendenes Bidrag til Korntold~-Literaturen ofre imid- 
lertid kun Privat- og Standsinteressen en Tanke, — og 
om Videnskaben bekymrer de sig ikke stort. Videnskaben 
finder grumme faa Guldkorn i dem. Naar videnskabelige 
Tidsskrifter alligevel skjenke dem nogen Opmerksomhed, 
er Grunden den (— som Prof. Conrad siger paa anforte 
Sted —), at den nevnte Literatur — omend Gjennem- 
lesningen af den bringer et temmeligt negativt Udbytte 
— er et yderst karakteristisk «Tidernes Tegn», og 
«som saadan er den ganske vist lererig.» — 

Til at udarbejde Forslag til den ny Tarif var der, 
som man véd, nedsat en Tarif-Kommission. Den be- 
skyttelsesvenlige Majoritet i denne Kommission havde bl. 
A. den Opgave at lave Motiver til Korntolden; og det 
gjorde den, — men dens Motiver bleve rigtignok af den 
Beskaffenhed, at Regeringen fandt det klogest at holde 
dem hemmelige saa lenge som muligt. «Foreningen til 
Handelsfrihedens Fremme», derimod, havde ingen 


*) Hat der Bauer Geld, 
Hat’s die ganze Welt. 












tol 
tiv. 
til: 
for 
af 


til 


lar 
La 
tils 
Kv 
Tr 


ind 
To 
Ty: 
lad 
gje 


Bel 
de 
de 
Ma 
tale 





























117 





, falder Betenkeligheder ved at optage Beskyttelsesmende- 
llegene nes Motiver i eztenso i en lille Bog: «Die Getreidezélle 
Rolle i in der Tarif-Commission». Det er karakteristisk: Fri- 
1 i For- handelsmendene ere ikke bange — tvertimod! — for at 


ar blot gjere Offenligheden bekjendt med Beskyttelsesmendenes 
rise sig Argumenter; — Regeringen, derimod, vil nok have Korn- 
. Natio- told, men synes at vere i Forlegenhed for at finde Mo- 
fast, at tiver. De protektionistiske Motiver syntes ikke at vere 
ier for- tilstrekkeligt overbevisende; — Regeringen maatte serge 
er, som for at pynte lidt paa dem, — og hvad kom der saa ud 
skyttel- af de forenede Bestrebelser? 

e imid- Regeringens Forsvar for Korntolden kom, im nuce, 
til at lyde saaledes: 


a" og 
nskaben Korntold fandtes i Tyskland i dette Aarhundredes 
kabelige ferste Halvdel. Saalenge den havdes, udviklede den inden- 


somhed, landske Kornproduktion sig i den Grad, at Toldforeningens 
anfarte Lande ikke blot kunde forsyne deres egne Beboere med 
ennem- tilstrekkeligt Korn, men ogsaa kunde udfere betydelige 
Udbytte Kvanta: i Virkeligheden havde Tyskland ligetil henimod 
Nn», og Tres’erne et ret betydeligt Ud fersels-Overskud af Korn. 
| Halvtredserne begyndte man at nedsette Korntolden, 
ar der, indtil den endelig i 1866 fuldstendigt ophevedes i alle 
yen -be« Toldforeningens Lande, — og fra 1860 af finde vi nu 
wide ‘bi Tyskland blandt de korn-indforende Lande! Derfor: 
og det lad os vende tilbage til Korntolden! Korntolden maa 
af den gjenindfores af «finanspolitiske» Grunde, for det 
t holde Forste: De direkte Skatter kunne ikke forhgjes efter 
ngen til Behag; der er Grenser, som ikke ustraffet overskrides; 
e ingen de indirekte Afgifter ere langt bekvemmere; og helst maa 
de hvile paa Varer, der indferes og forbruges i store 
Masser; — derfor: Told paa Korn. Og for det Andet 
tale «okonomiske» Grunde for Korntoldens Gjenind- 








118 


ferelse:. Korntoldens Ophevelse i Forbindelse med Jern- 
banenettets Udvidelse har gjort det muligt for fremmed 
Korn at stromme ind over Tyskland. Ere de statistiske 
Data end upaalidelige, saa er det dog i ethvert Fald sik- 
kert, at der i Tyskland ikke produceres saa meget Korn, 
som der kunde produceres, naar der garanteredes det 
indenlandske Korn et sterre og mere profitabelt Marked. 
Det lonner sig ikke mere at vere Landmand. Hundreder 
af sterre Forpagtere, Tusinder af mindre Landbrugere 
have overalt i Riget maatte gaa fra deres Gaarde. Ja 
det er en nerliggende Fare, at Tyskland med Hensyn til 
sin Kornforsyning bliver fuldstendigt afhengigt af Ud- 
landet. Til hvilke Konsekvenser vilde det ikke fore! 
Daarlige Heste i Rusland, Rumenien, Amerika og over- 
hovedet de Lande, der forsyne Tyskland med Korn, eller 
en ulykkelig Krig, en vedholdende Blokade, kunde for en 
Tid standse al Tilforsel. af Korn! En gjennemgaaende 
Tilbagegang i Kornproduktionen betyder desuden Land- 
mendenes Ruin, hele Kreditsystemets Odeleggelse! 
Rigtignok ere de foreslaaede (og de nu vedtagne) Told- 
satser saa beskedne, at de ikke kunne betragtes som 
protektionistiske; de ville ikke kunne standse, ja ikke en 
Gang i nogen synderlig Grad formindske Tilferselen af 
fremmed Korn. Alligevel ber de vedtages, — og lykkes 
det at erobre tilbage for den tyske Kornavl det Afset- 
ningsomraade, som er gaaet tabt ved Udlandets Overpro- 
duktion (— thi det er ligefrem en Overproduktion 
af Korn i Udlandet, der er Skyld i, at fremmed Korn 
nu stremmer ind over Tysklands Grenser —), saa vil der 
derved gives en Opmuntring til paany at bringe Arealer, 
der nu henligge ede og fuldstendigt ubenyttede, under 


Ploven. At den foreslaaede Told skulde skrue Priserne 

















er 
vir] 
kos 
gar 


kos 
104 
Og 
For 
for 
elle 
Pris 
Pris 
gjor 
Kilo 
Kilo 
kost 
7 Pf 
2.F 
hos 
hos 
hos 
mell 
der 
Grad 
stort 
ikke 
eller 
Fryg 
de vi 









d Jern- 
remmed 
atistiske 
ald sik- 
et Korn, 
des det 
Marked. 
ndreder 
brugere 
le. Ja 
nsyn til 
af Ud- 
> fore! 
z over- 
n, eller 
for en 
raaende 
. Land- 
ggelse! 
) Told- 
2s som 
ikke en 
elen af 
lykkes 
Afset- 
verpro- 
iktion 
2d Korn 
vil der 
Arealer, 
under 
-riserne 





119 


i Vejret, er der slet ingen Grund til at frygte. Det 
er ligefrem tvivisomt, om de foreslaaede Satser ville be- 
virke nogen absolut, direkte Prisforhejelse: I Januar 1879 
kostede 1000 Kilogr. Hvede i Mannheim 211 M., i Stutt- 
gart 200 M., i Frankfurt a. M. 180 M., i Berlin 173 M., 
i Stettin 160 M. og i Posen 150 M. I samme Maaned 
kostede 1000 Kilogr. Rug i Lindau 160M., i Kénigsberg 
104M. Lignende Prisforskjelligheder for Havre og Byg. 
Og disse Priser ere en-gros-Priser! I Detailhandelen ere 
Forskjellighederne naturligvis endnu 'sterre. Se, ligeover- 
for saadanne Prisforskjelligheder bliver en Told paa 4/2 
eller 1 M. pr. 100 Kilogr. forsvindende. Altsaa Kornets 
Pris vil ikke stige paa Grund af Tolden, — og Brodets 
Pris vil stige endnu mindre. Et Exempel vil anskuelig- 
gjore dette: D. 1. Februar 1879 kostede i Weimar 1000 
Kilogr. Hvede 165 & 176 M., gjennemsnitlig 170M., 1000 
Kilogr. Rug 134 & 146M., gjennemsnitlig 140 M.; altsaa 
kostede gjennemsnitligt 1 %% Hvede 81/2 Pf. og 1 % Rug 
7Pf. Efter en Bekjendtgjorelse fra Politiet i Weimar af 
2. Februar kostede 1 t} Hvedebrod hos 2 Bagere 15 Pf., 
hos 1 Bager 16 Pf., hos 4B.17., hos 3B. 18, hos 6 B.19, 
hos 4B. 20, hos 1 B. 21, hos 1B. 24, hos 1 B. 25, og 
hos 1 Bager 33 Pf. For andre Bredsorter svingede Prisen 
mellem 26 og 62Pf., 24 og 50Pf. osv., — saaledes at 
der mellem de to Ydergrenser fandtes en stor Mengde 
Graduationer. Karakteristisk er det endvidere, at de 
storre Bagerier ved Fastsettelsen af deres Bredpriser slet 
ikke pleje at tage Hensyn til, om Kornet koster 3M. mere 
eller mindre pr. Cntr. — Heraf uddrages da den Slutning: 
Frygten for at Korntolden vil medfore en Fordyrelse af 
de vigtigste Livsfornedenheder er ganske grundles. Skulde 
















120 


Bredet alligevel blive dyrere, saa ville Arbejderne nok faa 
Erstatning i en tilsvarende hejere Lon. *) 

Saaledes led hele Regeringens Forsvar for Korn- 
tolden. Det trekker unegtelig mange og store Vexler 
paa Folks Tankeloshed. Men de blev jo honorerede; i 
alt Fald bley da Regeringens Forslag vedtagne, ja mere 
end vedtagne.**) 

Den samme Gjoren-Regning paa Folks Fankeloshed 
gaar forresten som en red Traad gjennem hele Argu- 
mentationen til Forsvar for Korntolden. Vi henvise ex- 
empelvis til Baron Dael von Koeths Foredrag paa den 
socialpolitiske Kongres i Frankfurt. 

Baronen lagde et serligt Eftertryk paa Udlandets, 
navnlig Ruslands og Amerikas, «Overproduktion af Korn». 
Disse Lande ere i hej Grad begunstigede af Naturen, 
have overfledig, frugtbar Jord, store Kapitaler, lav Ar- 
bejdslon, billige Kommunikationsmidler osv. Alene de 
Forenede Stater have over 40 000 Kvadratmil Hvedeareal, 
eller over fire Gange mere end det hele tyske Territorium. 
Rusland begunstiger derhos ligefrem sin Kornudfersel. 
Tyskland paa sin Side tillader (nu: tillod) fri Indforsel af 
Korn, — medens de vigtigste Kornproduktionslande op- 
kreve Told. Denne Overproduktion i Udlandet i For- 
bindelse med den toldfri Indfersel til Tyskland har da, 
efter Baronens Mening, nedvendigvis maatte bevirke, at 
Tyskland er blevet oversvommet af fremmed Korn, og at 
Priserne paa Korn ikke mere formaa at dekke Produk- 


*) Motive zu d. Entwurf eines Gesetzes betr. d. Zolltarif d. deutschen 
Zoligebiets. Berlin, Carl Heymanns Verlag. 1879. 

*) Om den foreslaaede Told, — se Artiklen i forrige Binds 

sidste Hefte. Om den endeligt vedtagne Told, — se Artiklen 

om Toldsagen i nerverende Hefte. 













bel 
fod 
Gje 
rat! 
avl 
at 









nok faa 


r Korn- 
e Vexler 
erede; i 
ja mere 


keloshed 
le Argu- 
vise eX- 
paa den 


diandets, 
af Korn», 
Naturen, 
lav Ar- 
Alene de 
edeareal, 
ritorium. 
judfersel. 
lfersel af 
ande op- 
t i For- 
har da, 
virke, at 
mn, og at 


Produk- 


. deutschen 


rige Binds 
se Artiklen 











121 


tionsomkostningerne i Tyskland. «Skal det blive bedre 
med vor Kornavl, saa maa vi sege at udligne den be- 
staaende Forskjel mellem Forholdene i Ind- og Udland, 
og vi maa saa vidt muligt se at skabe Lighed i Pro- 
duktionsforholdene.» Der forlanges derfor «kun» en «Ud- 
ligningstold», ikke en «Beskyttelsestold«; d.v.s.: Tolden 
ber vere en Modvegt mod Udlandets gunstigere Produk- 
tionsbetingelser; men den skal ikke have Lov til at gjore 
al Konkurrence «fuldstendig» umulig. Baronens Di- 
stinktion mellem «Beskyttelsestold» og «Udligningstold» 
er fin, — men den er ikke ny; den er tvertimod en god 
gammel Bekjendt. Ved Hjzlp af «Udligningstolden« haaber 
han at bringe Tysklands Kornavl paaFode igjen. «Korn 
til Bred er den ferste Livsfornedenhed.» (Derfor — 
svare Frihandelsmendene — F rihandel!). Under de 
nuverende Forhold udviser Tysklands Kornproduktion et 
Deficit. Det Manglende maa, svare Frihandelsmendene, 
Handelen skaffe tilveje; — det Manglende maa, sige Be- 
skyttelsesmendene, skaffes tilveje ved en foreget Produk- 
tion. «Enhver Stat skulde sérge for selv at producere 
alt sit Korn, saa at den ikke bliver afhengig af Udlandet. 
ITyskland er dette serligt vigtigt: dets Naturforhold hen- 
vise det til Kornavl; Naturen har selv ligefrem anvist over 
Halvdelen af Befolkningen at leve af Kornavl. ... Man 
behever blot at behandle Jorden lidt omhyggeligere, at 
fodre Kreaturerne lidt bedre, at bruge noget mere kunstig 
Gjodning, og overhovedet at drive Agerbruget lidt mere 
rationelt — og det nuverende Deficit i Tysklands Korn- 
avl vil blive dekket.» Det er «Udligningstoldens» Opgave 
at serge for, at dette Maal naas.*) 





*) Verhandl. d. sechsten Generalversamml. d. Vereins fiir Social- 
politik. S.50—56. 
Nationalekonomisk Tidsskrift. XIV. 9 





122 


Spergsmaalet, om Tyskland virkeligt er i Stand til 
at kornforsyne sig selv, spiller en stor Rolle i hele Korn- 
toldliteraturen. Der kan ganske vist ikke vere nogen 
Tvivl om, at det er muligt at udvide Kornavien i den 
Grad, at Deficitet kunde dekkes, ja mere end dekkes., 
Men Priserne maatte rigtignok saa drives betydeligt i 
Vejret, og Kapital maatte i alt Fald tages ud af tidligere 
Virksomhed for at anbringes i Agerbruget, da man dog 
ikke med den samme Kapital paa samme Tid kan holde 
Fabriker i Gang og dyrke Korn; — de Herrer Beskyttel- 
sesmend undlade imidlertid ganske at bevise, at en saa- 
dan Omdannelse af den gokonomiske Virksomhed er 
eonskelig, eller at der ved «Udligningstolden» vil op- 
naas Behageligheder, som ere saa vegtige,.at de formaa 
at opveje de Ubehageligheder, Tolden nedvendigvis vil 
bringe med sig.*) 

Om nu den vedtagne Korntold virkelig vil bevirke, 
at der i Tyskland inddrages et sterre Areal til Kornavl, 
eller at det alt benyttede Areal fremtidigt vil bilve dyrket 
mere intensivt, — er meget tvivisomt. Sandsynligvis vil 
Korntolden dog i saa Henseende vise sig at vere for be- 
skeden. Sandsynligvis vil den tyske Kornavl ogsaa frem- 
tidigt udvise et Deficit, og Tyskland altsaa fremdeles vere 
henvist til Kornindforsel.. Det er heller ikke rimeligt, at 
Regeringen i saa Henseende gjor sig Illusioner. Den 
har, som den selv erkjender, indfort Korntold dels for 
at skaffe Staten nogen Indtegt, dels for at skaffe Land- 
mendene «gunstigere Produktionsbetingelser», d. v. s. 
hejere Priser. Hvis Landmendene ikke havde haabet paa 
hejere Priser, vilde deres Agitation for Korntolden jo have 
veret meningsles. Men over hvem vil denne Prisforhojelse 


**) Conrad |. c. S. 155 fg. 





M: 


gje 


tand til 
e Korn- 
- nogen 
n i den 
dekkes. 
deligt i 
idligere 
an dog 
1 holde 
skyttel- 
en saa- 
hed er 
vil op- 
formaa 
ovis vil 


bevirke, 
Cornavl, 
- dyrket 
gvis vil 
for be- 
1 frem- 
os vere 
ligt, at 

Den 
els for 
» Land- 
jl. v. 5. 
bet paa 
jo have 
‘hojelse 








123 


komme til at gaa ud? Gudbevare’s ikke over den inden- 
Jandske Konsument, — svare Landmendene —, men 
enten over de udenlandske Kjoabmend, «polske Joder», 
eller over Bagerne.*) Hvis Kornpriserne overhovedet 
stige, — vil det dog i ethvert Fald ingen Indflydelse ove 
paa Bredpriserne. Og saa anferer man som «Bevis» 
herfor, at forskjellige Bagere notere forskjellige Priser 
(har de da ikke ogsaa forskjellige Produktionsomkost- 
ninger!), at en eller anden Forbrugsafgifts Ophevelse 
ikke fulgtes af en Prisnedgang, og lignende Ting, der 
alle ere temmeligt intetsigende,**) saalenge man ikke har 
bevist, at Bagerne se med sterre Ligegyldighed end andre 
Dedelige paa Produktionsomkostningerne. — Endelig maa 
man betenke, at Korn ikke blot er Raastof for Bred, 
men tillige for adskillige andre Produkter. 

.Vi maa have hejere Told, sige Agrarierne, fordi «de 
tyske Landmend ikke mere faa deres Korn betalt paa en 
Maade, der svarer til Produktionsomkostningerne». Fra 
Frihandelssiden har man — selvfolgeligt uden at benegte 
Prisnedgangen i de sidste Aar — gjort opmerksom paa, 
at Gjennemsnitsprisen paa Korn i 1871—78 var steget til 
omtrent det Dobbelte af hvad den var for circa et halvt Aar- 
hundrede siden.***) Den Omstendighed, at Landmendene 
i de senere Aar have faaet lavere Priser (hvilket jo ogsaa 
gjelder om saa mange andre Producenter!), berettiger 
dog ikke til at tale om et «sygt» Landbrug og til at 
paakalde «Beskyttelsen». Det virkelige Sygdomsstof — 
thi et saadant er tilstede —, er: den urimelige Hojde, 


*) Se Citaterne hos Conrad 1. c. S. 152. 

**) Verhandl. d. Generalvers. d. V. f. S. S.128, 134. — Die Ge- 
treidez. in d. Tarifeommission (Berlin, 1879. Simion). O. m. fl. St. 

“*) Die Getreidezdlle in d. Tarifeom. S. 10; 








124 


til hvilken Spekulationen har skruet Priser paa Landejen- 
domme og -Forpagtningsafgifter i Vejret.*) Men for det 
Ferste maa Staten dog altid vere lidt varsom med at 
hjezlpe letsindige Spekulanter paa Benene igjen, naar 
Hjzlpen kun kan ydes paa Andres Bekostning, og for det 
Andet vil en Korntold maaske snarere gjore Ondet verre 
end afhjelpe det. Vi betragte altsaa Statshjelpen i og 
for sig med lidt mistroiske Blikke, og mene specielt, at 
dens her foreliggende Form er en hgjst uheldig Form. 
Denne Opfattelse forhindrer os dog naturligvis ikke i at 
give Hausburg**) Ret, naar han advarer mod at tage 
Landmendenes trykkede Stilling let: det drejer sig her 
om mere end et Personspergsmaal; nationale Inter- 
esser staa i Virkeligheden paa Spil. Hvis en Katastrofe 
virkelig var at befrygte, hvis den indenlandske Kornavl 
virkelig truedes af en Overproduktion i Udlandet, saa 
kunde der ganske vist vere Grund til at overveje, om 
der ikke burde ydes Landmanden en Hjelp (hvis Form 
da maatte nejere bestemmes), der kunde sikre ham imod 
ojeblikkelig Ruin og gjere det lettere for ham at indrette 
sig paa en Maade, der stemmede med de forandrede For- 
hold. Men endnu er det da ikke blevet bevist, at Til- 
standen er saa fortvivlet, at det er nedvendigt at gribe 
til extraordinere Forholdsregler.***) — 

Vi have i det Foregaaende berert nogle af de Spergs- 
maal, der angaa Kornproduktionen og Korntoldens 
formodede Indflydelse paa dem. Men Produktion og 





*) Dael von Koeth vilde rigtignok nedigt here herom; — men ad- 
skillige andre af de socialpolit. Talere anerkjendte dog Ejendoms- 
prisernes svindelagtige Hejde. Se «Verhandlungen» etc. passim. 

“*) Landwirthsch. Zollpolitik. Berlin, 1878. 

**) Conrad |. c. S. 148, 149, 151. 
















for 
len 


* 
7 


ee 








lejen- 
or det 
ed at 
naar 
yr det 
verre 
i og 
lt, at 
Form. 
e i at 
tage 
g her 
Inter- 
strofe 
ornavl 
» saa 
» om 
Form 
imod 
drette 
2 For- 
t Til- 
gribe 


ergs- 
yidens 
n og 


en ad- 
1doms- 
passim. 











125 


Handel staa i Forbindelse med hinanden, og tale vi om 
Kornproduktionen, maa Tanken nedvendigvis ogsaa hen- 
ledes paa Kornhandelen. MHvorledes vil det gaa 
med den? 

At Korntolden vil berede den tyske Kornhandel store 
Farer, har bl. A. Mindretallet i Tarifkommissionen ud- 
ferligt godtgjort.*) Det er, som baade dette. Mindretal, 
Frihandelsmendene i Rigsdagen og Talere paa den social- 
politiske Kongres**) fremhevede, meget store Interesser, 
det her drejer sig om. Forhandlingen om dette Punkt 
havde dog i alt Fald den Virkning, at der i Toldloven 
blev indskudt en Paragraf (2-7), der taler om at «Transit- 
lagere skulle indroammes indfert Korn, naar dette ude- 
lukkende er bestemt til Afsetning i Udlandet, — i hvilke 
Transitlagre de oplagrede Varers Behandling, Ompakning 
og Blanding med indenlandsk Korn***) er tilladt, saaledes 
at ved Udforselen af den blandede Vare betragtes den i 
Blandingen indeholdte Procent udenlandsk Vare som 
Transitens toldfri Mengde. For Korn, der er bestemt 
enten til Afsetning i Udlandet eller for Indlandet, kunne 
saadanne Transitlagre indrammes.» Hvorvidt nu denne 
Paragraf vil bidrage til at mildne Korntoldens skadelige 
Virkninger for Tysklands Mellemhandel med Korn, vil jo 
b]. A. afhenge af den Maade, hvorpaa den bringes til Ud- 
forelse. I ethvert Fald er det sikkert, at den tyske mel- 
lemrigske Kornhandel representerer serdeles betydelige 


*) Die Getreidez. in d. Tarifeom. S.15—30. 

**) Verhandlungen etc. S.64—65. 

“*) Blanding af fremmed Korn med indenlandsk er jo nu saare 
almindelig; men ved Fortoldningen af saadanne Blandinger vil 
der rejse sig praktiske Vanskeligheder; — se herom «Die Ge- 

treidezdlle» etc. 












126 


Interesser, der ikke ville forblive urerte af den Bismarck’ske 
Toldpolitik. 

Dette Sporgsmaal om Tysklands Kornomsetning med 
Udlandet er navnlig blevet behandlet i et Skrift*), som 
hvis Forfatter den forhenverende Statsminister Delbrick 
almindeligt betragtes. Skriftet, der er udkommet i flere 
Oplag, har vakt stor Forbitrelse hos Beskyttelsesmendene, 
og fra deres Side er det blevet gjort til Gjenstand for en 
Raekke af Angreb. Imidlertid indrammer dog en saa 
dygtig Statistiker som Prof. Conrad, at Delbriick har be- 
handlet de statistiske Tal gjennemgaaende korrekt, og 
den Anerkjendelse af Skriftets Vederheftighed, som Conrad 
udtaler, har saa meget mere at betyde, fordi han ingen- 
lunde ubetinget kan folge Delbriick i Et og Alt, men 
finder, at han gaar for vidt og af og til er noget for 
«manchesterlig» **). Selv fremhever Delbriick meget sam- 
vittighedsfuldt de Punkter, hvor den tyske Handelsstatistik 
— der i de senere Aar er mindre paalidelig end tidligere 
— maa medes med Mistro eller benyttes med Varsomhed. 

Skriftet aabnes strax med nogle statistiske Data: 

I Femaaret 1838—42 omfattede den daverende Told- 
forenings udenrigske Kornomsztning (Indfersel +- Udfersel) 
gjennemsnitligt 14 Millioner Ctr. aarlig; — fem og tredive 
Aar senere, 1873—77, udgjorde det tyske Toldomraades 
udenrigske Kornomsetning gjennemsnitligt 71 Mill. Ctr. 
Kornomsetningen var altsaa steget til det Femdobbelte, 
medens Befolkningen var bleven foreget med omtrent det 
Halve. Denne Tilvext er overraskende stor; — men 


*) Deutschlands Getreideverkehr mit dem Auslande. Berlin. - Simion. 
1879. 
“*) Conrad 1. c. S. 150. 













Ki 


Ko 


Me 


Pe 
ud, 
ha 
ma 
gjo 


lig 


Gre 
alle 
min 






k’ske 


med 
som 
rick 
flere 
dene, 
or en 
1 saa 
r be- 
tL, og 
onrad 
ngen- 
men 
et for 
sam- 
atistik 
ligere 
mhed. 
a: 
Told- 
‘orsel) 
redive 
aades 
|. Ctr. 
belte, 
nt det 
men 


simion. 








127 


endnu betydningsfuldere er dog de andre Forandringer i 
Kornomsetningen, som en ngjere Betragtning fremdrager : 
ferst og fremmest vil man da bemerke, at medens Tysk- 
land tidligere var et kornudforende Land, er det nu 
blevet et kornindferende. Gjennemsnittet for Femaaret 
1838—42 var: 


Indforsel Udfersel Overskuds-Udforsel 
Korn: Hvede.... Ctnr. 1905000 7 309 000 5 404 000 
Rug ..-.-. - 1127000 2 081 000 954 000 
AUGM .< +... = 389 000 1 180 000 791 000 
wel Ste ee eee * 5000 186 000 181 000 





Jalt. . . Ctnr.3 426000 40756000 7330000 | 


Gjennemsnittet for 1873—77 var: 


Indfersel Udfersel Overskuds-In dforsel 
Korn: Hvede.. ... Ctr. 11 733 000 9 955 000 1 778.000 
Rug ..-.- - 19102000 3 127 000 15 975 000 
Byg og Malt. - 7 295000 3 048 000 4 247 000 
Havre .... - 5717000 2 455 000 3 262 000 
Andet.... - 2640000 754 000 1886 000 
MBL arog ei 6 oie - 2871000 2731 000 140 000 





lalt. . . Ctr. 49358000 22070000 27 288 000 


Derfor: Medens Toldforeningen i den ferstnevnte 
Periode kunde udfore til Udlandet et Kvantum Korn, der 
udgjorde 27 t pr. Hoved af den daverende Befolkning, 
har det tyske Toldomraade i den sidstnevnte Periode 
maattet indfore fra Udlandet et Kvantum Korn, der ud- 
gjor 65 % pr. Hoved af Befolkningen. Balancen har for- 
andret sig med 92 %& pr. Hoved, — unegtelig en betyde- 
lig Forandring. 

.De enkelte Kornsorter have nu i noget forskjellig 
Grad bidraget til denne Forandring; men felles for dem 
alle er Dette: forst et Udforsels-Overskud; saa et stedse 
mindre Overskud, indtil Udfersels-Overskudet endelig, 











128 


efter at Vegtskaalen en Tidlang har vaklet mellem Ud- 
og Indforsel, slaar over til et In dforselsoverskud. Kun 
ere de Tidsafsnit, i hvilke disse Forandringer have fuld- 
byrdet sig, forskjellige ved de forskjellige Kornsorter: 
For at finde et nogenlunde stadigt Udforsels-Overskud af 
Rug maa vi gaa tredive, fyrretyve Aar tilbage i Tiden; i 
Fyrrerne vipper det mellem Ind- og Udfersel; og allerede 
fra 1852 af setter Indfersels-Overskudet sig fast. For 
Byggens Vedkommende faar Indforselen, efter en kort 
Tids Vaklen, Overmagt ved Aar 1870, og for Havrens 
Vedkommende naas denne Overmagt, efter en lengere 
Tids Vaklen, ved Aar 1872. Af Hvede og Mel har 
Indforsels - Overskudet endnu kun holdt sig saa faa Aar, 
at vi maaske her maa siges fremdeles at vere i Sving- 
nings-Perioden. 

Hvad er nu Grunden til, at Tyskland fra et tidligere 
kornudferende er blevet et kornindferende Land? 

Den Maade, hvorpaa Agrarierne og Beskyttelses- 
mendene exploitere dette Faktum, er allerede Leserne 
bekjendt. Bismarck og hans agrariske Venner argu- 
mentere saaledes: Tidligere, da Tyskland havde Korn- 
told, aviede Tyskland saa meget Korn, at det ikke alene 
kunde forsyne sig selv, men endog havde et Overskud, 
som det kunde afsette til Udlandet; — senere, da 
Tyskland fik Toldfrihed for Korn, er Kornavien i Tysk- 
land Aar for Aar blevet mindre, saa at Tyskland i Ud- 
landet har maattet kjobe et stedse sterre Tilskud af 
Korn; — derfor: lad os gjenindfore Korntolden for at 
Landmendene, naar de faa bedre Produktionsbetingelser, 
kunne bevare det nuverende Kornareal for Landet, ja vel 
endog inddrage ny Arealer under Ploven, og tilbageerobre 
for den tyske Kornavl det tabte Afsetningsomraade. — 













Sae 
ing 
Tol 
gal 
For 
van 
saa 
paa 


Dei 
hvo 
hel 
urig 
den 
Kor 
til 
ind 
For 


‘) 


mt 










n Ud- 
Kun 
fuld- 

orter: 

ud af 

jen; i 

lerede 
For 

1 kort 

rens 

ngere 

1 har 

a Aar, 

Sving- 


lligere 


elses- 
2serne 
argu- 
Korn- 
alene 
skud, 
2, da 
Tysk- 
i Ud- 
ud af 
for at 
relser, 
ja vel 
robre 


Cs 











129 


Saaledes taler, som vi allerede ovenfor herte, Reger- 
ingen*); — om den i Virkeligheden ogsaa tenker, at 
Toldfriheden har haft de den paaduttede Felger, er et 
ganske andet Spergsmaal; i.alt Fald ligge rimeligere 
Forklaringer af det Faktum, at Tyskland er blevet for- 
vandlet fra et kornudforende til et kornindferende Land, 
saa ner, at man uden Vanskelighed maa kunne faa Oje 
paa dem. 

Forst henledes da Tanken paa Befolkningens Tilvext. 
Denne har veret saa sterk, at Merindforselen alene — 
hvor stor den end har veret — ikke formaar at dekke 
hele Stigningen i Befolkningens Forbrug. Det er derfor 
urigtigt i den stigende Kornindfersel at se et Tegn paa 
den indenlandske Kornavls Tilbagegang. Tvertimod: da 
Kornindferselen, trods sin Stigen, ikke har veret i Stand 
til at dekke Befolkningens stigende Forbrug, har den 
indenlandske Kornavl maattet gaa saa sterkt frem, at 
Forbruget derved er blevet dekket.**) Kornavien er gaaet 


*) Jfr. Motiverne til Toldloven. 

™) 1 1878 hestedes der i hele Tyskland af Hvede, Rug, Byg, Havre 
og Boghvede 379 Mill.Ctnr. Overskuds-Indferselen af disse Korn- 
sorter var 27 Mill. Ctnr. Efterspergselen efter Korn var altsaa i 
1878 406 Mill. Ctnr. eller 9,5 Ctor. pr. Individ. (Forbruget til Ud- 
sed, Foder, industrielle @jemed medregnet). For den gamle 
Toldforenings Lande beregnedes Hosten til 311, Mer-Ind- 
ferselen til 23, den samlede Kornmengde til 334 Mill. Ctor., 
eller 9,2 Ctnr. pr. Individ. Forudsetter man, at Forbruget var 
relativt lige saa stort i 1838—42, maa den gamle Toldforening 
(hvis Befolkning dengang var 27 217000 Indiv.) dengang have 
udkrevet 250 Mill. Ctnr. Alene paa Grund af Befolk- 
ningens Tilvext kreves der altsaa nu 84 Mill. Ctnr. mere 
end 1838—42. Deraf har den udenrigske Handel skaffet 30 Mill., 
og den indenlandske Produktion maa altsaa vere 
steget saa sterkt, at den kunde dekke 54 Mill. Ctnr. 
— Disse Tal, som Delbriick henter fra den officielle Statistik, 
have ingen absolut Verdi; men de give dog nogle Antydninger. 





130 


fremad, — uagtet en Del af det Areal, der tidligere be- 
nyttedes til Kornavl, nu faar anden Anvendelse: Saaledes 
optager Sukkerroeavien nu 148000 Hektare, i 1838—42 
derimod kun 8000; et Areal, paa hvilket der kunde hostes 
34/2 & 4 Millioner Ctnr. Hvede, er altsaa nu gaaet over til 
Sukkerroeavien. Ligeledes har Foderstof- og. Kartoffel- 
avien (Spiritus-, Brendevins-, Stivelse-Fabrikationens 
Fremgang!) bemegtiget sig store Arealer, der tidligere 
benyttedes til Kornavl. Alligevel maa Kornproduk- 
tionen, eftersom Stigningen iKornindforselen ikke svarer 
til Stigningen i Forbruget, vere taget til! Dette vidner ikke 
om den «Landbrugets Tilbagegang» , hvorover Agrarierne 
jamre! Dertil kommer, at Korn nu langt mere end tid- 
ligere anvendes i industrielle Ojemed (Ol- og Brendevins- 
produktionen). Alt tyder saaledes paa en betydelig Stig- 
ning i den tyske Kornproduktion. Ogsaa iFremtiden vil 
den sandsynligvis gaa fremad; ny Strekninger ville jo 
kunne opdyrkes, og de alt dyrkede ville kunne gijores til 
Gjenstand for en mere rationel Drift; — men at Tysk- 
land skulde kunne magte i Fremtiden at dekke hele sit 
Kornforbrug ved indenlandsk Produktion, anser Delbriick 
for en urimelig Tanke. 

Dermed vilde — bemerker Delbriick — Sporgs- 
maalet om Toldbeskyttelse for Korn vere afgjort, hvis 
man ikke i Nutiden havde indfort en «Udligningstold»- 
Theori, der giver sig ud for at vere forskjellig fra For- 
tidens «Beskyttelsestold»-Theori. « Tidligere betragtede 
man Beskyttelsestolden som et Middel, ved hvilket den 
indenlandske Produktion skulde settes i Stand til at til- 
fredsstille det indenlandske Forbrug. Det forudsattes, at 
det overhovedet var muligt at naa Maalet uden nogen 
voldsom Indskrenkning af Forbruget (hvad der er Tilfeldet 





int 
ha 
hv 
ind 
Sk 
Ste 
fatt 
ind 
mir 
nin; 
alen 
billi 
iT 


at il 
(der 
anfo 
Forh 
Korn 


Mer- 
Land 
Land 
medd 


re be- 
aaledes 
38—42 
hestes 
over til 
rtoffel- 
tionens 
idligere 
roduk- 
svarer 
ier ikke 
arierne 
nd tid- 
devins- 
g Stig- 
den vil 
ville jo 
eres til 
, Tysk- 
ele sit 
elbriick 


sporgs- 
[, hvis 
stold»- 
‘a For- 
ragtede 
cet den 
at til- 
ttes, at 
nogen 
ilfeldet 





131 


ved de fleste Industriprodukter), og at Midlet skulde falde 
bort, naar Maalet var naaet. Men nu kan den inden- 
landske Produktion umulig tilfredsstille Tysklands Korn- 
forbrug, uden at der sker en voldsom Indskrenkning af 
Forbruget, og en Beskyttelsestold for Korn er altsaa, 
efter den tidligere Opfattelse, forkastelig. — Den nyere 
Theori gaar ud fra en anden Betragtning. Den vil, at 
Forbrugeren af en Vare vedvarende skal erstatte den 
indenlandske Producent det Belob, som han, efter hvad 
han siger, maa betale for Varens Produktion udover 
hvad denne koster den udenlandske Producent. Om den 
indenlandske Produktions storre Dyrhed skyldes de direkte 
Skatters Hojde, Driftskapitalens eller Anlegskapitalens 
Sterrelse etc., er forsaavidt ligegyldig. For denne Op- 
fattelse er det folgerigtigt ganske ligegyldigt, om den 
indenlandske Produktion kan dekke en sterre eller en 
mindre Del af det indenlandske Forbrug, og Opkrev- 
ningen af en Beskyttelsestold for Korn retferdiggjores 
alene ved den Kjendsgjerning, at Korn kan produceres 
billigere i Rusland, Ungarn, de Forenede Stater osv. end 
i Tyskland.» 

Delbriick anser det — med Rette — for overfladigt 
at indlade sig paa en nojere Kritik af denne Opfattelse 
(der forevrigt faktisk idelig sammenblandes med den forst 
anferte). Derimod anstiller han nogle Betragtninger over 
Forholdet mellem den Fordel, Statskassen vil have af 
Korntolden, og de Byrder, den vil paafore Befolkningen. 

Hvor hej Korntolden skal vere for at daekke de 
Mer-Udgifter, som Kornproduktionen paaforer de tyske 
Landmend udover, hvad den paaforer de udenlandske 
Landmend, — derom ere de Lerde ikke enige. Som 
meddelt i den foranstaaende Artikel, fastsetter Tarifen: for 


















132 


Hvede, Rug og Havre 1/2 M. pr. Ctnr.; for Byg, Majs og 
Boghvede 1/4 M. pr. Ctnr.; for nogle mindre vigtige Sorter 
dels en hejere, dels en noget lavere Told. Lad os an- 
tage, at Tolden gjennemsnitligt er '/2 M. pr. Ctnr.; — 
saa anstiller Delbriick felgende Beregning: Naar Over- 
skuds-Indforselen er 27 Mill. Ctnr., vil en Told af */2 Mark 
pr. Centner indbringe Statskassen 13'/2 Mill. Mark; — 
men ligeoverfor denne Indtegt vil der staa en Forhojelse 
af Prisen paa Korn: da man hverken kan paaregne en 
foreget Kornproduktion eller et vesenligt formindsket 
Kornforbrug, «saa vil den indenlandske Kornpris stige 
omtrent med Toldens Belob. Prisen paa den for Aaret 
1878 beregnede Kornmengde, 406 Mill. Ctnr., vil derfor 
stige om ikke med fulde 203 Mill. Mark saa dog med en 
Sum, der ikke fjerner sig meget fra det nevnte Belob, 
— og her have vi altsaa den Pris, som Nationen umid- 
delbart eller middelbart maa betale for at skaffe Stats- 
kassen 131/2 Mill. Mark.» Ja, ikke engang saa meget vil 
Statskassen faa, da den jo selv er en betydelig Kornfor- 
bruger, og altsaa selv vil komme til at lide under den 
stegne Pris. — Denne Beregning er nu unegtelig lidt for 
rask, og Prof. Conrad har Ret i at betragte den som et 
Exempel paa «denne ensidige, skablonmessige Man- 
chester-Opfattelse, der gaar ud fra at kunne betragte det 
ekonomiske Liv som et Billard, hvor Kuglerne rulle glat 
og uden Gnidningsmodstand.» Det kan godt vere, at 
Virkeligheden gjer den Delbriick’ske Beregning til Skamme; 
man skal overhovedet vere lidt forsigtig med at beregne 
fremtidige Prisforandringer og med at udmaale Toldsatsers 
fremtidige Virkninger. Kun saa meget tor man sige: 
Korntolden maa, for det Ferste, — hvis den Forudset- 
ning, under hvilken den er bleven til, holder Stik — 




















Majs og 
ze Sorter 
| os an- 
tnr.5 — 
ir Over- 
1/9 Mark 
ark; — 
rhajelse 
egne en 
nindsket 
‘is stige 
yr Aaret 
1 derfor 
med en 
> Belob, 
1 umid- 
e Stats- 
eget vil 
‘ornfor- 
der den 
lidt for 
som et 
> Man- 
igte det 
lie glat 
pre, at 
samme; 
beregne 
lsatsers 
n sige: 
rudset- 
Stik — 









133 


medfere en Stigning af Kornprisen; stiger Kornprisen, 
maa man, for det Andet, fornuftigvis antage 4 at Prisen 
paa Bred og overhovedet paa alle de Artikler, hvor Korn 
er det vigtigste Raastof, vil stige; og, for det Tredje, 
ved denne Prisstigning vil der paafores Befolkningen Tab, 
der ere langt sterre end, hvad der vindes ved Tolden, — 
Tab der fortrinsvis ville ramme dem, der daarligst kunne 
bere dem. 


ye 
























Den danske Hartkornsbeskatning. 


(Ere Hartkornsskatterne Grundbyrder eller ere de virkelige 
Skatter? — Hvis de ere Skatter, — hvad saa?) 


V. Falbe Hansen og Dr. Will. Scharling: Danmarks Statistik. Syvende— 
niende Hefte. 


Tre Hefter, syvende, ottende og niende, ere — siden 
Tidsskriftets sidste Anmeldelse (XII, 260 fgg.) — udkomne 
af den af Proff. Falbe Hansen og Dr. Will. Scharling ud- 
givne «Danmarks Statistik». Disse tre Hefter indeholde: 
Forst en Oversigt over Danmarks Forfatnings- og For- 
valtningsforhold 1848—1878, ved Prof. juris J. H. Deunt- 
zer. Dernest et Afsnit betitlet: «Folkerepresentationen: 
Valgstatistik», ved Prof. Dr. W.Scharling. Endelig Be- 
gyndelsen af Afsnittet Finansstatistik, ved begge Udgiverne. 

Sidstnevnte Afsnit har som sin ferste Afdeling «Fi- 
nanslovens Indtegtsside». Og den forste Underafdeling 
heraf er atter: «Indtegtskilder udenfor Beskatningen», 
forfattet af Prof. Dr. Scharling. Her finde vi Rede- 
gjerelse for Domaine-Indtegterne, Statsaktiverne samt de 
evrige Indtegtskilder udenfor Beskatningen. — Den neste 
Underafdeling , «Skatterne i Danmark», er udarbejdet af 
Prof.Falbe Hansen. Her treffe vi, efter forst at have 








bef. 


ser 
(af 

trik 
Ulig 
Har 
Sko 
Gru 
ogsé 
som 
Fork 
trent 
den 

thi 1 
Hens 


Plan 
stem: 
Felg 








irkelige 
2) 


yvende— 


- siden 
ikomne 
ng ud- 
eholde: 
g For- 
eunt- 
tionen: 
lig Be- 
riverne. 
ig «Fi- 
fdeling 
ingen», 
Rede- 
amt de 
| neste 
jdet af 
at have 





135 






gjennemlest Forf.s Fremstilling af Hartkornsskatternes 
historiske Udvikling og nuverende Ordning, en Under- 
segelse af Sporgsmaalet: Er Hartkornsbeskatningen 
hensigtsmessig og retferdig, eller er den det 
ikke? Af denne Undersogelse skulle vi meddele Leserne 
et Referat; — men selvfelgelig maa vi anbefale de Lesere, 
der onske at sette sig fuldstendigere ind i Sporgsmaalet, 
at tage selve Verket for sig.. Ogsaa med Hensyn til det 
evrige Indhold af de foreliggende Hefter anbefale vi 
Leserne: at lese «Danmarks Statistik». Til denne An- 
befaling indskrenke vi os, — i alt Fald forelobig. 


Grundlaget — skriver Forfatteren, Prof. Falbe Han- 
sen — for de danske Hartkornsskatter er: den gamle 
(af 1688) og den ny Matrikul (af 1844). Den gamle Ma- 
trikul er, som man véd, i hejeste Grad ulige, og denne 
Ulighed gjelder ikke blot om det gamle Ager og Engs- 
Hartkorn, men i mindst lige saa hej Grad om det gamle 
Skovskylds- og Tiende-Hartkorn, der jo endnu danne 
Grundlaget for en Del af Land- og Ligningsskatten. Men 
ogsaa den ny Matrikul er nu meget langt fra den Lighed, 
som den fra forst af tilsigtede at naa, nemlig Lighed i 
Forhold til Ejendommenes Overskud eller, hvad der om- 
trent svarer dertil, deres Salgsverdi. Allerede strax da 
den ny Matrikul var ferdig, vare store Uligheder tilstede: 
thi man havde ved Boniteringen i det Vesenlige kun taget 
Hensyn til Jordens fysiske Beskaffenhed og Kultur, men 
— i bestemt Strid med den for Matrikuleringen lagte 
Plan — saa godt som forbigaaet de to vigtige verdibe- 
stemmende Momenter: Beliggenheden og Klimaet; — 
Felgen var, at de Egne af Landet, som have den ugunst- 




















136 


igste Beliggenhed og det ugunstigste Klima, det nordlige 
og det vestlige Jylland, blev betyngede med en uforholds- 
messig hej Hartkornsansettelse. En anden Afvigelse fra 
de oprindelige Principer for Ansettelsen, om hvis Beret- 
tigelse, der i det Mindste kan rejses Tvivl, var det, at 
al Jord, der var sat til en hejere Taxt end 20, blev ned- 
sat til denne Taxt; — en saadan Nedsettelse til den 
samme, vilkaarligt valgte, Grense var neppe rigtig; man 
kunde derimod have givet Jorderne til over Taxt 20 et 
forholdsmessigt Afslag. Kjobenhavns Amt, f. Ex., 
der allerede var blevet begunstiget derved, at den for- 
trinlige Beliggenhed ikke var blevet taget i Betragtning, 
blev nu yderligere begunstiget derved, at de forholdsvis 
store Strekninger i dette Amt, der vare over Taxt 20, 
blev nedsatte til denne Taxt. Selve Udferelsen af Hart- 
kornsansettelsen foretoges vel med Omhu og Dygtighed; 
— kun ved Ansettelsen af de jydske Heder og Kjer an- 
vendte man en noget summarisk Fremgangsmaade. Her- 
ved kunde der paa Matrikuleringens Tid ingen Betenke- 
lighed vere, da disse Strekninger dengang nesten ingen 
ekonomisk Betydning havde; — men efter at Hedernes 
og iser Kjezrenes Opdyrkning nu er kommen i god Gang, 
fremtrede Ulighederne sterkt. De sterste Uligheder ved 
det ny Hartkorn skyldes overhovedet de Forandringer, 
der ere foregaaede siden Ansettelsen. I det halve Aar- 
hundrede, der er forlobet, siden man i det Vesenlige 
blev ferdig med Jordernes Bonitering, have forskjellige 
Naturbegivenheder, Kommunikationsmidlernes iser Jern- 
banernes Udvikling, Konjunkturerne paa Verdensmarkedet, 
de forskjellige Fremskridt i Ejendommenes Kultur etc. etc. 
paavirket Udbyttet af Jorderne i meget ulige Grad. | det 
Hele taget have de ufrugtbare og mindre godt beliggende 






















ordlige 
holds- 
Ise fra 
Beret- 
et, at 
v ned- 
il den 
; man 
20 et 
f. Ex., 
n for- 
gtning, 
oldsvis 
axt 20, 
f Hart- 
tighed; 
er an- 

Her- 
tenke- 
1 ingen 
edernes 
d Gang, 
der ved 
dringer, 
ve Aar- 
ssenlige 
skjellige 
r Jern- 
arkedet, 
etc. ete. 

1 det 
iggende 














137 


Jorder, iser i Jylland, haft mere Gavn af de forandrede 
Forhold end de frubtharere og bedre beliggende. Ogsaa 
Priserne vise Ulighederne. Hvis Hartkornet overalt var 
ansat lige i Forhold til Jordernes Produktionsevne, vilde 
Prisen paa en Td. Land i de forskjellige Landsdele ikke 
vere saa forskjellig, som den faktisk er. I 1860—69 var 
Gjennemsnitsprisen paa en Td. Hartkorn Selvejerjord i 
Frederiksborg Amt 3278 Rdl. (= 6556 Kr.), i Kjobenhavns 
Amt 3156 Rdl. (= 6312 Kr.), i Svendborg Amt 3116 Rdl. 
(= 6232 Kr.), og i de andre Amter stedse lavere indtil 
1481 Rdl. (= 2962 Kr.) i Ringkjobing Amt. I Frederiks- 
borg, Kjobenhavns og Svendborg Amter var Prisen pr. 
Td. Hartkorn saaledes mere end to Gange hejere end i 
Ringkjobing Amt. Altsaa: i Forhold til Ejendommenes 
Verdi ere Hartkornsskatterne mere end dobbelt saa haje 
i Ringkjebing. Amt som i de tre andre Amter, og i det 
Hele ere Landejendommene i Jylland langt haardere be- 
skattede end paa Oerne, — en Omstendighed som for- 
mentlig nermest maa tilskrives Matrikulens Undladelse af 
at tage Hensyn til Jordernes Beliggenhed. Betragtede 
man Forholdene mere i det Enkelte, sammenlignede man 
Ejendom med Ejendom, vilde Ulighederne vise sig endnu 
langt sterre, end Gjennemsnitspriserne antyde. 

Foruden Ulighederne indenfor Ager og Engs-Hart- 
kornet, d. v. s. indenfor den ny Matrikuls egne Grenser, 
er der desuden store Uligheder mellem Beskatningen af 
de forskjellige Arter af Hartkorn, mellem Skatterne af 
Ager og Engs-Hartkornet og Skatterne af Skovskylden og 
Tiende-Hartkornet. Dette viser Forf. saaledes: 


«Skatterne af Ager og Engs-Hartkornet udgjore 

6 400 000 Kr. aarlig. Den samlede Verdi af Landets Ager 
og Engs-Hartkorn kunde i Aaret 1870 anslaas til c. 1800 
Mill. Kr. De aarlige Skatter udgjore altsaa 3,56 p.m. 
Nationalokonomisk Tidsskrift XIV. 10 





138 





af Ager og Engshartkornets Verdi. Den sam- 
lede Verdi af Landets private Skove kunde i Aaret 1870 
settes til c. 108 Mill. Kr., de Skatter, som betales heraf, 
belebe sig til c. 60000 Kr., hvilket er 0,55 p.m. af Sko- 
venes Verdi. Ager og Engshartkornet er altsaa 
i Forhold til sin Verdi beskattet nesten 7 
Gange saa hejt som Skovskylden. Det samme 
Resultat vil man komme til ved at beregne den: gjennem- 
snitlige Verdi af en Td. Skovskyld, hvilken omtr. ved 1870 
var 15416000 Kr., hvorimod den gjennemsnitlige Verdi 
af en Td. Ager og Engshartkorn kun var 4578 Kr., altsaa 
kun mellem 1/3 og '/4 af en Td. Skovskylds Verdi, og 
desuagtet berer Skovskylden i Almindelighed, kun halv 
Skat imod Ager og Engshartkornet. Konge- og Kirke- 
tiendernes Salgsverdi anslaas til c. 112 Mill. Kr.*) og de 
herpaa hvilende Skatter, c. 250 000 Kr. aarlig, skulde her- 
efter i Gjennemsnit udgjore 2,23 p.m. af Verdien, hvilket 
knap er Totredjedel af den Skattebyrde, som hviler paa 
Ager og Eng, men omtrent 4 Gange saameget som 
Skovenes Beskatning. Indenfor selve Tiendernes og iser 
Skovskyldens eget Omraade maa der antages at vere 
endnu sterre Uligheder; thi det synes indlysende, at 
navnlig Skovenes Skyldsetningsmaalestok, nemlig hvor 
mange Svin der for 200 Aar siden kunde oldenfedes i 
dem, ikke staar i nogen synderlig ner Forbindelse med 
Skovenes nuverende Verdi.» 


Men naar det forholder sig saaledes, ber man da 4 


ikke enten opheve Hartkornsskatterne og erstatte dem 
med en anden Skatteform, eller udarbejde en ny og mere 
ligelig Matrikul? Dette Spergsmaal har man i Alminde- 
lighed besvaret benegtende, idet man gjor gjeldende, at 
Hartkornsskatterne ikke ere virkelige Skatter, men snarere 
ere at betragte som en Art Prioriteter. Denne tidligere 
gengse Opfattelse fremstiller Forf. paa felgende Maade: 


«Naar en Ejendom, paa hvilken der hviler Hartkorns- 
skat, selges, vil dens Kjabesum formindskes med en Sum, 


*) cfr. nerverende Forfatters (Falbe Hansens) Afhandling: «Dan- 
marks Nationalformue» i Nationalekon. Tidssk. 2det Bd. 









las 
dol 
alt: 
ih 
et 

dav 
sin 
der 
paa 
staé 
lige 
Jor 
ege! 
i St 
af ¢ 
mue 
en | 
da ¢ 
udb 
liges 
ning 
egal. 
til d 
urett 
vere 
mod 
Hart 
thi 

Kapi 


skatt 
vere 


dom 









sam- 
. 1870 
heraf, 
'Sko- 
Itsaa 
en 7 
3amme 
nnem- 
1 1870 
Verdi 
altsaa 
li, og 
1 haly 
Kirke- 
og de 
e her- 
hvilket 
er paa 
t som 
g iser 
t vere 
de, at 
y hvor 
fades i 
e med 


nan da ¢ 


e dem 
y mere 
minde- 
ide, at 
snarere 
idligere 
jaade : 


tkorns- 
n Sum, 


ea Dan- 











139 


der svarer til Skattens kapitaliserede Belob. Kjoberne 
ville beregne et saadant Afslag i Kjebesummen, og det 
maa tilstaas dem; thi, hvis de anvendte deres Kapital paa 
anden Maade, vilde de blive fri for denne Skat. Hvis 
omvendt en Ejendom blev fritaget for Hartkornsskat, vilde 
dens aarlige Overskud derved foreges med Skattens aar- 
lige Belob, og Ejendommens Kapitalverdi forages med 
Skattens kapitaliserede Belob. Naar Hartkornsskatter paa- 
legges, formindske de derfor strax vedkommende Ejen- 
doms Verdi med deres kapitaliserede Belob; de tage 
altsaa fra den samtidige Ejer ikke blot de aarlige Skatter 
i hans Besiddelsestid, men de konfiskere af hans Formue 
et Belob, hvis aarlige Renter ere lig med Skatten; den 
daverende Ejer betaler saaledes tillige Skatten for alle 
sine Efterfelgere; de felgende Ejere ere alle skattefri; for 
dem er Skatten kun at betragte som en Ejendommen 
paahvilende Grundbyrde, Renten af en i denne inde- 
staaende Prioritet. For Staten ere Hartkornsskatterne 
ligeledes kun formelt en Skat, i Virkeligheden er de en 
Jordebogsindtegt, Renten af en udestaaende Kapital, der 
egenlig burde henferes under Domenerne eller Aktiverne 
i Stedet for at opferes som direkte Skat. Paalegningen 
af en ny Hartkornsskat er en stor Uretferdighed, en For- 
mueskonfiskation fra de nuverende Ejere, og vil man af 
en eller anden Grund paalegge Jorderne en saadan Skat, 
da er det et ligefrem Retferdighedskrav, at man samtidig 
udbetaler vedkommende Ejer en Kapital, hvis Renter ere 
ligesaa store som den aarlige Skat. (Dette har Lovgiv- 
ningsmagten ogsaa anerkjendt, idet den ved Hartkorns- 
egalisationen efter Lov 20. Juni 1850 tilstod Erstatning 
lil de Ejere, der fik en foreget Hartkornsskat.) Ligesaa 
uretferdigt imod den enkelte Skatteyder- som det vilde 
vere at paabyrde ham en foreget Skat, ligesaa uretferdigt 
mod alle andre Skatteydere vilde det vere at formindske 
Hartkornsskatten for en enkelt eller alle Landejendomme; 
thi det vilde vere enstydigt med en Gave af Skattens 
Kapitalverdi til den eller de samtidige Ejere.» 


Denne hidtil almindelige Opfattelse af vore Hartkorns- 
skatters Karakter forekommer ikke Prof. Falbe Hansen at 
vere ganske rigtig. Han gjer Felgende gjeldende: 


«Forudsetningen for, at Skatterne paa en Landejen- 
dom skulle gaa op som et Moment i dennes Verdibe- 


10° 





140 


stemmelse, er, at disse Skatter staa alene, ikke opvejes 
af modstaaende Skatter paa andre Ejendomme og andet 
Erhverv. Hvis Landejendommene fritoges for Skat uden 
at andre Kapitalanvendelser ogsaa fritoges, saa vilde rime- 
ligvis Landejendommene stige i Verdi; men hvis Fri- 
tagelsen var almindelig, hvis. al anden Kapitalanvendelse 
fik en tilsvarende Lettelse, saa vilde en saadan Verdi- 
stigning ikke finde Sted. Skattelettelsen vilde da virke 
som en Indtegtsforegelse, men ikke som en Kapitalfor- 
egelse; thi Kapitalen, der overalt vilde faa en tilsvarende 
Foregelse i Udbyttet, vilde ikke sege mere til Landbruget 
end for. Omvendt, hvis en Skat paalegges alene paa 
Landbruget, saa vil den formindske Ejendommenes Verdi 
med sit kapitaliserede Belob, men hvis der samtidig leg- 
ges en lige saa hej Skat paa anden Kapitalanvendelse, 
saa kunne eventuelle Kjebere ikke tvinge Kjobesummen 
for Landejendomme ned med Skattens Kapitalverdi; thi 
overalt, hvor Kjoberne mede frem med deres Kapital, 
rammes de af en tilsvarende Skat, og maa derfor finde 
sig i sely at bere denne. Hartkornsskatten har altsaa 
virket, ikke som en Kapitalformindskelse, men, ligesom 
enhyer anden Skat, som en Indtegtsformindskelse. 

Man har ganske vist tildels indset og indrommet 
Rigtigheden heraf, men, har man sagt, i den danske Be- 
skatning er der ingen saadan Modvegt tilstede, her staa 
Hartkornsskatterne alene, og: paa Grund heraf, i For- 
bindelse med deres Stabilitet og Hilde, have de fuld- 
stendig tabt deres oprindelige Karakter som Skatter. 

Dette er dog ikke rigtigt. Thi der findes her i Landet 
en Skat, som baade fra forste Ferd af var bestemt til og 
vedblivende har veret en saadan Modvegt mod og Supple- 
ment til Hartkornsskatterne, det er Bygningsskatten. Hart- 
kornsskatten er en Skat paa Landbruget, Bygningsskatten 
var bestemt til, og er ogsaa, som det senere skal blive 
vist, vedbleven at vere en Skat paa Brugen af Husrum 
for alle andre Personer end Landbrugere, en Skat paa 
al anden Kapitalanvendelse end Landbrugskapitalens. Naar 
en Mand er Landbruger, rammes han af Hartkornsskatten, 
naar han ikke er Landbruger, rammes han af Bygnings- 
skatten, og denne er mindst ligesaa hej som hin. For- 
ordno. af 1. Oktbr. 1802 har tydelig fastholdt dette Formaal 
med Bygningsskatten og Hartkornsskatten som gijensidig 
supplerende hinanden, hvilket serlig fremgaar af Byg- 
ningsskattens Ordning paa Landet. Om et Hus paa 

















nit 


maa 
elle: 
skje 
og L 
ska 
at d 
Skat 
af S 
af di 


hepp 









ypvejes 
 andet 
t uden 
. rime- 
is Fri- 
ondelse 
Verdi- 
1 virke 
italfor- 
arende 
ibruget 
ne paa 
; Verdi 
ig leg- 
ndelse, 
ummen 
di; thi 
Kapital, 
yr finde 
 altsaa 
ligesom 


remmet 
ske Be- 
er staa 
i For- 
le fuld- 
ter. 

| Landet 
t til og 
Supple- 
. Hart- 
sskatten 
al blive 
Husrum 
kat paa 
s. Naar 
skatten, 
gnings- 
.  For- 
Formaal 
rjensidig 
af Byg- 
jus pada 








141 


Landet skal betale Bygningsskat eller ikke, beror nemlig 
paa Beboerens Nering; lever han af Landbrug, er Huset 
fri for Skat, men lever Beboeren af anden Nering, bliver 
Huset sat i Bygningsskat. Bygningsskatten griber altsaa 
fuldstendig ind i Hartkornsskatten og danner i Forening 
med denne et systematisk Hele.» 


Den nejere Udvikling af den Opfattelse, at. Bygnings- 
skatten er et Led i et System, Skattesystemet af 1802, 
samt Beviset for, at denne Skat hviler paa Forbrugerne 
af Husrum, giver Forf. paa et senere Sted i Verket. 
Forsaavidt man vil indvende imod hans Udvikling af Byg- 
ningsskattens Indvirken paa Hartkornsskatten, at den «kun 
er en abstrakt Theori», svarer han: «en saadan Ind- 
vending er her aldeles uberettiget; thi det er ikke ner- 
verende Forf., der paa Grundlag af en abstrakt Theori 
opstiller et praktisk Resultat, men det er den modsatte 
Anskuelse, at Hartkornsskatterne skulde vere blevet en 
Prioritet i Landejendommene, der er bygget paa en ren 
theoretisk Betragtning, og det er denne Betragtning, der 
her seges modbevist ved den samme Art af Argumenter 
som de, paa hvilke den er bygget.» 

Imidlertid maa der, som Forf. fremhever, ved Spergs- 
maalet om vore Skatter paa Landejendomme ere blevne 
eller ikke ere blevne udlignede gjennem Kjeb og Salg, 
skjelnes mellem Gammelskatten paa den ene og Land- 
og Ligningsskatten paa den anden Side. Om Gammel- 
skatten indremmer Forf., at sterke Argumenter tale for, 
at den for en stor Del har tabt Karakteren af at vere en 
Skat og er bleven en Slags Jordebogsafgift. Al Karakter 
af Skat har den dog neppe tabt, og under Overvejelsen 
af de paa Landejendommene hvilende Skatter, vilde det 
neppe vere berettiget helt at se bort fra Gammelskatten, 
slet ikke at betragte den som en Del af Beskatningen. 





142 


Men paa den anden Side ter det sikkert antages, at den 
sterste Del af denne gamle Skats Uligheder nu ere fuld- 
stendigt sammenvoxede med de evrige Momenter, der 
bestemme en Ejendoms Verdi, og det vilde derfor utvivi- 
somt vere urigtigt nu at foretage en Regulering af Gam- 
melskatten. — Anderledes med det ny Ager og Engs- 
Hartkorn og de derpaa hvilende Skatter. Det ny Hart- 
korn er, i Modsetning til det gamle Ager- og Engs- 
Hartkorn, en Skyldsetningsmaalestok, der endnu er i fuld 
Anvendelse. De paa det hvilende Skatter ere forholdsvis 
nye; de zldste af dem ere fra 1844 (Landskatten), andre 
fra 1850 (Ligningsskatten), fra 1868 (Lov 26. Maj), 1872 
(L. 12. Fbr.), desuden de extraordinere Skatter (Krigsskat- 
terne af 1849, 1850, 1851 og 1864). Derhos maa det 
vel erindres, at det ny Hartkorn er Paaligningsmaaléstok 
ikke alene for Statsskatterne, men ogsaa for Kommune- 
skatterne, og disse ere baade meget hoje og meget 
varierende i Sterrelse. Det er derfor saa langt fra, at 
de paa det ny Hartkorn hvilende Skatter have den Karakter 
af gamle, faste og uforanderlige Afgiftsbelob, der er den 
nedvendige Forudsetning for, at de skulle gaa over fra 
at vere Skatter til at blive Grundbyrder eller Prioriteter 
paa Ejendommen, at den paa det ny Hartkorn hviiende 
Skattebyrde tvertimod er meget foranderlig fra Aar til 
Aar; de ombhandlede Skatter ere derhos alle saa nylig 
paalagte, at en stor Mengde Ejendomme slet ikke ere 
solgte eller overdragne i den Tid, disse Skatter have 
existeret, og disse kunne altsaa umulig vere udlignede 
ved Fastsettelsen af Kjobesummen. | Dertil kommer den 
alt foran fremhevede Omstendighed: Hartkornsskatternes 
Modvegt i Bygningsskatten (og i Ligningsskatten paa 
Byerne). Ny Jord, der kommer til f. Ex. ved Inddem- 





nil 
Til 
Lo 
ske 


hec 


ere 
ere 
me! 


ko 
ku: 
La! 
rig 
sle 
det 
and 
be: 
hed 
en 
Kjeé 
(By 
an¢ 
nu’ 
til 
ure 
Ex. 
Are 
Ligt 
den: 
ver 
pita. 
den 
gjel 
ny | 
Sles 
ikk 
ter! 
Skat 


at den 
| fuld- 
, der 
utvivi- 
'Gam- 
iNgs- 
' Hart- 
Engs- 
i fuld 
oldsvis 
andre 
1872 
‘sskat- 
aa det 
iléstok 
mune- 
meget 
ra, at 
irakter 
ar den 
er ‘fra 
riteter 
jilende 
lar til 
. nylig 
e ere 
have 
ignede 
or den 
ternes 
n paa 
ldem- 





143 


ninger settes da ogsaa i Hartkornsskat, (hvad ogsaa var 
Tilfeldet med de indlemmede slesvigske Distrikter), og 
Lovgivningen har ejheller (saaledes som ved Gammel- 
skatten) givet nogen Udsigt til, at det ny Hartkorn ikke 
skulde omreguleres og fores @ jour, naar Omstendig- 
hederne maatte tale derfor. | 

Dette Spergsmaal, om og hvorvidt Hartkornsskatterne 
ere at opfatte som Grundbyrder, Prioriteter, eller om de 
ere virkelige Skatter, har aabenbart ikke blot en theoretisk 
men ogsaa en stor praktisk Interesse: 


«Hvis nemlig denTheori er rigtig, at Hart- 
kornsskatterne ikke lengere ere Skatter, men 
kun Renter af en Staten tilherende Prioritet i 
Landejendommene, saa er nu den storste og 
rigeste Samfundsklasse, nemlig Landbrugerne, 
slet ikke beskattet ved de direkte Skatter, og 
det er da en simpel Retferdighedsfordring ligeoverfor de 
andre Samfundsklasser, at der ved Siden af de nu 
bestaaende Hartkornsskatter, der jo i Virkelig- 
heden ikke ere Skatter, paalegges Landbrugerne 
en virkelig Skat, der svarer til de Skatter, som 
Kjebstederne og Kjobstadneringen udreder, 
(Bygningsskatten og Ligningsskatten af Byerne). En 
anden Konsekvens af denne Theori er det, at de 
nuverende Hartkornsskatter saavel til Stat som 
ti Kommune skulle forblive staaende aldeles 
urerte, hverken maa nedsettes eller forhojes, at det t. 
Ex. er en Uretferdighed at paalegge ny inddaemmede 
Arealer, ikke alene Gammelskat, men ogsaa Land- og 
Ligningsskat; thi Paaleggelsen af disse Skatter maa efter 
denne Theori vere enstydig med at formindske de nu- 
verende Ejendomsbesidderes Formue med Skattens Ka- 
pitalverdi. Det maatte for denne Betragtningsmaade vere 
den sterste Daarskab, (hvilket i sin Tid ogsaa blev gjort 
gjeldende), at man ved L. 29. Marts 1867 udvidede den 
ny Matrikul og Skatterne paa denne til at omfatte de fra 
Slesvig inkorporerede Distrikter. Hvis man derimod 
ikke deler denne Opfattelse af Hartkornsskat- 
terne, hvis man med nerverende Forfatter antager, at 
Skatterne paa det ny Ager og Engs-Hartkorn ber be- 








144 


tragtes som egenlige Skatter, og at endogsaa Gammel- 
skatten til en vis Grad har bevaret sin oprindelige Karakter 
og endnu ikke fuldstendig er gaaet over til at vere en 
blot Grundbyrde, saa felger heraf: For det Forste, 
at man ikke er berettiget til at betragte Land- 
ejendommene som verende fuldstendig skattefri 
og altsaa fordre dem paalagte en ny Skat, t. Ex. 
Bygningsskatten udvidet til Landbygningerne. Dernest 
feiger heraf, at det er berettiget, at ny inddem- 
mede Arealer settes i Land og Ligningsskat, 
og tildels maaske ogsaa, at de settes i Gammelskat, lige- 
som ogsaa, at L. af 29. Marts 1867 var fuldt berettiget. 
Og man maa endelig vistnok ogsaa drage den 
Konsekvens, at hvisSkatterne paa det ny Hart- 
korn ere virkelige Skatter, saa ber disse paa- 
legges saa ligeligt som muligt, det vil sige, 
der bor udarbejdes en ny Matrikul, og Skat- 
terne helt eller delvis omlegges paa denne. 
Hvad Skovskylden angaar, da synes der her at 
vere serlig stor Grund til en Omregulering, thi Ulig- 
hederne i denne ere sterre end i det almindelige Hart- 
korn; Skovene betale i Forhold til deres Verdi kun en 
syvende Del Skat mod Ager og Eng. Men paa den anden 
Side kan der ikke vere Tvivl om, at selve den Omstend- 
ighed, at Ulighederne her ere saa skrigende, netop har 
bidraget meget til, at man har taget Hensyn til dem ved 
Bestemmelsen af Skovenes Verdi og udlignet dem gjen- 
nem Kjeb og Salg. Det kan vel ikke antages, at Ulig- 
hederne ved Skovskylden, saavel indenfor denne sely som 
i dens Forhold til andet Hartkorn, ere udlignede i samme 
Grad som ved Gammelskatten; thi Afgifterne paa Skov- 
skylden ere ikke som denne slaaede fast paa hver enkelt 
Ejendom og ved Lov forkyndte som uforanderlige, Skov- 
skylden er tvertimod en Skyldsetningsmaalestok, der er i 
lige saa fuld Gyldighed som det ny Hartkorn, og hvor- 
efter der stadig bliver paalagt nye Skatter. Grunden til, 
at Skovene nu settes layere i Skat end Agerjorden er 
kun den tilfeldige Omstendighed, at Skovprodukter, siden 
Matrikulen af 1688 blev sat, ere stegne sterkere i Verdi 
end Landbrugsprodukter. Imidlertid vil det dog neppe 
kunne negtes, at der i Tidens Leb har uddannet sig en 
bestemt og almindelig, paa en i lang Tid faktisk be- 
staaende Tilstand stettet, Anskuelse om, at Skovenes nu- 
verende Begunstigelse i Henseende til Beskatningen vilde 



































Fe 
Fo 
en 
Be 
lig 
de 
nil 
et 
Vis 
da 


| for 


tri 
Bu 









ammel- 


‘arakter 
ere en 
erste, 
Land- 
attefri 
t. EX. 
Thest 
i\d#m- 
sskat, 
t, lige- 
-ettiget. 
e den 
Hart- 
) paa- 
sige, 
Skat- 
1e. 
her at 
i Ulig- 
| Hart- 
sun en 
anden 
stend- 
op har 
m ved 
| gjen- 
t Ulig- 
lv som 
samme 
Skov- 
enkelt 
Skov- 
ar er i 
hvor- 
len til, 
Jen er 
siden 
Verdi 
neppe 
sig en 
k be- 
2s nu- 
1 vilde 





145 


forblive bestaaende ogsaa i Fremtiden, og at mange 
Handeler ere blevne afsluttede under Hensyn hertil; det 
vilde derfor neppe vere rigtigt fuldstendig at skuffe disse 
Forventninger og nu paalegge Skovene lige saa hoj Skat 
som Agerjorden, uden at betale i det mindste delvis Er- 
statning derfor, og lignende Hensyn som de, der vare 
afgjoerende for Lov 20. Juni 1850 om Hartkornsegalisa- 
tionen, tale for, ogsaa i dette Tilfelde -at give nogen 
Erstatning.*) Men paa den anden Side synes det at vere 
urimeligt og uretferdigt om ogsaa for fremtidige Skatte- 
forhejelsers, navnlig for Kommuneskatternes Vedkom- 
mende, Skovene kun skulde give en syvende Del i Skat 
imod hvad Agrene betale.» 

Hvad man nu end mener herom, saa synes det dog 
Forf. i ethvert Tilfelde at maatte vere en hensigtsmessig 
Foranstaltning, om deri en nerFremtid udarbejdes 
en ny Matrikul. En saadan vilde ikke blot vere af 
Betydning for Statens Hartkornsskatter; den vilde navn- 
lig ogsaa have Betydning for Kommunebeskatningén, og 
den vilde i flere andre Henseender vere af stor Betyd- 
ning. Prof. Falbe Hansen mener, at Omkostningerne ved 
et saadant nyt Matrikularbejde ikke ville blive store, og 
vistnok langt mindre end ved den nugjeldende Matrikul, 
da det vigtigste Materiale til den sterste Del af Arbejdet 
foreligger ferdigt i Resultaterne af de foregaaende Ma- 
trikularbejder, i Generalstabens Kortarbejder og i Statistisk 


Bureaus Arbejder. 
A, FP. 


*) Uden iovrigt at indlade mig nermere paa dette Spergsmaal, vil 
jeg paa dette Punkt ikke undlade at bemerke, at man ved Er- 
statningen efter Lov 20. Juni 1850 vistnok gik noget for vidt, 
allerede af den Grund, at Skatteprivilegiet ikke havde nogen 
ubetinget og vedvarende Karakter; der har endog i dette Aar- 
hundrede veret Tidspunkter, da det privilegerede Hartkorn be- 
talte mere i Skat end det uprivilegerede. 














Norges Udenrigshandel, 


Norges Officielle Statistik, udgiven iAaret 1879. C. Nr. 3a. 
Tabeller vedkommende Norges Handel i Aaret 1878. Udgivne 
af det statistiske Centralbureau. Kristiania. 


Allerede for nogle Uger siden udsendte Norges statistiske 
Centralbureau Tabelverket vedrgrende Udenrigshandelen i 1878. 
(Indledningen er dateret d. 3. Juni d.A.). Dette er en mere 
end almindelig hurtig Expedition, der fortjener Paaskjonnelse 
og Efterligning. At den officielle Handelsstatistik kommer til 
al foreligge nogenlunde tidligt, er jo netop af serlig Vigtighed. 

Af Tabelverket ses, at der i Norges Handelsomsetning 
med Udlandet i 1878 er indtraadt en betydelig Tilbagegang, 
naar Omsetningsverdien for 1878 sammenlignes med de fore- 
gaaende Aar, og navnlig rammes Indferselen da af denne Til- 
bagegang. Man beregnede for 


Indfersel Udfersel Samlet Udenrigsomsetn. 


1876 eee eee eee 167 118 285 Mill. Kr. 
Ett 6 00's, 9-6 a8 190 109 299 — 
1878 2... ec ccc 140 92 232 


I Femaaret 1871—75.havde hele Udenrigsomseztningen 
gjennemsnilligt en Verdi af 260 Mill. Kr.; — Tilbagegangen i 
1878 er altsaa ret betydelig. I Forhold til Folkemangden 
udgjorde Omsztningen i 1878 1234/2 Kr. pr. Individ, hvilket 
er 16 pCt. mindre end det gjennemsnitlige Forhold i Femaaret 








sal 
Tal 
Till 
er 


Udi 


nos 
Del 


tren 








ir. 3 a. 
ldgivne 


tistiske 
1878. 
1 mere 
ynnelse 
mer til 
lighed. 
etning 
egang, 
: fore- 
1e Til- 


msetn. 


ningen 
agen i 
ngden 
hvilket 
maaret 








“147 


1871—75; men iTres’ernes andet Femaar havde Omseztningen 
veret betydeligt mindre, saa at det gjennemsnillige Forhold for 
1878 omtrent svarer til det gjennemsnitlige Forhold for Ti- 
aaret 1866—75. — Tilbagegangen i 1878 skyldes vesenlig 
de synkende Varepriser: man har for de norske Indforselsar- 
likler beregnet et Prisfald paa 16 pCt., for de norske Udfersels- 
artikler et Fald paa 10 pCt, — 9: naar Priserne i 1878 sam- 
menlignes med Gjennemsnitspriserne i Femaaret 1871—75. — 
Naar altsaa Indfersel og Udfersel i kvantitativ Henseende 1878 
havde veret aldeles som 1871—75, vilde Prisfaldet have bragt 
Indferselsverdien ned til 129 Mill. og Udferselsverdien ned til 
95 Mill., den samlede Omsatning allsaa ned til 224 Mill.. — 
Tal der ikke i en meget sterk Grad afvige fra de virkelige. 
Oplysningerne om Ind- og Udforselens Vegt gaa da ogsaa 
ud paa Felgende: den samlede Udenrigsomsztning havde i 
1878 en Vegt af 4450 Mill. %, — nelop den samme Vagt 
som i Femaaret 1871—75; men Indfersels-Vegten steg fra 
1650 Mill %% (i 1871—75) til 1930 Mill. % (i 187&), medens 
Udfersels-Vegten faldt fra 2800 til 2530 Mill. %. 1 1877 
havde Indferselen en Vegt af 2400, Udferselen af 2700, den 
samlede Omsztning af 5100 Mill. %; — altsaa noget hojere 
Tal end i 1878. 1 Sammenligning med 1877 er der allsaa 
Tilbagegang baade for Verdien og for Vegten; men for Verdien 
er den afgjort sterkest. 

Derved at Indferselen er gaaet langt slerkere lilbage end 
Udferselen, er Handelsbalancen alter bleven bragt i «en 
nogenlunde normal! Stilling», Man beregner for 1878 Norges 
Debel- og Kreditposter i Forhold til Udlandet saaledes : 


Debet Kredit 
1. Vareomsetningen..... 140 Mill. Kr. 92 Mill. Kr. 
2. Den norske Skibsfart... 39 — 93 
3. Andre Poster ....20- 9 — 5 — 





Tilsammen... 188 Mill. Kr. 190 Mill. Kr. 


Herefter beregnedes der for 1878 et Overskud paa om- 
trent 2 Mill. Kr., medens Beregningen for 1877 udviste en 
Underbalance paa ikke mindre end 28 Mill. Kr., — altsaa, 












148 


forsaavidt Beregningen stemmer med Virkeligheden, en be- 
tydelig Fremgang. 

Betragte ‘vi nu Indfersel og Udforsel szrskilt, se vi, at 
Indferselen i Sammenligning med det foregaaende Aar er 
gaaet c. 50 Mill. Kr. ned., eller omtr. 26 pCt. Tilbagegangen 
rammer nesten alle Artikler. Imidiertid maa det ikke glemmes, 
at det foregaaende Aar havde en usedvanlig hej Indforsel. 
De verdifuldeste Indforselsarlikler vare i 1878: Kornvarer 
34 Mill. Kr., Manufakturvarer af Spindestoffer 18 Mill., Madvarer 
af Dyr 10 Mill., Kaffe 8 Mill., Stenkul 6 Mill., Skibe 5 Mill., 
Metaller i Arbejde 5 Mill., raa og halvforarbejdede Metaller 
4 Mill., Sukker 4 Mill., Tobak 3 Mill., Drikkevarer 3 Mill., Vogne 
og Maskiner 3 Mill. Kr. osv. — For Udforselen var Tilbage- 
gangen c. 17 Mill. Kr. eller 16 pCt. Af Nedgangen i 1878 
faldt 11 Mill. paa Trevarer og 67/3 Mill. paa Fiskevarer; paa 
andre Artikler var der nogen Sligning. Af Trelast har der 
siden 1862 ikke veret udfert et saa lidet Kvantum som i 
1878. Hvad Verdien angaar, staar imidlertid 1878's Trelast- 
udfersel ved Siden af Udferselen i 1868; Sagen er, at Ud- 
forselen af de mere foredlede Trevarer, navnlig heviet Last, 
nu indtager en betydelig sterre Del af Udferselen end tidligere. 
Af uforarbejdede eller halvforarbejdede Trevarer udfertes der 
for 31 Mill. Kr.; af forarbejdede for 14/2 Mill. Kr. Udforselen 
af Fiskevarer stod med Hensyn til Mengden i det Hele 
meget ner Udferselen i 1877, idet Torskefiskeriet gav et godt 
Udbytte, medens Sildefiskeriet var under det Sedvanlige; om- 
trent Halvdelen af den Sum (6%/« Mill. Kr.), hvormed Fiske-Ud- 
ferselen i 1878 gik ned, faldt paa Sild. Af Fiskevarer udfertes 
der for omtrent 32 Mill. Kr. Af Smor udfortes der i 1878 
for 850000 Kr., i 1877 derimod kun for 54000 Kr. Af 
Industriprodukter (forarbejdede Travarer samt Traemasse 
medregnede) udfertes der i det Hele for 91/2 Mill. Kr., en Ube- 
tydelighed mere end i 1877. 

Af Norges samlede Udenrigsomsetning falder lidt over 
28 pCt. paa Storbritannien; paa Tyskland 25 pCt. (9: mere 
end i de foregaaende Aar); paa Sverig henved 10 pCt.; paa 
Danmark 81/2 pCt.; paa Rusland og Finland c. 8 pCt.; de andre 








an be- 


vi, at 
Aar er 
gangen 
mmes, 
dfersel. 
rnvarer 
\dvarer 
D Mill., 
fetaller 
Vogne 
ilbage- 
1878 
5 paa 
ar der 
som i 
relast- 
at Ud- 
| Last, 
ligere, 
es der 
rselen 
t Hele 
t godt 
; om- 
ce-Ud- 
dfertes 
1878 
ae | 
masse 
n Ube- 





149 


Lande, Frankrig, Holland, Spanien osv., have lavere Procenter. 
Af Udforselen har Storbritannien en Tredjedel (33/2 pCt.), 
Tyskland ikke engang en Femtedel (19 pCt.), Spanien noget 
over en Tiendedel (11,9 pCt.), Sverig ogsaa lidt over en Tiende- 
del (101/2 pCt.), Danmark kun en Tyvendedel (5 pCt.). Til 
Gjengjezld har Tyskland af Indforselen 31%/s pCt., Storbrilannien 
26 pCt., Danmark 11 pCt., Rusland nesten 11 pCt., Sverig 9 pCt. 

Over Halvdelen (i 1878 57,6 pCt.) af den samlede Uden- 
rigsomsetning er i Henderne paa tre Byer: Kristiania (33,5 pCt.), 
Bergen (18,1 pCt.) og Trondhjem (6 pCt.). Til Fordeling mel- 
lem alle de syrige Byer bliver allsaa 42,4 pCt. 

Med Hensyn til Toldindtegterne ere de vigligste Artikler: 
Sukker (i 1878 3,3 Mill. Kr.), Kaffe (2,4 Mill, Kr.), Brandevin 
og Spiritus (2,2 Mill. Kr.), _Manufakturvarer (1,7 Mill. Kr.) og 
Tobak (1,6 Mill. Kr.). Ingen anden Artikel gav over 1 Mill. Kr. 
Den samlede Indforselstold udgjorde lidt over 15 Mill. Kr. 
(Aaret regnet fra 1. Febr. til 31. Jan.). Af Toldforandringer i 
1878 kan merkes Forhejelse af Tolden paa Kaffe, Sukker, 
Tobak, Brendevin, Malt og Petroleum. 11877 og 1876 havde 
Toldindtegten veret storre, i de tidligere Aar lavere. 












150 


International Ret. 


Prof. Dr. Georg Cohn: Ueber international gleiches Recht, 
Vortrag gehallen in der Juristischen Gesellschaft in Wien am 
18. Marz 1879. Wien 1879. / 


Baco of Verulam skrev: «Der ligger i Naturen en Ret- 
ferdighedskilde, hvorfra alle Love have deres Udspring; men 
ligesom Floden tager Farve af-den Jord, over hvilken den 
baner sig sin Vej, saaledes ere Lovene ogsaa forskjellige, alt 
efler det Land, hvor de gjzlde.» Med en lille Kritik af dette 
ret smukke Billede aabner den heidelbergske Professor sit 
Foredrag. 

Baco synes ikke tilstrekkeligt at have erkjendt Rettens 
organiske Udvikling: i det samme Land, hos den samme Na- 
tion forandre Lovene deres Farve, alt eftersom Nationen skrider 
frem i Alder og Udvikling. Det er naermest det opnaaede 
Kulturtrin, der betinger Lovens Farve. Hvor det samme 
Kulturtrin er blevel naaet, dér finde vi ogsaa en overraskende 
Overensstemmelse i Retssystemet. Den grelle Kontrast mellem 
den moderne Lovgivning hos de civiliserede Nalioner og de 
barbariske Retssedvaner hos de uciviliserede, — denne Kon- 
trast svinder ind, naar vi i Nationernes Kulturudvikling gaa 
tilbage til den Tid, da de forst traadte frem i Historiens Lys. 
— Men Bacos Lignelse er ikke blot ungjagtig med Hensyn til 
sin Anvendelse; ogsaa imod dens Forudsetning kan der gjeres 
Indvendinger: Ikke blot Jordens Farve bestemmer Flodens Farve ; 
andre Momenter have Indflydelse herpaa, deriblandt de Bifloder, 
der stremme til. Paa samme Maade med Lovene! Lovenes 
Farve bestemmes ikke blot af territoriale eller nationale Ejen- 





do 
tag 
fra 


da! 
Na 
Or 


tag 
ne| 
lys 
Det 
Nal 
sel 
for: 
aln 
son 
Del 
Sar 
reli 
san 
pral 
Lat 
det 
aus 
ska 
ste! 
til 
saa 
de 
Vej 
defi 
en 
inte 
ser 
Coh 


Recht, 
en am 


n Ret- 
; men 
nm den 
fe, alt 
f dette 
or sil 


teltens 
ie Na- 
skrider 
naaede 
samme 
skende 
nellem 
og de 

Kon- 
B gaa 
s Lys. 
syn til 
gjores 
‘arve ; 
oder, 
yvenes 
Ejen- 





151 


dommeligheder ; den bestemmes ogsaa af de Bidrag, der mod- 
tages fra andre Landes Love. Hvormeget modtog Rom ikke 
fra Hellas! (Jfr. Jhering!). 1 Middelalderen paavirkede det ene 
Land det andet Lands Lovgivning. 1 den nyere Tid ere saa- 
danne Paavirkninger blevne endnu mere fremtredende. Code 
Napoleon har gjort varigere Erobringer end den napoleonske 
Orn; og Jurysystemet og de konstitutionelle Forfatninger! I 
Nultiden ‘finder man det saa naturligt, at det ene Land mod- 
tager Lovgivningsbidrag af de andre, at et nyt Lovforslag 
neppe kan forelegges, uden at man ledsager det med Op- 
lysninger om de tilsvarende Bestemmelser i andre Lande. — 
Det felles Kulturtrin og de Lovbidrag, der ideligt modtages fra 
Naboerne, har iEvropa skabt et Antal af Retsinstituter og Rets- 
setninger, som, om de end ikke ere fuldstendigt ens i de 
forskjellige Lande, dog ere nert beslegtede og konstituere en 
almindelig evropzisk Ret. At sigte disse Retsinstituter, at 
sondre det der sammenknytter os fra det der skiller os, er en 
Del af den komparative Jurisprudens’s Opgave. Men paa 
Sammenligningen felger noget Mere: man vil ikke blot theo- 
relisk systematisere og videnskabeligt paavise hvad der henger 
sammen i de forskjellige Landes Lovgivning, —~ man vil ogsaa 
praklisk codificere eller anvise Vejen til at skaffe de forskjellige 
Lande en ensartet Lovgivning; eller, som Prof. Cohn udtrykker 
det: «der Rechtsvergleichung folgt der Gedanke der Rechts- 
ausgleichung». Ganske vist dremme kun Idealister om at 
skabe en felles Lovbog for alle civiliserede Nationer, en fuld- 
stendig Verdenscodex; men selvy om Tanken herom overlades 
til dem, der dramme om en Verdensstat og et Verdenssprog, 
saa arbejde dog kyndige Jurister, prakliske Statsmend og selve 
de evropziske Regeringer for ad den folkeretlige Overenskomsts 
Vej alt fjerne uberettigede Modsetninger iLovgivningen. Store 
definitive Resultater haves vel endnu ikke; men der foreligger 
en Rekke af betydelige Forarbejder til Gjennemfoerelsen af en 
international ens Privatret. Om Retsassimilations - Bestrebel- 
serne eller i alt Fald om endel af dem er det, at Professor 
Cohns serdeles interessante Foredrag handler. 
Retsassimilations-Tanken treder os tidligst og sterkest i 








Mode paa Handelsrettens Omraade; Handelsretten har jo den 
mindst nationale Farve, har tvertimod en udpreget inter- 
nalional eller maaske endog analional Karakter. Prof. Cohn 
taler da ogsaa fortrinsvis om Bestrebelserne paa dette Om- 
raade. Han omtaler Leone Levis Forslag af 1850, giver ud- 
ferlige Oplysninger om Bestrebelserne for at ordne Jernbane- 
fragtretten ensartet (Christ og de Seigneux), Havarivesenet m. m. 
Bestrebelserne for at tilvejebringe en ensartelt Vexelret (den 
skandinaviske Vexelkommission) behandles derimod kun flygtigt, 
og andre Bestrebelser paa det handelsretlige Omraade nevnes 
kun ganske i Forbigaaende. Ogsaa Forsegene paa at tilveje- 
bringe en ensarlet international Privatret blive ved denne Lej- 
lighed kun flygtigt bererte. Men selv en ganske flygtig Be- 
rering heraf kan ikke andet end henlede Tanken paa det lerde 
Samfund, der har vist Assimilations-Bestrebelserne i Alminde- 
lighed og Forsegene paa at bane Vejen for en ensartet Privat- 
ret i Szrdeleshed en saa levende Interesse: «Institutet for 
international Rel.» 

Man maa beklage den foreliggende Bogs Kortfattethed og 
at den egenlig kun giver noget udforligere Oplysninger om 
Groshavari- og Jernbanefragtretspergsmaalet. Men man maa 
indreomme, at det, den giver er interessant, og vi kunne 
haabe, at den lille Bog vil bidrage til ~yderligere at styrke 
Interessen for Forsegene paa at bringe sterre Ensartethed til- 
veje i den evropeziske Lovgivning. 























fje 
Fr 
se! 


rel 
Ti 


vre 
af 
Kje 





o den 
inter- 
Cohn 
: Om- 
ir ud- 
ibane- 
m. m. 
t (den 
yeligt, 
evnes 
ilveje- 
e Lej- 
g Be- 
lerde 
ninde- 
Private 
et for 


ed og 
Pr om 
1 maa 
kunne 
styrke 
ed til- 














Amerika. 


Af Aleksis Petersen. 


I. 


Arbejderbevegelser i de Forenede Stater. 


En vis Misstemning har i de senere Aar udviklet sig 
imellem de to Verdensdele, som Atlanterhavet skiller ad. 
Amerika er vred paa Evropa, og Evropa er vred paa 
Amerika. 

Hvem berer Skylden for denne gjensidige Vrede? 
Dampen og Elektriciteten! 

Jernbanerne, Dampskibene, Telegrafen have bragt de 
fjerneste Lande i et noje, aandeligt og materielt Samkvem. 
Fra fjerne Lande faa vi de nyttigste Ideer og Opfindel- 
ser; — men de daarlige, for Exempel Socialismen, folge 
med. Fra fjerne Lande hente vi de fortrinligste Varer; 
— men de lokale Producenter jamre over den Konkur- 
rence, der rejser:sig imod dem. Saaledes have de bedste 
Ting deres Skyggesider. 

Evropa eller i alt Fald de evropeiske Landmend er 
vrede paa Amerika. Masser af amerikansk Korn, Skarer 
af amerikansk Kveg, enorme Kvantiteter af amerikansk 


Kjod, Smer, Ost osv. velte ud over Evropa. Det rige 
Nationalokonomisk Tidsskrift XIV. 11 





154 


Amerika med den uhyre udstrakte frugtbare, tildels endnu 
ganske jomfruelige Jord er ligeoverfor Evropa, der alle- 
rede saa sterkt har angrebet sine Ressourcer, en farlig 
Konkurrent. De amerikanske Landmend ere i Ferd med 


at kaste sig over det evropeiske Marked. De ameri- 
kanske Landmend ere udmerket udrustede, — og deres 
evropeziske Kolleger frygte, at Kampen, hvad Udfald den 
end vil faa, vil kreve sine Ofre. Hine ille lacryme. 

Denne Frygts Berettigelse onske vi en anden Gang 
at belyse. Forelebig sperge vi: Hvorfor er Amerika 
vred paa Evropa? 

Det er hverken det evropxiske Korn eller det evro- 
peiske Kveg, der fremkalder Amerikas Vrede og Frygt. 
Det er de evropeiske Socialdemokrater, der forstyrre 
Amerikas Ro. 

De herskende Klasser i Amerika paastaa, at den 
secialdemokratiske Bevegelse, der i de senere Aar har 
begyndt at ryste de Forenede Stater, for en stor Del er 
et Verk af indvandrede evropziske, navnlig tyske Social- 
demokrater. Bismarck har sendt socialistiske Agitatorer 
over Atlanterhavet, — og bliver han ved med det, turde 
det vere — skriver amerikanske Blade —, at de For- 
enede Stater tilsidst ville opfatte det som en casus belli! 
De Blade, der tale saaledes, bruge vel store Ord; men 
sikkert er det, at ogsaa Regeringen i Washington *ser 
med vrede Blik paa Evropa. Den har paalagt sine Kon- 
suler at indsende Beretninger om alle Arbejderforhold i 
Evropa.. Og paa Grundlag af disse Indberetninger, har 
den amerikanske Regering ladet udarbejde et Par Akt- 
stykker, hvormed Offenligheden nylig (d. v.s. i Avgust d. 
A.) er bleven bekjendt. Der gives her en Rekke af Op- 
lysninger, der skulle gjore det indlysende, at Amerika er 












Sa 
sa 
at 

he 
an 
sai 
pre 
for 
ros 









ndnu 
alle- 
farlig 
med 
meri- 
deres 
| den 
Pe. 
Gang 
rika 


evro- 


‘rygt. 
styrre 


, den 
r har 
Yel er 
ocial- 
atorer 
turde 
| For- 
belli! 
men 
n “ser 
Kon- 
hold i 


, har 


r Akt- 
ust d. 
af Op- 
‘ika er 











155 


et herligt Land, hvor Socialismen Intet har at gjore, 
medens den iEvropa kan vere fuldt berettiget: Arbejds- 
lonnen, hedder det, er langt hejere i de Forenede Stater 
end i Evropa; omvendt ere Priserne paa Livsforneden- 
heder langt lavere i de Forenede Stater end paa denne 
Side Atlanterhavet; navnlig i England og Tyskland, hvor- 
fra de mange: Socialdemokrater iser komme, ere For- 
holdene slemme. Kort sagt: der gives de mest ned- 
slaaende Oplysninger om Arbejderforholdene i den gamle 
Verden, — for at Forholdene i den ny Verden kunne 
tage sig saa meget bedre ud. — Med al den Statistik, 
der indeholdes i den amerikanske Regerings Aktstykker, 
skulle vi ikke trette Leserne. Det turde nemlig vere, 
at den er temmelig verdilos. Den steder i alt Fald an 
imod en af Hovedbetingelserne for, at en statistisk Under- 
segelse kan vekke Tillid. Den er ikke udarbejdet med 
Videnskabsmandens lidenskabslese Ro. Den er udar- 
bejdet i et bestemt politisk Ojemed. Den er bleven bragt 
tilvejeé, ikke for at der paa Grundlag af den kunde an- 
stilles en virkelig Sammenligning, men for at den kunde 
godtgjere Rigtigheden af en i Forvejen fastslaaet Set- 
ning. Det var Regeringen om at gjere at hevde den 
Setning: at Arbejderne i de Forenede Stater have det 
saa brillant, at der ikke er nogen Grund for dem til dér 
at befatte sig med socialdemokratiske Bevegelser. Rigtig- 
heden af denne @ priori opstillede Setning skulde de 
amerikanske Konsulers Statistik bevise; — men en paa 
saadanne Betingelser udarbejdet Statistik er af en hejst 
problematisk Verdi. Vi ville da i det Felgende, i Stedet 
for at lade os blende af den amerikanske Regerings 
rosenrede Fremstillinger, benytte et, som vi antagé, paa- 
lideligere Materiale. 





156 


«Lad Dem ikke trekke omkring af de saakaldte Av- 
toriteter som Kejseren af Brasilien! Gaa selv ind i Ar- 
bejderboligerne; se selv, hvorledes de Fleste lever i 
infame forpestede Huller, som man i Evropa ikke engang 
vilde indesperre Kveg i, og hvor Folk der som Fluer! 
Og hvilken Leje maa de ikke betale! Joder og Kristne 
bygger disse Pesthuler, og svelger af den fattige Ar- 
bejders Sved. Gaa en varm Nat ud i det tyske Kvarter 
i New-York, og se, hvorledes hele Gader ere opfyldte af 
Folk, der sover med deres Familier under aaben Himmel 
for at slippe for deres Boligers Helvede; for dyre Penge 
maa de sove paa den stinkende Gades haarde Stene! 
Det er en infam Svindel-Regering, der ikke beskytter 
Folket som i Evropa, men kun propper sig Lommerne 
fulde, og bilder det dumme Folk ind, at det er det, der 
regerer! Pressen er i Amerika ikke Andet end et offen- 
ligt Fruentimmer; den gjer de sterste Kraftanstrengelser 
for at skjelde de evropeiske Monarkier ud, — som om 
det ikke var langt verre i Amerika. Vi have en Besid- 
delsesadel, -—- den verste, der kan gives. Jeg kunde 
fylde flere Bind med Oplysninger om de vemmelige Til- 
stande i Amerika... .» 

Man undskylde det lidt kraftige Sprog! Det er en 
fattig tysk-amerikansk Arbejderske, der paa den Maade 
giver sit Hjerte Luft. Den, hun skriver til, er en tysk 
Nationalekonom, Hr. Arthur von Studnitz. 1ISomme- 
ren 1878, samtidigt med Udstillingen i Filadelfia, foretog 
han en Rejse i Nordamerikas Forenede Stater for at lere 
Arbejderforholdene der at kjende. Forfatterinden til det 
ovenciterede Brev ansaa det for hensigtsmessigt at give 
ham nogle gode Raad med paa Vejen. Og Raadene var 
da ikke spildte, forsaavidt Hr. v. Studnitz virkelig ikke lod 












a, mM — mee 









» Av- 
i Ar- 
ver i 
igang 
‘luer ! 
ristne 
» Ar- 
varter 
ite af 
mmel 
Penge 
tene ! 
kytter 
nerne 
t, der 
offen- 
gelser 
n om 
3esid- 
kunde 
e Til- 


er en 
Maade 
1 tysk 
mme- 
re tog 
| lere 
‘il det 
_ give 
1e var 
ce lod 











157 


sig «trekke omkring som Kejseren af Brasilien», men 
med megen Energi selv sogte at lere Arbejdernes Kaar 
at kjende. Rigtignok stemmer det Billede, han udkaster 
i sin i 1878 udkomne Bog om «Nordamerikanske Ar- 
bejderforhold»,*) ikke ganske med hin Arbejderskes kul- 
sorte Opfattelse; — men paa den anden Side ser han 
dog heller ikke Alt i et Rosenskjer. 

Man kjender de to Extremer: den ubetingede Lov- 
prisning, paa den ene Side, og den lige saa ubetingede 
Fordommelse, paa den anden Side, af Amerika og Alt 
hvad amerikansk er. 

Den ferste Opfattelse var tidligere meget yndet. 
Navnlig havde den udmerkede franske Forfatter Ed. 
Laboulaye virket for den. Han havde i sin under det 
pseudonyme Navn Lefevre udgivne Bog, «Paris en Ame- 
rique», foretaget en Fordeling af Godt og Ondt, hvor- 
efter alt det Gode faldt hinsides Atlanterhavet, og alt det 
Onde paa denne Side Oceanet. Fordelingen var neppe 
ganske retferdig; i alt Fald gik Lovprisningen af de 
amerikanske Tilstande over alle Grenser, selv om Kritiken 
af de evropxiske, specielt franske Tilstande neppe lod 
sig bestride. 

Saa kom Reaktionen. Gradvis arbejdede den sig op 
til sit Kulminationspunkt. [I 1876, da den amerikanske 
Republik fyldte hundrede Aar, fandt Hr. John H.Becker, 


*) Arthur v. Studnitz: Nordamerikanische Arbeiterverhaltnisse. Leip- 
zig, Duncker & Humblot, 1879. — I den forelebige Anmeldelse, 
som Tidsskriftet (XII, S. 375) bragte af dette Verk, udtalte vi, 
at vi maaske ved en senere Lejlighed vilde benytte nogle af de 
Oplysninger, det indeholder. Det er dette, vi nu gjere: det an- 
ferte Verk er netop Hovedkilden for en Del af den felgende 
Fremstilling. De forovrigt benyttede Kilder ville findes citerede 
paa de respektive Steder. 





158 


— en Tysker, der i sytten Aar havde levet i Nordamerika, 
— det passende at bringe Fedselsdagsbarnet en Gave. 
Gaven bestod i en tyk Bog om «den hundredaarige Repu- 
bliks»*) Meriter. Den bekjendte darwinistiske Kultur- 
historiker Friederich von Hellwald — der havde en 
privat Regning at afgjere med Amerikanerne — gayv For- 
fatteren og hans Bog Attest for « Zdruelighed», «Upartisk- 
hed», «iskold Ro» m. m. Baade Hr. Becker og Hr. von 
Hellwald var aabenbart bange for, at der i Anledning af 
Jubileet skulde blive sagt Amerika flere Behageligheder, 
end man har godt af at here. Som en lille Modvegt 
fremkom da den Becker’ske Bog. Hr. Becker vilde ikke 
have, at Amerikanerne skulde blive for forfengelige, og 
derfor fortalte han dem med sin «iskolde Ro» og 
«Upartiskhed», at Amerika er et Land, hvor det er blevet 
til en Umulighed for et erligt Menneske at komme frem, 
— hvor alt hederligt Arbejde i Almindelighed foragtes 
som Dumhed, — hvor Arbejdernes Kaar med hver Dag 
forverres i en Grad, som de civiliserede Lande ikke kunne 
gjere sig nogen Forestilling om, — hvor der udvikler 
sig et Proletariat, som vil afgive Horder af Hunner og 
Vandaler, der ville sdelegge al Kultur, — hvor al sand 
Dannelse foragtes, — hvor der afrettes en Ungdom, som 
anser det for Dumhed at erhverve sig Kundskaber, der 
ikke strax lade sig omsette i Mont, — hvor der gjennem- 
gaaende findes en frek Raahed, der kun slet tilslores af 
Pariser-Modernes Fernis. Paa adskillige hundrede Sider 
forteller Hr. B., hvorledes den rede Traad, der gaar 


*) John H. Becker: Die hundertjahrige Republik. Sociale u. polit. 
Zustande in d. Vereinigten Staaten Nordamerikas. Augsburg 
1876. — 2den Udgave 1879. 








La on en o.oo 


erika, 
Gave. 
Lepu- 
iitur- 
le en 
For- 
ttisk- 
. von 
ng af 
eder, 
lvegt 
ikke 
» OF 

0g 
levet 
rem, 
agtes 
Dag 
unne 
‘ikler 
r og 
sand 
som 
der 
iem- 
s af 
sider 
gaar 


polit. 
burg 











159 


gjennem hele det sociale Liv i Amerika, er flettet af 
Mened, Bestikkelighed, Pengejagt. Blandingen af for- 
skjellige Nationaliteter, Indstramningen af Vagabonder og 
Forbrydere fra Udlandet, Afsky for virkeligt Arbejde, liden- 
skabelig Spekulationslyst, en forkert Gjennemforelse af 
det saakaldte Lighedsprincip, uudholdelige Formueforhold, 
Foragt for al Pligtopfyldelse, — disse og lignende For- 
hold have skabt denne Alles Kamp mod Alle, denne 
Korruption, denne venale Retspleje, denne Udsugning af 
Arbejderne, hvorunder Amerika lider. 

Saaledes John H. Becker. Taler han Sandhed, ville 
sociale Bevegelser saamend vere forklarlige nok i Amerika. 
Men selv om vi slaar lidt af, kan der vel uden Vanske- 
lighed findes tilstrekkelige Motiver til sociale Bevegelser. 

Sandheden ligger i Midten, paastaar man. Imellem 
den Laboulaye’ske og den Becker-Hellwald’ske Opfattelse 
ligger den Studnitz’ske. Om de to ferste gjzlder det: 


ni cet exces d'honneur, ni cette indignité. 


Studnitz, derimod, skildrer med stor Adruelighed de 
virkelige Forhold. Af hans righoldige Oplysninger frem- 
gaar det nu visselig, at den amerikanske Arbejder i flere 
Henseender er bedre stillet end den evropeiske; — men 
i andre er hans Stilling langt fra at vere misundelses- 
verdig. Navnlig har Krisen af 1873 berert ham paa det 
Allerfoleligste. 

«Slette Tider» har i de sidste fem, sex Aar 
veret det stadige Omkved i Amerika. I enhver storre 
amerikansk By have i flere Aar talrige Skarer af arbejds- 
lose Arbejdere drevet om paa Gaderne. Men «Sulten 
kjender ingen Love»; «Armod og Sult ville forvandle Ar- 
bejderen til en Djevel»; «ikke blot paa mindre Gadeopleb 








160 


og Lignende men ligefrem paa Oprer maa vi vere be- 
lavede!»*) Saadanne Rester have siden 1873 ideligt lydt 
fra Amerika. Og vi vide jo, at. Profetierne om Opror til 
en vis Grad ere gaaede i Opfyldelse. 

I tidligere Tider havde lignende Aarsager avlet lign- 
ende Virkninger. Krisen i 1819 — for Exempel — gjorde 
i Filadelfia 20000 Personer bredlese. I New-York, Balti- 
more og andre store Byer gik det ligedan til. Industrien 
beskjeftigede i Pittsburg 1819 kun en Tredjedel af det 
Arbejdertal, den havde beskjeftiget et Par Aar for. Folket 
blev uroligt; Reverier og andre Forbrydelser tog til i en 
foruroligende Grad; paa Kongressen taltes der om, at 
Neden havde «forvandlet Folkets moralske Karakter». 
Men — der kom bedre Tider, og Forholdene rettede sig 
igjen. Saa kom en ny Krise, og hvad der var vundet, 
tabtes igjen — for i Lebet af nogle Aar at blive indhentet 
paany. En stadig Ebbe og Flod! Den store Krise af 
1857 gjorde uhyre Odeleggelser, — og alligevel blev 
Aaret 1860 det «mest glimrende», Amerikas Historie har 
at opvise. Men den strax derefter felgende Borgerkrig 
edelagde Alt. Og neppe havde man forvundet Krigens 
Saar, saa kom Krisen af 1873, under hvis Virkninger vi 
endnu vaande os.**) 

Saadanne Stromninger i det ekonomiske Liv og de 
saakaldte Arbejderbevegelser ere uadskillelige. 

Naar begyndte Arbejderbevegelserne i Amerika? 
Studnitz svarer, at «den nordamerikanske Arbejderbeveg- 
elses Oprindelse er at fore tilbage til dette Aarhundredes 
Begyndelse». I Virkeligheden kunde den vel feres endnu 





*) Becker 1. c. 
**) Sumner: History of American Currency. 1876. 








» be- 
lydt 
ar til 


lign- 
jorde 
jalti- 
trien 
det 
olket 
i en 
» at 
ler». 
| sig 
det, 
ntet 
e af 
blev 
har 
krig 
ens 
r vi 


de 


ka? 
eg 
des 
dnu 





161 


lengere tilbage. Rigtignok herer man ofte Udtalelser, 
der gaa ud paa, at Amerika forst i den allernyeste Tid 
har faaet en egenlig Arbejderbevegelse. Hvorledes er 
det at forstaa? Meningen maa vel vere, at Amerika 
ferst i den ‘nyeste Tid har faaet en Arbejderbevegelse, 
der er analog med den evropeiske. Og den Op- 
fattelse kan vere rigtig. At en saadan ikke allerede tid- 
ligere fremstod, ligger ligefrem deri, at Forholdet mellem 
Kapital og Arbejde i Amerika var et ganske andet end i 
Evropa. En egenlig Kapitalistklasse kjendtes tidligere saa 
godt som slet ikke i Amerika, medens Evropa havde et 
meget fortroligt Kjendskab hertil. Det var Arbejdere, der 
indvandrede til Amerika. Vel medbragte mange af dem 
Smaakapitaler; men disse tjente kun som Driftskapitaler, 
og de vare i det Hele saa beskedne, at de umulig kunde 
tjene som Grundkapitaler for industrielle Foretagender i 
stor engelsk Stil. Der indvandrede til Amerika en Ar- 
bejderklasse, og forst i den senere Tid har en Kapi- 
talistklasse begyndt at udvikle sig. Medens den indu- 
strielle Verden i England og nogle andre evropziske 
Stater allerede tidligere var spaltet i to modstaaende Lejre, 
der nedvendigvis maatte bekrige hverandre, er denne 
Spaltning ferst senere traadt frem i Amerika. Ja den 
Dag idag er Amerika, trods de Kapitaler der efterhaanden 
ere blevne opsamlede, endnu ikke noget kapitalrigt Land. 
Den hoje Rentefod, der i nogle af Amerikas Stater endog 
er det Dobbelte af, hvad den er i Vestevropa, staar 
ganske vist i Forbindelse med det Faktum, at Amerika 
ikke i samme Grad som Evropa er mettet med Kapital, 
ihvorvel den ikke er noget «Bevis» paa Kapitalfattigdom. 
Endnu den Dag idag er Modsetningen mellem Kapital og 
Arbejde ikke saa skarpt udpreget i Amerika som i Evropa- 








162 


Men den bliver med hver Dag skarpere. Kapitalistklassen 
udsondrer sig stedse mere fra Arbejderklassen. «Endnu 
i vore Dage rekruteres den af de arbejdende Samfunds- 
kredse. Det er imidlertid let at se, at den, efterhaanden 
som Rigdommene voxe, stedse mere skiller sig fra den 
evrige Befolkning. De amerikanske Jernbaner, der tid- 
ligere saa demokratisk kun havde én Klasse, have i den 
nyere Tid ved Indforelsen af de Pullman’ske Sove- og 
Salonvogne gjort det muligt for de. Rige at undgaa at 
komme til at sidde ved Siden af dem, der leve af legem- 
ligt Arbejde. Der findes allerede stolte Gader — Fifth 
Avenue i New-York —, hvor det ene pregtige Palads 
slutter sig til det andet. Der gives Badesteder — New 
Port! — hvor det vrimler med Livrétjenere. Der gives 
Samfundskredse, som i Exclusivitet ikke staa tilbage for 
evropeiske Cirkler. — — I Ny-Englands Stater er et 
demokratisk Forhold mellem Arbejdere og Arbejdsherrer 
neppe mere at spore. Ganske vist ligger Aarsagen hertil 
for en Del i de fra Moderlandet overleverede aristokratiske 
Traditioner; men for en stor Del ligger den ogsaa i Ud- 
viklingen af Fabrikindustrien, der ikke tillader Fabrikherren 
at staa paa lige Fod med Arbejderne. Kapitalens For- 
egelse og Fabrikindustriens Udvikling ere uheldige Varsler 
for Landets demokratiske Seder». 

Vi pegede paa Forholdet mellem Kapital og Arbejde, 
og dettes Udvikling i de senere Tider. Men det Faktum, 
at Arbejderbevegelserne, specielt de socialdemokratiske, 
efterhaanden have faat en ikke ringe Betydning i Amerika 
— Frihedens Land, den jomfruelige Jordbunds Land, de 
Undertryktes og Forfulgtes Tilflugtssted —, har man til- 
lige sogt at forklare ved en serlig Henvisning til Borger- 
krigen og dens sociale Folger. Borgerkrigen bragte 
















Uo 
fol 
et 
aff 
hai 
Fa 
led 
gjc 
0g 


kl 
Arl 
af 

en 
Go 
Oj 
sig 


tic 
kor 
for, 
am 
gar 
0g 

paa 
bej 
er 

enc 








assen 
indnu 
inds- 
inden 
. den 
> tid- 
| den 
- og 
ia at 
gem- 
Fifth 
alads 
New 
gives 
e for 
r et 
errer 
nertil 
tiske 


| Ud- 


rren 
For- 
rsler 


ejde, 
tum, 
iske, 
erika 
, de 

til- 
er- 
agte 





‘ 





163 


Uorden ind i hele den sociale Bygning; den skilte Be- 
folkningen ad i Kaster; den forvandlede Republiken til 
et Plutokrati; den forstyrrede det hele okonomiske System, 
affedte Beskyttelsesuvesenet, Spekulationsraseriet, alle- 
haande sociale og moralske Extravagancer, gjorde nogle 
Faa uhyre rige og styrtede Mange i Elendighed. Saa- 
ledes fik man Socialismen! Den har i de seneste Tider 
gjort rivende Fremskridt, — navnlig, paastaas der, ledet 
og inspireret af tyske Demagoger.*) 

Amerika treder i Evropas Spor: en Kapitalist- 
klasse, der vel vil suge den storst mulige Fordel af 
Arbejderverdenen men som forevrigt ikke vil vide noget 
af den at sige, udsondrer sig; — og ligeoverfor den staar 
en Arbejderklasse, der forlanger Andel i Kulturens 
Goder, bedre Kaar, Magt og Indflydelse, og som, i det 
Ojemed at give sine Fordringer mere Eftertryk, beflitter 
sig paa en stedse sterkere Organisation. 

Forst i den nyere Tid er Arbejdernes Organisa- 
tion i Nordamerika begyndt at blive noget mere fuld- 
kommen, og dette er vel ogsaa en Grund til, at man 
ferst i den nyere Tid har villet anerkjende-en nord- 
amerikansk Arbejderbevegelse. At den almindelige Or- 
ganisation, det almindelige Samarbejde har ladet meget 
og fremdeles lader adskilligt tilbage at onske, er maaske 
paafaldende, da Organisationens hejeste Form, Samar- 
bejdets hejeste Grad — Kommunismen — i Amerika 
er bleven praktisk gjennemfort efter en storre Maalestok 
end andetsteds. Over de nordamerikanske Stater findes 
der spredt allehaande sterre eller mindre kommunistiske 


*) German Socialism in America. North-American Review. April, 
1879. 








164 


Samfund. Nogle af dem skrive sig fra forrige Aarhundrede 
(Shakerne), andre fra dette Aarhundredes Begyndelse og 
Midte, og atter andre fra den allernyeste Tid. Nogle af 
dem (Ikarerne) ere af fransk Oprindelse, endel (Shakerne 
og Oneida-Perfektionisterne) af amerikansk, og ikke faa 
(Eben-Ezerne, Bethel-Kommunisterne, Aurora-Kommunist- 
erne m. fl.) af tysk Oprindelse. De fleste af dem leve 
overvejende af Agerbrug, enkelte (Oneida-Perfektionisterne) 
fortrinsvis af Fabrikvirksomhed. Enkelte (Ikarerne) ere 
nesten ganske religionslese; men i de fleste  spiller 
Religionen en Hovedrolle, omend under de mest forskjel- 
lige Former, snart meget strenge, snart mere elastiske. 
I nogle af Samfundene (Shakernes og Harmonisternes) er 
Colibat paabudt, i et enkelt (Ikarernes) er det forbudt, 
hos Separatisterne i Zoar og Inspirationisterne i Amana 
betragtes det som mere anbefalelsesverdigt end Agteskab, 
hos Bethel- og Aurora-Kommunisterne tillades det al- 
mindelige monogamiske Aigteskab, og hos Oneida-Per- 
fektionisterne hersker Pantagami eller Komplexgiftermaal. 
Nogle leve et fuldstendigt kommunistisk Liv, bo, arbejde, 
spise osv. i Fellesskab, medens andre kun have et mindre 
udviklet Ejendomsfellesskab. Nogle have-i deres oko- 
nomiske Trosbekjendelse sluttet sig til Robert Owen, 
andre til Fourier, atter andre have udarbejdet okonomiske 
Systemer paa egen Haand. De kommunistiske Samfund 
ligne altsaa ikke hverandre; de fremvise tvertimod store 
Forskjelligheder i alle Retninger; — men alle ere de 
Exempler paa en potenseret Organisation. En Mengde 
Arbejdere — thi de omtalte Samfund sege for den alt- 
overvejende Del deres Medlemmer i Arbejderklassen — 
en Mengde Arbejdere have i Amerika sogt at realisere 
deres ekonomiske, politiske og sociale Onsker ved Hjelp 








af 
ud 
fal 
til 


Ve 
til 

lol 
on 
ne 
nil 
dis 
til 

bet 
Ste 
bej 


me 
he 


drede 
se og 
fle af 
kerne 
e faa 
inist- 
leve 
terne) 
) ere 
spiller 
skjel- 
tiske. 
*s) er 
‘budt, 
mana 
skab, 
t al- 
-Per- 
maal. 
ejde, 
indre 
oko- 
wen, 
niske 
ifund 
store 
e de 
ngde 
- alt- 
i ae 
lisere 
Ajzelp 





165 


af Organisationsformer, der ere i den hojeste Grad 
udpregede. Og derfor er det saa meget mere paa- 
faldende, at Samarbejdets lavere Former — i alt Fald 
tildels — ere mindre udviklede i Amerika end i Evropa.*) 

I Evropa har man segt at organisere Arbejderbe- 
vegelsen dels ved nu og da at sammenkalde Arbejderne 
til sterre eller mindre, internationale, nationale eller rent 
lokale Sammenkomster (Kongresser), hvor der raadslaas 
om Arbejdernes Anliggender, — dels ved at skabe perma- 
nente Organer, hvis Opgave det er i forskjellige Ret- 
ninger at lede Bevegelsen. Ogsaa Amerika har fulgt 
disse Veje; men: Amerika staar, i alt Fald med Hensyn 
til et af de vigtigste permanente Organer, Fagforeningerne, 
betydeligt tilbage for de videst fremskredne evropxiske 
Stater. Hvad Pressen angaar, er dens Forhold til Ar- 
bejderbevegelsen i Amerika et andet end i Evropa. 

Den egenlige Arbejderpresse er i Amerika ikke 
meget omfattende: Tallet paa de Aviser, der udelukkende 
hellige sig Arbejderbevegelsen, er hejst varierende, men 
er gjennemgaaende forholdsvis ikke stort; i flere evro- 
pwiske Lande (navnlig Tyskland, fer Socialistloven!) er 
det langt betydeligere. Dette kunde maaske forbavse, 
iser naar man véd, at den amerikanske Arbejder netop 
i ualmindelig Grad ynder Avislesning. Men Fenomenet 
forklares derved, at den ovrige Presse er saa overorden- 
lig righoldig, og at denne Presse i et ganske andet Om- 
fang end den evropwiske tager sig af Arbejderspergs- 
maalene. . Den amerikanske Presse er, som f. Ex. Fr. v. 


*) Om de kommunistiske Samfund i Amerika se mine to Artikler: 
«Amerikansk Socialisme», Nationalokonomisk Tidsskrift HI, 397 
og «Kommunistiske Samfund i Nordamerikas Forenede Stater», 
Nationalok. Tidsskr. V, 318. 








166 


Hellwald oplyser, voxet med en rivende Fart, og der 
findes nu ikke noget Land, hvor der udkommer blot til- 
nermelsesvis saa mange Aviser som i de Forenede Stater. 
I Aaret 1671 skrey Guverneren for den. forste engelske 
Koloni i Amerika Felgende: «Gud vere lovet! vi have 
hos os hverken nogen Friskole eller noget Trykkeri, og 
jeg haaber, at ingen af Delene vil existere her om 
hundrede Aar, thi Undervisningen har bragt Kjetteri, 
Sekter og Ulydighed til Verden, og Bogtrykkerkunsten 
har forverret alle disse Onder og desuden aviet Angreb 
paa Regeringen!» Onsket gik ikke i Opfyldelse; thi 
allerede i 1704 stiftede John Campbell, Postmester i 
Boston, Bladet «Boston News-Letter», og d. 21. Debr. 
1719 udkom det forste Nummer af «Boston Gazette», og 
Dagen derefter saa i Filadelfia det forste Nummer af 
«American weekly Mercury» Lyset, medens Benjamin 
Franklin ti Aar senere skaffede Pennsylvania dets ferste 
Blad. 11740 fandtes der i Amerika 14 Aviser, og i 1775 37. 
Efter Uafhengighedens Opnaaelse steg Tallet paa Blade 
stedse hurtigere: i Aaret 1800 taltes 200, 1810 359, 
1823 600, 1840 1631, 1850 2800, 1858 3754 og nu over 
4000 Blade (hvoraf et halyt tusinde udkommer daglig). 
De store evropeiske Lande have ikke et blot tilnermel- 
sesvis saa stort Antal Blade, og dog trykkes de ameri- 
kanske Blade -gjennemgaaende i langt sterre Oplag end 
de evropxiske.*) — Denne megtige Presse viser nu de 
arbejdende Klassers Interesser en ganske anderledes stor 
Opmerksomhed end den, man finder i den evropeiske 


*) Hellwalds Indledn. til Beckers anf. Skr. Jfr. sammesteds flere 
hejst karakteristiske Exempler paa de amerikanske Blades vid- 
underlige Foretagelsesaand. 












lig 
Or 
fin 
Af 


tie 
ski 
det 


ops 
hoi 


eni 
a N 









g der 
ot til- 
stater. 
gelske 
have 
i, og 
r om 
etteri, 
insten 
\ngreb 
e; thi 
ster i 
Debr. 
e», og 
rer af 
ajamin 
forste 
75 37. 
Blade 
) 359, 
u over 
laglig). 
ermel- 
ameri- 
g end 
nu de 
s stor 
peiske 


ds flere 
les vid- 











167 


“om 


Presse. Rent exempelvis nevner Studnitz det i New-York 
udkommende «Irish World», som hver Uge har en 3—4 
Spalter om Arbejdernes Stilling. I de danske Hoved- 
blade finder man en ugenlig «Handelstidende», en «Land- 
brugstidende» , en «Fiskeritidende», en «Sefartstidende» 
osv., — men en «Arbejdertidende» fattes, og dog kunde 
en saadan maaske ikke blot vere fordelagtig for selve 
Bladet, men ogsaa. gjore den socialdemokratiske Presse 
mindre nedvendig. Det have de praktiske Nordameri- 
kanere forstaaet, og derfor kan man i flere af deres Blade, 
som forevrigt ikke staa i noget serligt Forhold til Ar- 
bejderverdenen, finde jevnlige, periodiske Oversigter over 
Arbejdsmarkedet, Meddelelser om Lonningsforholdene i 
de vigtigere Industrigrene i forskjellige Egne af Landet, 
Korrespondancer: fra Landets forskjellige industrielle Cen- 
trer, Artikler om specielle Arbejdersporgsmaal osv. osv. 
Naar den almindelige Presse stiller sig paa denne Maade 
ligeoverfor Arbejderinteresserne, blive talrige exclusive 
Organer for dem vel ikke saa nedvendige. Naturligvis 
findes der saadanne, omend i et mere beskedent Tal. 
Af socialistiske Blade anforer Studnitz 4 engelske, 
11 tyske og 1 behmisk. . : 

Flere af disse Arbejderblade staa i bestemte Par- 
tiers, Foreningers, Forbunds etc. Tjeneste. Vi 
skulle nevne nogle af de vigtigere af de Associationer, 
der i Nordamerika lede Arbejderbevegelsen. 

Et af de forste Forlangender, Arbejderne i Amerika 
opstillede, led paa:. Arbejdstidens Forkortelse. Derfor 
here ogsaa Foreningerne til Arbejdstidens Forkortelse, de 
saakaldte «Eight Hours Leagues» blandt de eldre For- 
eninger. Hertil sluttede sig en Rekke andre, saaledes: 
«New England Labor Reform League», «Society of Equity 





168 


and Justice», «Industrial Order of the People», «Massa- 
chusetts State Labor Union», «The Amalgamated Ten 
Hours Association», «The Labor Reform Institute» osv. osv. 
Dertil kommer alle de Foreninger, der sege at virke for 
Arbejdernes Interesser i en vis bestemt Industribranche. 
Endelig maa fremheves det store amerikanske «Work- 
ingmen’s Party», der seger at samle alle socialistisk 
sindede Arbejdere under en felles Ledelse, omtrent saa- 
ledes som det tyske Socialdemokrati. Dette «Arbejder- 
parti» der kun er et Par Aar gammelt, afgiver eller seger 
at afgive den Ramme, indenfor hvilken de mere specielle 
(socialistiske) Foreningers Medlemmer ville finde deres 
Plads. Det er, saa at sige, Organisationens Afslutning, 
og vil derfor ferst blive omtalt, efter at vi have betragtet 
nogle af de mere specielle Associationer. 

Blandt disse indtage Fagforeningerne den mest 
fremragende Plads. Dette gjelder ogsaa om Amerika, 
uagtet de amerikanske Fagforeninger baade med Hensyn 
til Medlemstal, opsamlet Kapital og Organisation staa 
langt tilbage for flere af deres evropziske Kolleger (navn- 
lig de engelske trades’unions). Men omend Fagforenings- 
vesenet i Amerika fremdeles maa siges at vere i sin 
Barndom, anslaas dog Tallet paa de amerikanske Fag- 
foreninger til mindst 1500, og der er vel ikke en eneste 
nogenlunde vigtig Industrigren, der ikke er representeret 
af en eller flere Foreninger. Nogle af dem ere blot 
«nationale» d.v.s. omfatte kun en enkelt Stat; andre ere 
«internationale» d.v.s. omfatte hele Unionen plus Canada. 
«De ser», skriver W. J. Jessup, en af de forste Avtoriteter 
med Hensyn til det amerikanske Fagforeningsvesen, til 
Chefen for Massachusetts’ Arbejdsbureau, «De ser, at 
vore Fagforeninger virke for at annektere Canada, og 












Ve 
sel 
Gr 
Fo 
de! 
Ka 










Mlassa- 
1 Ten 
V. OSV. 
‘ke for 
anche. 
Work- 
alistisk 
it saa- 
yejder- 
' seger 
ecielle 

deres 
utning, 
tragtet 


1 mest 
nerika, 
Hensyn 
n staa 
(navn- 
snings- 
» i sin 
e Fag- 
eneste 
enteret 
e blot 
Ire ere 
vanada. 
oriteter 
en, til 


ser, at 
la, og 











169 


dette Lands Annexion er ogsaa kun et Tidsspergsmaal.» 
— Exempelvis kan som en af de sterste og bedst or- 
ganiserede Fagforeninger nevnes «the Knights of St. 
Crispin», Skomagernes Fagforening. Foreningen er op- 
kaldt efter Martyrerne St. Crispin og St. Crispinian, der 
i Midten af det 3dje Aarhundrede nedsatte sig i Soissons, 
hvor de ved Siden af at virke for Evangeliets Udbredelse, 
drev Skomagernaring. Et af de eldste Skomagerforbund, 
om hvilket der haves Efterretninger, stiftedes i 1642 af 
Michael Buch; allerede dette Forbund forte St. Crispins 
Navn. Den nevnte amerikanske Fagforening teller alene 
i en af de Forenede Stater, Massachusetts (der ganske 
vist er et Hovedsede for Skofabrikationen) ikke mindre 
end 120 Loger. I Spidsen for disse Loger staar «the 
Grand Lodge»; og over alle Logerne i alle de Forenede 
Stater staar «the General Grand Lodge». Hvad Foren- 
ingen tilstreber, fremgaar af det Forord, hvormed Ved- 
tegterne indledes: «Denne Forenings Formaal bestaar 


‘deri, at frelse vor Industri fra den Tilstand, hvori den 


er sunken ned, og at heve den til en agtet Stilling i 
Samfundet. Vi ere berettigde hertil, og vi ville sege at 
beskytte os mod yderligere Indgreb af Kapitalisterne i 
vore Rettigheder. Enighed gjor sterk! En national Or- 
ganisation, der optager enhver Skomager i de Forenede 
Stater i sig, kan alene give os Haab om, at vi kunne 
verge os mod Kapitalisterne. Fra Aar til Aar centrali- 
seres Kapitalen stedse mere paa faa Hender, og i samme 
Grad voxer Kapitalens Magt og de arbejdende Klassers 
Forarming. Intet Land paa Jorden egner sig bedre end 
dette for Arbejdernes Association, men om faa Aar, naar 
Kapitalisterne her, ligesom i Evropa, skaffe sig Monopoler, 


vil dette ikke mere vere Tilfeldet.» Om Foreningens 
Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV. 12 








170 


gode Resultater i flere Retninger foreligger der en Rekke 
af Udtalelser. Foreningen har ogsaa en speciel kvindelig 
Afdeling, kaldet «The National Lodge of the Daughters 
of St. Crispin». Overhovedet existerer der ikke faa 
kvindelige Fagforeninger. — Setterne og Bogtrykkerne 
skrive i Indledningen til deres Forenings Vedtegter: «At 
Rigdom betyder Magt, er en Setning, som Ingen, der 
maa arbejde for sit daglige Bred, vil betvivle. Ogsaa 
beviser Erfaringen, at Besidderne af Rigdom have be- 
nyttet denne til at undertrykke Arbejderne. Under Sam- 
fundets nuverende Organisation ere Arbejderne, naar de 
staa alene, magteslese og kunne ustraffet undertrykkes 
af deres rigere Medmennesker; ere de derimod forbundne, 
gives der ingen Magt, som de ikke kunde modstaa. Over- 
beviste om denne Anskuelses Sandhed, have Bogtrykkerne 
og Setterne i Filadelfia besluttet at forbinde sig for at 
skaffe sig en passende Len for deres Arbejde, — Noget 
de Enkeltes Bestrebelser hidtil ikke have kunnet opnaa. 
For at fremme vore Interesser, vor Moral og Dannelse, 
for at give vore Onsker Eftertryk, og for at danne en 
Kjerne, hvorom vi kunne samle os, have vi stiftet denne 
Forening. Enighed gjor sterk!» — I Indledningen til 
Smedefagforeningens Statuter hedder det: «.... paa 
Grund af Kapitalisternes Uafhengighed og Magt, den 
Understottelse Lovgivningen yder dem, og selve Arbejd- 
ernes Forsommelighed tilegne Kapitalisterne sig en sterre 
Del af Livets Nydelser end der tilkommer dem, medens 
Arbejderne i en tilsvarende Grad trykkes ned, uagtet 
Produktionen byder tilstrekkelige Midler til at forsyne 
begge Parter rigeligt med Livets Behageligheder. Derfor 
have Smedene besluttet Dannelsen af «de nordamerikanske 
Smedes internationale Fagforeninger.»» — Ikke blidere 









ble 
Arl 
Vi 
bej 
Til 
ven 
Ind 
bin 
tere 
fore 
soci 


f en) 


Opn 
for 
enin 
falge 
hooc 








ekke 
idelig 
hters 
» faa 
kerne 
: wAt 
, der 
Igsaa 
. be- 
Sam- 
ar de 
ykkes 
ndne, 
Over- 
kerne 
or at 
Noget 
pnaa. 
nelse, 
ne en 
Jenne 
en til 
. paa 

den 
bejd- 
sterre 
edens 
lagtet 


rsyne 
verfor 
anske 
lidere 











171 





tale Spinderne: «Da en fundamental Forandring af vore 
nationale og industrielle Forhold aabenbart vil indtrede, 
og da det paa Konkurrencen grundede Samfund maa for- 
vandles til et Samfund, der hviler paa Principet: en 
ordenlig Len for vort Arbejde, — saa maa Arbejderne 
beskyttes mod den falske Lere, at Lonnedsettelser bringe 
Liv i Forretningen. Medens de arbejdende Klasser, der 
preducere al Rigdom, ere henviste til en hojst kummer- 
lig Tilverelse, opsamle deres Arbejdsgivere daglig uhyre 
Rigdomme, indtil Kapitalen endelig koncentreres i nogle 
faa Individers Hender, og med frygtelig Magt vil blive 
benyttet til at gjere Arbejdernes Stilling endnu slettere. 
Arbejdet kan ikke indtage den anselige Plads, der til- 
kommer det, for Forholdet mellem Kapital og Arbejde er 
blevet et bedre, og for Arbejdsgiveren indrommer sine 
Arbejdere en retferdig Andel af deres Arbejdes Udbytte: 
Vi onske derfor: en anstendig Len, Indforelsen af Ar- 
bejdsvoldgiftsretter for at forebygge Arbejdsstandsninger, 
Tilvejebringelse ved Hjzlp af alle hederlige Midler af et 
venskabeligt Forhold mellem Arbejdsgivere og Arbejdere, 
Indskrenkning af Arbejdstiden, og Stiftelsen af en For- 
bindelse, der skal have til Formaal at beskytte vore In- 
teresser og heve vor Klasse.» — En stor Mengde Fag- 
foreninger udtrykke sig i en lignende, halvt eller helt 
socialdemokratisk Tonart; andre beflitte sig derimod paa 


, en moderat og beskeden Optraden. — Men langt storre 


Opmerksomhed end alle de andre har dog Lokomotiv- 
forernes Fagforening tildraget sig. Denne For- 
ening stiftedes i 1863 i Detroit (Michigan), og fik det 
felgende Aar Navnet «Grand International Division Brother- 
hood of Locomotive Engineers», medens den nu sed- 


vanlig kaldes «International Union of Locomotive En- 
12* 













172 


gineers». Foreningens Motto er: «A‘druelighed, Sandhed, 
Retferdighed og Sedelighed»; den forer ogsaa Valg- 
sproget: «Hvad I ville, at Folk skulle gjore imod Eder, 
det gjore | imod dem. Dette er Lovens Opfyldelse.» 
I Januar 1866 begyndte Foreningen Udgivelsen af et 
Maanedsskrift, der udelukkende helliger sig Lokomotiv- 
ferernes Interesser og for Tiden trykkes i et Oplag af 
13000 Exemplarer. Med Foreningen er desuden for- 
bunden en Forsikringskasse, der udbetaler de Forsikredes 
Enker eller Arvinger Summer paa indtil 3000 Doll., og 
som hidtil har udbetalt c. 1 Million Doll. foruden endel 
midlertidige Understettelser. Ifelge Foreningens Ved- 
tegter maa man for at blive Medlem vere fyldt 21 Aar, 
kunne lese og skrive, og have veret Lokomotivforer i 
mindst et Aar. Enhver Indtredende forpligter sig til en 
Opfersel, der kan skaffe ham hans Arbejdsherres Tillid 
og Agtelse. Beskadiger et Medlem med Vilje sin Ar- 
bejdsherres Ejendom, gjer han sig skyldig i Bedrageri, 
selger han spirituese Drikke, — bliver han udstedt af 
Foreningen. «Vi have,» beretter Hr. P. M. Arthur, For- 
eningens Formand, «vi have bragt de Faldne paa Fode 
igjen; vi have forbedret Drukkenboltene, og vi have skaffet 
baade Publikum og Jernbaneselskaberne mere paalidelige 
og mere duelige Lokomotivforere, end der tidligere havdes.» 
Forevrigt er ifelge Statuterne ethvert Medlem forpligtet til 


at opbyde- alle sine Krefter for selvstendigt at bilegge | 


event. Interessestridigheder med Arbejdsgiveren. Lykkes 
det ham ikke, skal han henvende sig til Foreningens 
«Grand Chief», der af al Magt skal strebe efter at fore- 


bygge et Brud mellem de stridende Parter. Er ogsaa 


denne Megling resultatlos, overgives Sagen til et Udvalg 
paa 13 Medlemmer. Udtaler dette sig med en Majoritet 












af 

rel 
St 
he! 
Ud 
ski 
er 

byt 
Ne 


eni 
saa 
fun 
bed 
gan 
ska 
saa 
rep 
Vor 
den 
Syn 


fore 
det 

Stril 
erne 
hvoi 
Det 
af e 
og | 
Pen: 
187: 





dhed, 


Valg- . 


Eder, 
else.» 
af et 
10tiv- 
ig af 
for- 
redes 
, 0g 
endel 
Ved- 
Aar, 
rer i 
til en 
Tillid 
» Ar- 
ageri, 
ydt af 
For- 
Fode 
kaffet 
lelige 
des.» 
et til 


egge | 


ykkes 
gens 
fore- 


ogsaa 


dvalg 
oritet 





173 


af ?/s af alle Stemmer for, at Arbejdsstandsning er be- 
rettiget, underrettes Vedkommende derom. Og _ bliver 
Striken under disse Omstendigheder til Virkelighed, staar 
hele Foreningen bag de Strikende, og det almindelige 
Udvalg bestemmer, hvor stor Understettelse de Strikende 
skulle modtage. «Vi newre den Anskuelse, at vor Politik 
er berettiget og fornuftig; den har i de sidste 3 Aar fore- 
bygget Striker paa ikke mindre end 13 Linjer. Havde 
New Jersey-, Grand Trunk-, Boston- og Maine-, Filadelfia- 
og Reading-Banernes Embedsmend anerkjendt vor For- 
ening og vist samme Sindelag mod os som vi mod dem, 
saa vilde de sidste Striker paa disse Baner aldrig have 
fundet Sted. .... Det er taabeligt, om en Jernbaneem- 
bedsmand vilde haabe, at han kunde edelegge vor Or- 
ganisation. I fjorten Aar have vi modstaaet Jernbanesel- 
skabernes Angreb. Vort Medlemstal tager bestandigt til, 
saa at vi nu i 192 Filialer have 14000 Medlemmer. Disse 
representere */10 af Landets bedste Lokomotivforere. 
Vore Forsamlinger aabnes med Bon; paa Alteret ligger 
den opslagne Bibel, som vi anerkjende som vor Forenings 
Symbol, og paa hvilken vor Forfatning hviler.» 

Se, heraf vil det fremgaa, at omend de fleste af Fag- 
foreningerne ere helt eller halvt socialistiske, saa vilde 
det dog vere en Misforstaaelse at betragte dem som 
Strikeforeninger. De sege tvertimod at forebygge Strik- 
erne! Men et andet Spergsmaal er det jo rigtignok, 
hvorvidt de have haft Held med sig i den Henseende. 
Det kan nu ikke negtes, at Amerika har veret hjemsegt 
af et meget betydeligt Antal Arbejdsstandsninger, Striker 
og Lock-outs, af hvilke flere (saaledes den store Strike i 
Pennsylvanias Kulegne 1871, og New-Yorker-Striken af 
1872, da 90000 Arbejdere forlangte kortere Arbejdstid) 








174 


ikke staa tilbage for de storste evropa#iske. lle stilles 
de dog i Skygge af det store Jernbaneopror i 
1877. Hovedskuepladsen herfor var Baltimore-Ohio-Banen, 
en af de sterste Baner i de ostlige Stater. Den strekker 
sig fra Baltimore i Maryland til Wheeling i Vestvirginia 
og derfra til Pittsburg, den pennsylvaniske Jernindusiris 
Midtpunkt. Linjen forgrener sig ogsaa til Washington, 
New-York og Chicago. Tallet paa Sidebaner til den er 
meget stort. Den staar desuden i Forbindelse med Seerne 
og det hele Kanalsystem. Det er altsaa klart, at en 
Standsning af Trafiken paa denne Bane maa vere serligt 
farlig for hele Kommunikationsvesenet i de oestlige Stater. 
Den nermeste Anledning til Nedleggelsen af Arbejdet 
var den af Direktionen for Ballimore-Ohio-Banen under 
9. Juli 1877 offenliggjorte Beslutning, at nedsette al Ar- 
bejdslon med 10 pCt. (m. Undt. af Daglon paa under 
1 Dollar). Da Arbejdernes Stilling allerede i Forvejen var 
kummerlig nok — thi Jernbanernes indbyrdes Konkur- 
rence, Jernbanekrigen, de urimeligt billige Tarifer, og 
den hele uforsvarlige Administration havde gjort et sterkt 
Kniberi paa Arbejdslon nedvendig — maatte en saadan 
Forholdsregel foles som et haardt Slag. Den Resignation, 
hvormed Arbejderne i det. forste Ojeblik syntes at ville 
finde sig heri, var kun aldeles tilsyneladende, Faa Dage 
efter bred Striken les. Signalet blev givet af Fyrbederne 
i Martinsburg, d. 16. Juli 1877. Martinsburg (Vest-Vir- 
ginia) er en Endestation, hvor Jernbanefunktionererne 
vexle og ofte maa overnatte. Derved paaferes der dem 
Udgifter, der ikke erstattes dem, og dette bidrog end 
yderligere til at forage deres Forbitrelse. De Strikende 
tillod ikke Andre at indtage deres Plads, og de standsede 
saaledes Godstrafiken, men ogsaa kun den; ved at skaane 









ku 


Fr 
Ar 


ler 
om 
sig 
Eft 
yde 


Cui 
Vol 


Ber 
ble 
Fle! 
riet 
ten 
sig 

Jerr 
Ode 
brag 








tilles 
or i 
anen, 
ekker 
ginia 
istris 
gton, 
om er 
yerne 
t en 
erligt 
tater. 
ejdet 
inder 
| Ar- 
inder 
n var 
akur- 
» 98 
teerkt 
adan 
ition, 
ville 
Dage 
derne 
-Vir- 
rerne 
dem 
end 


cende 
lsede 
caane 








175 


Persontrafiken vilde de legge for Dagen, at det kun var 
Jernbaneselskabet, ikke Publikum, de vilde bekempe, og 
de bestrebte sig ojensynlig paa at vinde Publikums 
Sympathi, — en Bestrebelse, der ogsaa tildels lykkedes. 
Striken antog imidlertid snart en tumultuarisk Karakter, 
og Jernbaneselskabet anraabte Statsavtoriteterne om mili- 
ter Beskyttelse. Men nu forbandt Peblen sig med Jern- 
banearbejderne, og den lille Troppestyrke, Vest-Virginia 
kunde raade over, blev slaaet tilbage. Snart ankom der 
imidiertid Forbundstropper, under Kommando af General 
French, og d. 19. Juli lykkedes det at faa de strikende 
Arbejdere erstattede af andre, og Trafiken begyndte igjen 
i Martinsburg. Det Haab, der derved vaktes, blev imid- 
lertid allerede den neste Dag gjort til Skamme: Rygtet 
om Urolighederne i Martinsburg havde hurtigt udbredt 
sig over hele Unionen og fremkaldte paa flere Steder 
Efterligninger; navnlig antog Bevegelsen i Baltimore en 
yderst alvorlig Karakter. Her stod man nemlig d. 20. Juli 
i Begreb med at afsende to Infanteri-Regimenter til 
Cumberland Station, hvor de Strikende havde truet med 
Vold. Disse Tropper sammenkaldtes ved Allarmklokken 
i Raadhuset; men Klokken bragte ogsaa Peblen paa 
Benene. Nogle Banditter fornermede Tropperne; disse 
blev forbitrede og gjorde, uden Befaling, Ild paa Poblen. 
Flere Personer saaredes og drebtes. Derved steg Rase- 
riet til sit Hejdepunkt: paa Cambden Station i Baltimore 
tendte Peblen (ikke de strikende Arbejdere, thi disse trak 
sig mere og mere tilbage fra den hele Bevegelse) lid paa 
Jernbanevognene, rev Skinnerne op, og gjorde allehaande 
Odeleggelser, indtil en Politistyrke paa 400 Mand endelig 
bragte en vis Ro tilveje. Men Revolten i Maryland blev 
saa meget farligere, fordi Jernbanestriken gjorde 6—8000 












176 


Kularbejdere i Omegnen arbejdslese. Hertil sluttede der 


sig endel strikende Sefolk. Fra Baltimore udbredte Be- 
vegelsen sig nord-, syd- og vestpaa. En Proklamation 
fra President Hayes gjorde ikke meget Indtryk; over 
mange Forbundstropper raadede han ikke i Ojeblikket. 
Vel lykkedes det paa nogle Steder at gjenoprette Ordenen ; 
men i Pittsburg, — en Industristad paa over 100 000 Indb., 
der som et Knudepunkt for flere Jernbanelinjer- havde 
en serlig strategisk Betydning — led Tropperne et Neder- 
lag (d. 22. Juli). Oprorerne satte sig i Besiddelse af 
Staden, plyndrede Vaabenbutiker og andre Butiker, satte 
125 Lokomotiver, over 1000 Jernbanevogne og en hel 
Station i Brand, kastede Brandfakler ind i Korn- og 
Petroleumsmagasiner, evede, kort sagt, et sandt Redsels- 
herredamme. Af lang Varighed blev dette dog ikke: vel 
havde Tropperne vist sig magteslose, men paa egen Haand 
lykkedes det Borgerne at faa Bugt med de sejrs- og 
brendevinsberuste Oprorere. I Reading kom det endnu 
d. 23. Juli og i Chicago d. 26. Juli til hejst farlige Optrin. 
Elleve Stater, Vest-Virginia, Maryland, Pennsylvania, New 
Jersey, New-York, Indiana, Ohio, Illinois, Michigan, Jowa 
og Missouri hjemsegtes af Opreret. Ved Udgangen af 
Juli var Ordenen i det Vesenlige gjenoprettet, men forst 
d. 4. Avgust var Jernbanetrafiken fuldstendigt retableret. 
At det dog lykkedes forholdsvis. hurtigt at gjenoprette 
Ordenen skyldtes ikke blot Militerets Bestrebelser, men 
ogsaa og navnlig de Indremmelser, forskjellige Selskaber 
gjorde deres Arbejdere. Baltimore-Ohio-Banen tilbed 
atter at give de strikende Arbejdere Beskeftigelse omend 
til nedsat Len. Da de Strikende ingen Brug gjorde af 
dette Forsoningsforslag, antog Selskabet, understottet af 
Militeret, andre Arbejdere, hvoraf mange bed sig til, og 









Tr 
lec 
val 
Ife 
hu 
sa 
liv 
me 
Vo; 
Vai 
rep 
vel 
de 
den 
Syv 
kon 


Her 
for 

nev 
rere 
derv 
moti 
den 

tivfo 
nogeé 
Loke 
Lokc 
saa | 
endo 








der 


Be- 
ition 
over 
kket. 
nen ; 
1db., 
avde 
der- 
e af 
satte 
hel 
. 0g 
sels- 
: vel 
aand 
. og 
dnu 
trin. 
New 
jowa 
n af 
forst 
eret. 
rette 
men 
aber 
lbed 
end 
e af 
t af 











177 


Trafiken kom saaledes atter i Gang. Krigen endte saa- 
ledes med Arbejdernes Nederlag. Men for Jernbanerne 
vare Tabene uhyre, — hvor store, lader sig ikke beregne. 
Ifelge meget ufuldstendige Beretninger bedede omtrent 
hundrede Mennesker med Livet, medens flere hundrede 
saaredes ; rimeligt er det imidlertid, at Tabet af Menneske- 
liv var endnu betydeligere. Verditabet angives paa de 
mest forskjellige Maader; sikkert er det, at de odelagte 
Vogne, Maskiner og andet Jernbanemateriel, Bygninger, 
Varer osv.iForening med Tab af Arbejdsfortjeneste m. m. 
representere et betydeligt Antal Millioner Dollars. Allige- 
vel ere Jernbaneselskaberne ikke saa meget at beklage: 
de forstode, at lade Kommunerne og Staterne erstatte 
dem de lidte Tab, i alt Fald tildels. Det blev altsaa til 
Syvende og sidst Arbejderne og — Skatteyderne, der 
kom til at betale Historien! 

Men den ovenfor omtalte Lokomotivforer-Fagforening 
— hvad Rolle spillede den ved dette «Jernbaneopror»? 
Herom ere Meningerne meget delte. De, der tage Parti 
for Jernbaneselskaberne, have gjort gjeldende, at den 
nevnte Fagforening, dels ligefrem har understettet Op- 
rererne med Penge, dels paa anden Maade, — navnlig 
derved at dens Medlemmer negtede at fere noget Loko- 
motiv, — have bidraget til Oprerets Omsiggriben. Fra 
den modstaaende Side hevdes det imidlertid, at Lokomo- 
tivfererne ikke uden Fare for deres eget Liv kunde fore 
noget Lokomotiv paa de paagjeldende Linjer. Mr. Arthur, 
Lokomotivforernes President, paastod i Bladene, at omend 
Lokomotivfererne maatte sympathisere med de Strikende, 
saa stottede deres Forening dog ikke Striken, ja den fik 
endog ferst gjennem Bladene Underretning om den. Det 
fremheves desuden, at Jernbanefunktionererne gjennem- 












178 


gaaende ere for dannede og oplyste, til at de skulde vere 
uvidende om, at saadanne Udskejelser, som dem Talen 
her er om, kun vilde komme til at gaa ud over dem 
selv. — Men naar Jernbaneopreret hverken blev under- 
stettet eller ledet af Fagforeningerne, naar det blev be- 
stemt misbilliget af Arbejdernes egenlige Kjerne, og naar 
det heller ikke var Frugten af en socialdemokratisk Sam- 
mensvergelse, — hvorledes gik det da til, at det kunde 
antage saa uhyre Dimensioner. Til Forklaring heraf kunne 
tre Momenter anferes: den amerikanske Pebels Beskaffen- 
hed, de svage Midler til Ordenens Opretholdelse hvorover 
det Offenlige raadede, og Publikums Holdning ligeoverfor 
Bevegelsen. 

Jernbaneoproret var utvivisomt i sin Oprindelse 
en Arbejderbevegelse, men i sin videre Udvikling 
blev det en Pobelrevolte. Vagabonder, tramps, har 
Amerika vel altid haft mange af; men i de senere Aar, 
ere de, tildels som en Folge af de slette Tider, skudte 
op som Paddehatte. For dem er en Revolte kun en be- 
hagelig Adspredelse, ved hvilken der aldrig kan tabes, 
men maaske profiteres. Paa det egenlige Vagabond- 
vesens Udvikling har, som antydet, den slette sakonomiske 
Stilling ovet sin Indflydelse; men de politiske Forhold 
have virket med til at, man kunde nesten sige, organi- 
sere en af visse toneangivende Rowdies ledet Pobel. 
Navnlig har Baltimore udmerket sig som Amerikas ferste 
mobtown. Her kempede i lange Tider de saakaldte 
Knownothings og Demokrater i blodige Opleb og Pebel- 
revolter. I andre Byer spille the Bowery Boys, the Eye 
Smashers (Qjenudriverne), the Dead Robbits (de sorte 
Kaniner) og andre Pobelbander med ligesaa smagfulde 
Navne en mer eller mindre dominerende Rolle. Disse 















fo 


sti 
20 
ku 


no. 
Tye 
Aly 
Sta 
Ga 
Inc 
nos 
Mil 
for! 
der 
tog 
ses 
Bes 
Am 
er | 
er ¢ 
syn 
Hov 
lige 
Und 








vere 
Talen 
' dem 
nder- 
v be- 

naar 
Sam- 
‘unde 
‘unne 
affen- 
rover 
verfor 


lelse 
ling 

har 
; Aar, 
kudte 
1 be- 
abes, 
ond- 
niske 
rhold 
gani- 
abel. 
erste 
caldte 
pbel- 
| Bye 
sorte 
fulde 
Disse 











179 


Bander ere saa ofte blevne benyttede i agitatoriske Ojemed 
af de amerikanske Politikere, at de efterhaanden nesten 
-ere blevne en Magt i Staten. — Den Opstand, som den 
amerikanske Pobel ved denne Lejlighed satte i Scene, 
var det saa meget vanskeligere hurtigt at faa undertrykt, 
fordi det Offenlige kun raadede over faa Midler til 
Ordenens Opretholdelse. Det egenlige Politi. var util- 
strekkeligt. Af de regul#re Forbundstropper (i det Hojeste 
20 000 Mand) befandt over 18 000 sig vest for Missisippi; 
kun over 1000 & 2000 kunde der altsaa raades, og at 
samle blot nogle hundrede af dem paa ét Sted var ikke 
nogen let Sag. Imidlertid gjorde de faa Soldater god 
Tjeneste, «mindre ved deres Tal, end ved den militere 
Alvor og det moralske Indtryk, de gjorde paa Pobelen.» 
Staternes Militstropper skildres derimod som «en fallstaffsk 
Garde», hvor hver enkelt handlede efter sine personlige 
Indtryk, og hvor Disciplin og Samvirken var ukjendt. I 
nogle af de af Jernbaneoproret hjemsegte Stater viste 
Militsen sig slet ikke paa Krigsskuepladsen; i Vestvirginia 
forbandt den sig endog med Oprererne. — Endelig er 
der: den Holdning, som de truede Samfundsklasser ind- 
tog ligeoverfor Opreret. Denne Holdning var, naar bort- 
ses fra enkelte Steder, hvor Borgerne optraadte med stor 
Bestemthed, svag og ynkelig. I Almindelighed forstaar 
Amerikaneren nok at forsvare sin Ret; i Almindelighed 
er han modig og resolut, — saa meget besynderligere 
er den Holdning, han ved denne Lejlighed udviste: det 
synes, som om han paa flere Steder nesten havde tabt 
Hovedet. Man kan i Bladene fra den Tid finde merke- 
lige Vidnesbyrd om Svaghed. Og strax efter Oproerets 
Undertrykkelse udtalte «New-York Herald» sig paa en 
Maade, som om det «formelig var stolt af, at Amerika 












180 


nu endelig havde veret Skuepladsen for den sterste Strike, 
— en Strike, til hvilken ikke engang Evropa kunde op- 
vise Magen»! Ligegyldighed, Slaphed eller vel snarere 
Tankeloshed saa man rundt omkring. Man _ betragtede 
Opreret som en forbigaaende Tumult. Kun Enkelte saa 
med mere Bekymring paa Sagen: Finansminister Sherman 
foreslog saaledes , at Regeringen i Washington skulde 
samle flere Tropper for at beskytte Statskassen mod et 
eventuelt Angreb. «Ministeren havde ganske Ret; thi en 
resolut Bande paa 10000 Oprerere kunde, uden at have 
fundet alvorlig Modstand, have plyndret Statskassen for 
dens hundrede Millioner Dollars.» *) 

Jernbaneopreret af 1877 giver os da, som sagt, ikke 
nogen Ret til at angribe Fagforeningerne. Disse gjore 
sig vel ofte skyldige i en altfor anmassende Optreden; 
men de have dog udtrykkeligt brendemerket Opreret som 
en utilgivelig Skandale, og Studnitz kan ikke Andet end 
anerkjende, at Fagforeningerne, som Arbejdsherrerne dog 
forgeves ville bekempe, i det Hele have udoevet en meget 
foredlende Indflydelse paa Arbejderne. 

Men gjelder dette om Fagforeningerne, saa_ har 
Amerika .desverre andre Arbejderforeninger, som man 
kun kan nevne med den dybeste Beklagelse. Fremfor alle 
andre have de saakaldte «Molly Maguiers» spillet den 
sergeligste Rolle. : 

Molly Maguires™*) er (eller nu heldigvis: var) en 


*) Fr. Kapp: Die jingste Aufstand der Eisenbahnarbeiter in den 

Vereinigten Staaten. Preussische Jahrbiicher, Bd. 40, S. 398 fg. 
**) Dewees-The Molly Maguires, the Origin, Growth and Character 
of the Organization. Philadelphia, Lippincott & Co. 1877. Denne 
Bog er Hovedkilden til Studuitz’s Fremstilling, hvilken vi i det 
Hele felge. En mindre Meddelelse herom findes i Nationalokonom. 
Tidsskr. IX, 376. 
















Me 


fol 


be 
de 
af | 
hv 
Sje 
tra 
Re 
de 
Na 
det 
til . 
Tri 








trike, 
> Op- 
jarere 
gtede 
e saa 
rman 
kulde 
od et 
hi en 
have 
n for 


, ikke 
gjore 
eden ; 
t som 
t end 
e dog 
meget 


. har 

man 
yr alle 
t den 


ar) en 


in den 
398 fg. 
laracter 
Denne 
i i det 
konom. 











181 







hemmelig Arbejderforbindelse, der ved alle, ogsaa, og 
maaske navnlig, voldsomme, Midler segte at fremme sine 
Medlemmers materielle Interesser i Modsetning til Ar- 
bejdsherrernes. Sit Navn havde den optaget efter en 
Forening, som irske Forpagtere og Festere i 1843 havde 
stiftet i det Ojemed at beskytte deres Rettigheder lige- 
overfor Godsejerne. De irske «Molly Maguires» vare af- 
fedte af en i dette Aarhundredes Begyndelse i samme 
Ojemed stiftet Forehing «the Ribbonmen». Medens de 
irske Foreninger bekempede Godsejerne, bekempede de 
amerikanske »Molly Maguires» Kulgrubeejerne: det var i 
Pennsylvanias store Kulegne, at de huserede. Navnet er 
besynderligt, og har givet Etymologerne meget at bestille. 
Mange mene, at den irske Forening oprindeligt havde 
sine Sammenkomster hos en gammel Kone af Navnet 
Molly Maguire. Andre mene, at Samfundets Medlemmer | 
kaldtes «Mollies», fordi de udforte deres Misgjerninger 

forkledte som Kvinder (Molly 9: Marie). 

Hovedsedet for de amerikanske Mollies var, som 
bemerket, Pennsylvania. Her i de store Kulegne findes 
der en Arbejderbefelkning, der for Sterstedelen bestaar 
af Irlendere. De indvandrede Arbejdere kom fra et Land, 
hvor Kampe mellem Godsejere og Festere ikke herte til 
Sjeldenhederne; fra Barnsben var de opdragne til at be- 
tragte Arbejdsherren som en Tyran, Kapitalen som et 
Redskab til Arbejdernes Underkuelse; Mistro og Had var 
de eneste Folelser, de kjendte ligeoverfor deres Foresatte. 
Naar deres Forlangender om hojere Len blev afviste, var 
det dem umuligt at tenke sig andre end slette Motiver 
til Afvisningen. Forlangenderne segte de da at stette ved 
Trusler. Der findes en hel Samling af Truselsbreve, 
rettede snart til Kulgrubeejere, snart til disses Represen- 

































182 


tanter, Verkferere o. A., snart til Arbejdere, der ikke 
vilde slutte sig til «the Mollies». Som Underskrift under 
Brevene findes i Reglen en Dolk, en Revolver, en Lig- 
kiste el. Lign. Og det var ikke tomme Trusler: i mange 
Tilfelde blev Dolken og Revolveren virkelig brugt og i 
Ligkisten kom der en eller anden ilde lidt Verkforer. 
Men Morderne undslap. Havde man faaet Mistanke mod 
en eller anden Molly, manglede Beviserne i Almindelig- 
hed, da Ingen vovede at vidne imod‘dem. Det var der- 
hos et Princip, at man til Udferelsen af Forbrydelser 
altid brugte Mollies, der herte hjemme i andre Egne end 
den, hvor Forbrydelsen skulde begaas. Forbrydelsens 
Redskab blevy bestemt enten ved Lodtrekning eller af 
Foreningens Chef, «the Body-Master». Det vides ikke, 
at nogen Molly nogensinde har vegret sig ved at udave 
nogen Forbrydelse, hvis Udforelse var bleven ham over- 
dragen. Alt tyder, som man ser, paa en usedvanlig 
sterk Parti-Organisation og Disciplin. Hejtidelig Edsat- 
leggelse, hemmelige Tegn m. m. spillede her en stor 
Rolle. Hvad der navnlig bidrog til at styrke Molly-Sam- 
fundet, var den Indflydelse, det efterhaanden vidste at 
skaffe sig dels over Kulgrubearbejdernes Fagforening, dels 
over den baade i Amerika og Storbritannien udbredte 
Forening «Ancient Order of Hibernians». Denne megtige 
hemmelige Korporation, der i de Forenede Stater teller 
6000 Afdelinger eller Loger, er vel (ligesom Kulgrubear- 
bejdernes Fagforening) i og for sig en meget hederlig 
Forening, der forfelger meget priselige Formaal, navnlig 
det at understette Medlemmer i Sygdomstilfelde; men i 
Pennsylvanias Kulegne var «Hibernierne» komne under 
Indflydelse af «the Mollies», og dette gav disse sidste en 
saa stor Styrke, at de endog begyndte at tenke paa, om 









de 
de 
ko 
de 
hv. 


be 
ble 
val 
dor 
tilb 


ikk 
fer 
hav 
sels 
Vel 
rem 
lige 
Sku 
bun 
fand 
Phil 
der 
offer 
til e 
pres 
Penr 
Dygt 
Nati 
dann 








ikke 
under 
Lig- 
lange 
og i 
forer. 
mod 
delig- 
der- 
lelser 
e end 
Isens 
er af 
ikke, 
udeve 
over- 
vanlig 
.dsaf- 
| stor 
Sam- 
ste at 
, dels 
yredte 
sgtige 
teller 
bear- 
derlig 
avnlig 
nen j 
under 
te en 
i, om 








183 


de ikke kunde sette sig i Besiddelse af Regeringen. Og 
det lykkedes dem i Virkeligheden i flere Byer at besette 
kommunale Embeder med deres Kreaturer. Derved fik 
de fat paa de opkrevede Skatter; og saaledes fik de, 
hvad de tidligere tildels havde manglet: Kapital! Endog 
i Grevskaberne lykkedes det dem at besette nogle Em- 
beder. . Ja, det var ligeved, at en «Molly», der senere 
bley demt for de skjendigste Forbrydelser, var bleven 
valgt til Dommer! De udevede et sandt Redselsherre- 
domme; den hemmelighedsfulde Forbindelse, der ikke veg 
tilbage for Mord og Brand, nevnedes kun med Skrek. 

I lang Tid havde de offenlige Myndigheder enten 
ikke turdet eller ikke kunnet udrette Noget mod det for- 
ferdelige hemmelige Forbund. Heller ikke de Private 
havde vovet at gjore Noget. Hver Betalingsdag saa Kul- 
selskabernes Forretningsferere af Lonningslisterne, at 
Verkfererne for deres personlige Sikkerheds Skyld ind- 
remmede visse Arbejdere — Medlemmer af det hemme- 
lige Samfund — allehaande Fordele; — de trak paa 
Skuldrene, og tav. Alligevel skulde Initiativet til For- 
bundets Udryddelse blive taget af Private. I Aaret 1873 
fandt Franklin B. Gowen, Formand i Bestyrelsen for «the 
Philadelphia and Reading Coal and Iron Company», at 
der nu maatte gjores en Ende paa Skandalen. Da det 
offenlige Politi Intet havde udrettet, henvendte han sig 
til et af de private Opdagelsespoliti-Bureauer. Som Re- 
presentant for et Selskab, der havde store Interesser i 
Pennsylvanias Kulegne, overdrog Mr. Gowen det for sin 
Dygtighed meget ansete private Spion-Bureau «Pinkerton’s 
National Detective Agency» det Hverv at skaffe alle saa- 
danne Oplysninger om Forbryderbanden i Pennsylvania, 
navnlig i Grevskabet Schuylkill, at det blev muligt at 






184 





skride ind imod den med Eftertryk. Pinkerton’s Bureau 
udsendte en af sine dygtigste Spioner, James Mc. Parlan. 
Denne dengang kun 29 Aar gamle irske Opdagelsesbetjent 
saa snart, at det ikke vilde vere noget nemt og hurtigt 
Arbejde at trenge til Bunds i Sammensvergelsens Or- 
ganisation og Vesen. Kun ved tilsyneladende at slutte 
sig til den vilde det kunne lykkes ham at skaffe sig paa- 
lidelige Oplysninger om den. Under Navnet Mac Kenna 
segte han da at komme i -Forbindelse med nogle af 
Lederne. Dette lykkedes ham ogsaa; han udgav sig for 
at vere en farlig Forbryder og Flygtning, opdagede til- 
feldigvis nogle af «the Mollies» hemmelige Tegn, og 
vidste efterhaanden at vinde deres fulde Tillid. Hans 
literere Dannelse og tilsyneladende Iver for at staa Sam- 
fundet bi ved Udforelsen af alle Misgjerninger, gjorde det 
muligt for ham i 1874 at opnaa en Plads som Sekreter 
ved Afdelingen i Shenandoah. I denne Egenskab ud- 
merkede han sig i den Grad ved sine pralende Taler, at 
han opnaaede at blive Afdelingens Forer. Snart fik han 
nu ogsaa en Plads i «the Mollies’» Grevskabsforsamlinger. 
Nu maatte hele Forbindelsens Vesen ligge klart for ham; 
— alligevel mente han, af den ene eller anden Grund, 
endnu i lang Tid at maatte fortsette sine lagttagelser. 
Saa udbred i December 1874 den store Kularbejder- 
strike, efter hvad man siger imod Kularbejder-Fagfor- 
eningens Raad. Vist er det, at Tidspunktet for Striken 
var valgt med liden Omtanke. Efter flere Maaneders 
Kamp maatte Arbejderne give efter og optage Arbejdet 
endog med en lavere Lon end tidligere. Dette Nederlag 
bred fuldstendigt Fagforeningernes Magt; men «the 
Mollies», der bestandigt havde pustet til Ilden, syntes kun 
at blive saa meget frekkere. Paa en Hoj i Nerheden af 













les 
Sat 
om 
Art 
paa 
Mo 
Dac 
om; 
uds 
sko 
veri 
men 
sig 
skuc 
offer 
opst 
Usky 
altid 
fores 
beslu 
den | 
Myn¢ 
Molli 
sat i 


svorn 
Nati 





ireau 
rian. 
tjent 
irtigt 

Or- 
lutte 
paa- 
enna 
le af 








185 


Shenandoah rottede de sig sammen og holdt ophidsende 
Taler; «Mac Kenna» var her tilsyneladende en af de 
Vildeste. Paa deres stedse stigende Frekhed gav de det 
ene Exempel efter det andet. En Molly, Thomas Hurley, 
sked i Shenandoah en ilde lidt Arbejder, Gomer James, 
i et Selskab paa 200 Personer, der langt fra alle vare 
Medlemmer ‘af det hemmelige Forbund. Ingen vovede at 
legge Haand paa Morderen. En Verkforer, Thomas 
Sauger, og en anden tilsynsferende Arbejder, Uren, blev 
omtrent samtidigt skudt af fem Mollies i flere hundrede 
Arbejderes Paasyn. Ingen vovede at -krumme et Haar 
paa Forbrydernes Hoved. Faa Dage efter besluttede en 
Molly-Forsamling en Politiembedsmand John: P. Jones’s 
Ded. John P. Jones befandt sig paa Jernbanestationen 
omgivet af flere hundrede Mennesker. To besynderligt 
udseende Personer dukkede pludseligt op af Mengden, 
sked Jones, og forsvandt i samme Nu. For de Tilstede- 
verende var komne sig af Skrekken, var Morderne borte; 
men Liget laa for deres Fodder. Tilsidst samlede man 
sig dog sammen, og besluttede Hevn; et Par Mollies blev 
skudt, flere saarede. Folk tog sig selv til Rette; det 
offenlige Politi udrettede jo Intet. Blev en Molly anklaget, 
opstod der strax en Mengde Vidner, der svor paa hans 
Uskyldighed, — og Resultatet blev, at «the Mollies» hidtil 
altid var gaaet fri for Straf. Nu maatte der dog endelig 
feres et afgjorende Slag imod dem: Paa den ene Side 
besluttede «the Mollies» en almindelig Opstand, — paa 
den anden Side segte baade de Private og de offenlige 
Myndigheder at komme dem i Forkjebet. En stor Mengde 
Mollies blev grebne, og et helt Forfelgelsessystem blev 
sat i Gang. Af dette Systems Natur saa de Sammen- 


svorne snart, at de maatte have en Fjende i deres egen 
Nationalokonomisk Tidsskrift, XIV. 13 












186 


Lejr; deres Hemmeligheder kunde ikke saaledes komme 
for Dagen uden en Forreders Medvirken. Mistanken 
maatte rette sig mod «Mac Kenna», der nu i omtrent to 
Aar havde levet med dem, i den Tid vidst at vinde deres 
fulde Fortrolighed, tilsyneladende hjulpet med ved flere 
Forbrydelser, — men samtidigt dog oftere givet Anled- 
ning til sterk Mistanke. Forrederen maatte vere «Mac 
Kenna», og hans Ded blev besluttet. Men inden Beslut- 
ningen herom blev udfert, fandt Spionen det raadeligst at 
bringe sin Person i Sikkerhed; han undveg til den anden 
Lejr. Her blev- han modtaget med aabne Arme: han 
bragte’ de fuldstendigste Oplysninger om hele Sammen- 
svergelsens Beskaffenhed. Nu havde man alle Traadene 
i sine Hender, og nu kunde Processen mod «the Mollies» 
begynde for Alvor. En Mengde Personer blev domte til 
mangeaarig Tugthusstraf eller til Livsstraf, og endnu i 
Lobet af 1878 blev flere Mollies henrettede. Sammen- 
svergelsen var sprengt! Mac Perlan blev en beremt 
Mand og erhvervede sig alle hederlige Folks Tak. Men 
af Kularbejderne i Pennsylvania blev han betragtet som 
en modbydelig Forreder, som en Mand der tidligere ikke 
blot tilsyneladende men med Liv og Sjel havde veret en 
Molly, og som nu paa den skjendigste Maade havde for- 
raadt sine tidligere Venner. Og det lader sig heller ikke 
benegte, at det Redskab, hvoraf Pinkertons Bureau ved 
denne Lejlighed betjente sig, i flere Retninger spillede 
en yderst tvivisom Rolle. Den hele Historie er merk og 
er rig paa uopklarede Punkter; — kun saameget er sik- 
kert, at «the Molly Maguires» i alt Fald forelebig blev 
sprengt fra hverandre. — 

Endnu inden Processen mod «the Mollies» var af- 
sluttet, fik Offenligheden at here om en anden hemmelig 


<G™ 





Arb 
de 
mar 
Fors 
dere 
sam 
Fork 
Strik 
send 
se a 
Fore 
Ansti 
Angr 
Men 
den | 
bydes 
ening 
sidiet 
dagel: 
holde 
tagen 
tales 
at giv 
over |] 
seger 
tage s 
serne 
stande 
Segl e 
S. O. 
Mutual 
Lydigh 





nme 
iken 
t to 
eres 
flere 
led- 
Mac 
slut- 
st at 
iden 


nen- 
dene 
lies» 
e til 
nu i 
nen- 
remt 
Men 
som 
ikke 
t en 
for- 
ikke 
| ved 
llede 
k og 
sik- 
blev 


- af- 
nelig 











187 


Arbejderforbindelse, der ligeledes havde sit Hovedsede i 
de pennsylvanske Egne. Lidt nojere Besked herom fik 
man ferst i Begyndelsen af forrige Aar. Man erfor, at 
Foreningen, hvis Medlemmer kaldte sig «Arbejdets Rid- 
dereo, «the Knights of Labor», havde til Hensigt at 
samle hele Unionens Arbejdere og at tilvejebringe en 
Forbindelse, der forelobigt blot skulde virke gjennem 
Striker og politisk Agitation, men som senere ved pas- 
sende Lejlighed rent ud skulde erklere Kapitalen Krig og 
se at organisere en ligefrem Klassekamp. Forelobig seger 
Foreningen imidlertid, som sagt, at give sig et moderat 
Anstreg: den vil blot «beskytte Arbejdet mod Kapitalens 
Angreb»; den vil altsaa vere blot defensiv, ikke aggressiv. 
Men naar den ikke havde videregaaende Formaal, havde 
den jo ingen storre Hemmeligheder at skjule. Det for- 
bydes imidlertid strengt ethvert Medlem at tale om For- 
eningens Anliggender udenfor Foreningslokalet. Af Pre- 
sidiet udnevnes der «secret detectives», hemmelige Op- 
dagelsesbetjente, der skulle kontrollere, at Medlemmerne 
holde deres Lefte om Tavshed. Om Foreningens Fore- 
tagender kunne Medlemmerne, da der som sagt ikke maa 
tales om dem udenfor Lokalet, kun faa Oplysning ved 
at give Mede i Forsamlingerne. Der fores nojagtig Bog 
over hvem der moder her. Jo flittigere et Medlem be- 
seger Forsamlingerne, desto villigere. er Foreningen til at 
tage sig af ham i Tilfelde. af Arbejdsloshed. Indbydel- 
serne til‘ Mederne og andre Tilkjendegivelser fra For- 
Standere sker ved Hjelp af hemmelige Tegn. Ordenens 
Segl er en Kreds, hvori findes en Trekant og Bogstaverne 
S. O. M. A. 9: Secrecy (Tavshed), Obedience (Lydighed), 
Mutual Assistance (gjensidig Understettelse). Ubetinget 
Lydighed hevdes med stor Strenghed: Paa Ordenens eller 
13* 





188 


de Foresattes Befaling er en «Arbejdets Ridder» forpligtet 
til at betale visse Medlemsbidrag, at forlange hoejere Len 
af sin Arbejdsherre, at nedlegge Arbejdet, at flytte fra 
en By til en anden, at stemme ved politiske Valg paa 
den eller den Kandidat osv. Trods saadanne Forskrifter, 
der skulde synes at gjore Tilverelsen mindre lystelig for 
en «Arbejdets Ridder», skal Foreningen dog trives godt. 
~ Den dannedes oprindeligt for nogle Aar siden af filadelfiske 
Vevere, men har senere udvidet sig til at omfatte ogsaa 
andre Haandverk, og har udbredt sig over flere af de 
Forenede Stater. Ifjor anslog Bladet «New-York Tribune» 
dens Mediemstal til 800000, hvoraf over 90000 falde 
paa Pennsylvania og henved 50 000 paa New-York. Ved 
flere kommunale Valg i Pennsylvania, New-York, Ohio og 
andre Stater have «Arbejdets Riddere» allerede veret i 
Flertal. Flere Blade, navynlig «the National Labor Tri- 
bune» i Pittsburg, staa i deres Tjeneste. De telle en 
stor Mengde Katholiker imellem sig. De mere Ilire 
blandt «Ridderne» fore Valgsproget: «grasp capital by the 
throat!» *) 

Foruden de i det Foregaaende nevnte findes der et 
meget betydeligt Antal andre hemmelige Arbejderforeninger 
i Amerika. De hemmelige Forbund, der (som Molly-For- 
bundet og «Arbejdets Riddere») forfelge forkastelige eller 
endog forbryderske Formaal, sege selvfolgeligt af yderste 
Evne at holde sig skjulte; og af dem kan der godt 
existere et storre Antal, uden at Offenligheden véd Noget 
derom. Men der findes ogsaa Foreninger, der forfolge 
serdeles priselige Formaal, og som for saa vidt ikke ere 


*) Social-Correspondenz, Organ des Centralvereins fir das Wohl 
der arbeitenden Klassen. Allgem.Ausg. 1878, Nr. 44. 








un 
do! 
saa 
fulc 
dog 
gen 
mol 
de 
0g 
rag 
de 
181 
en 
Den 
har 
Hvic 
«Col 
Midl 
En 1 
finde 
Navn 
om ¢ 
sig: 
Knig] 
ridde: 
Pythi: 
fri Si 
Amer 





rligtet 
e Len 
te fra 
y paa 
rifter, 
ig for 
godt. 
elfiske 
ogsaa 
af de 
bune» 
falde 
. Ved 
hio og 
eret i 
r Tri- 
lle en 
2 Iltre 
by the 


der et 
ninger 
y-For- 
e eller 
yderste 
r godt 
Noget 
orfalge 
ke ere 


is Wohl 





189 


saa interesserede i at delge deres Existens. Disse heder- 
lige hemmelige Forbund virke navnlig som Understot- 
telsesforeninger, Af Arbejderforeninger, der enten 
udelukkende eller for en Del gjore sig det til Opgave at 
understette Medlemmerne i Tilfelde af Sygdom og Alder- 
dom, findes der mange i Amerika. Endvidere ere de 
saakaldte Loger serdeles udbredte i Amerika; men nogen 
fuldstendig Statistik over dem haves ikke. Det vides 
dog, at Arbejderbefolkningen leverer de sterste Kontin- 
genter til dem. Formaalene ere meget forskjelligartede: 
moralske, sociale, akonomiske osy. Et Hovedformaal for 
de fleste af dem er: Understettelse i Tilfelde af Sygdom 
og Alderdom. En fremragende, maaske den mest frem- 
ragende Plads med Hensyn til Alder og Rigdom indtage 
de saakaldte «Odd Fellows». Foreningen, der stiftedes 
1819, fordrer af sine Medlemmer, at de skulle tro paa 
en Gud og paa Menneskenes almindelige Broderskab. 
Dens Motto er: «Venskab, Kjerlighed og Sandhed». Den 
har Afdelinger over hele Unionen, men oplager kun 
Hvide som Medlemmer (Negrene have for sig stiftet: 
«Coloured Odd Fellows»). Den raader over betydelige 
Midler, og har ovet en ikke ringe politisk Indflydelse. 
En meget betydelig Mengde andre hemmelige Selskaber 
findes i de Forenede Stater. Vi anfore her blot nogle 
Navne, for at Leserne kunne danne sig en Forestilling 
om de ret pudsige Betegnelser, de sedvanlig ynde at give 
sig: Knights of Friendship (Venskabsridderne), Beneficial 
Knights (Velgjorenhedsriddere), Knights of Honor (Zres- 
riddere), Knights Templar (Tempelriddere), Knights of 
Pythias, Improved Order of Free Sons of Israel (Israels 
fri Senners forbedrede Orden), Sons and Daughters of 
America (Amerikas Senner og Detre), Sons and Daughters 








190 


of Arcanum Arc, Sons and Daughters of Temperance 
(Maadeholdenhed), Daughters of Samaria, Order of Female 
Druids (de kvindelige Druiders Orden), Order of Hepta- 
sophs or Seven Wise Men (de syv Vises Forening), 
Independent Order of Good Samaritans of both sexes and 
colors (de gode Samaritaneres uafhengige Forening for 
begge Kjon og Farver), United Order of American Me- 
chanics (de amerikanske Haandverkeres forenede Orden), 
Ancient Order of Good Fellows (de gode Kammeraters 
gamle Orden), The Mystic Band of Brothers (det hemme- 
lighedsfulde Broderforbund), Improved Order of Red Men 
(Redhudernes forbedrede Forening), Temple of Honor and 
Temperance, (Zrens og Maadeholdets Tempel), Indepen- 
dent Order of Sacred Temple of Liberty, both sexes (det 
hellige Tempels uafhengige Orden for begge Kjen), 
Patriotic Order of Liberty (Frihedens patriotiske Orden), 
Association of Independent Order of P-female, o. m. fl. 
— Mange af disse hemmelige Selskaber staa i venskabe- 
lig Forbindelse med hverandre, og flere af dem have en- 
del Medlemmer felles. Der nevnes exempelvis en Mand, 
som var Medlem af 23 hemmelige Selskaber. 

Af de i Evropa saa godt kjendte Arbejderforeninger, 
saasom Forbrugsforeninger, Produktionsforeninger, Bygge- 
foreninger, Laaneforeninger osv., har Amerika ogsaa en 
hel Del — dog ikke ner saa mange som Evropa —, af 
hvilke flere frembyde adskilligt Interessant.. Paa en Om- 
tale af dem skulle vi dog ikke her indlade os. Derimod 
maa vi nevne det store socialistiske Arbejder- 
parti, der gjerne vilde samie alle de andre Arbejder- 
foreningers socialistiske Medlemmer under sine Vinger. 
Indtil 1876 var dette Parti bekjendt under Navnet «Social 
Democracy»; men paa den samtidigt med Verdensudstil- 









sal 
vet 


lig 


det 
do: 


ste 
for 
Fo 
kla 


pa 


ser 
Arl 
sto 
unt 
ere 
sag 
inte 
Arb 
er | 
stif 
iske 
Mas 
son 
at ¢ 
tivis 
retf 
at f 
og | 
Ojer 
sen 
Tim 








rance 
emale 
lepta- 
ning), 
s and 
g for 

Me- 
rden), 
raters 
nme- 
| Men 
r and 
apen- 
s (det 
(jen), 
den), 
n. fil. 
cabe- 
» en- 
land, 


nger, 
gge- 
a en 
-, af 
Om- 
imod 
ler- 
ider- 
ger. 
ocial 
Istil- 








191 


lingen afholdte Kongres i Filadelfia forandredes Navnet 
til «The Workingmen’s Party of the United States» (de 
Forenede Staters Arbejderparti); endelig antoges paa 
Kongressen i Newark, December 1877, Navnet «Socialistic 
Labor Party» (det socialistiske Arbejderparti). Paa denne 
Kongres vedtoges felgende Program: 


«1. Da Arbejdet er Kilden til al Rigdom og Civili- 
sation, og da nyttebringende Arbejde kun er muligt i og 
ved Samfundet, ber det ubeskaarne Arbejdsudbytte rette- 
lig tilhore Samfundet. — 2. Det System, under hvilket 
det menneskelige Samfund for Tiden lever, er falsk, fordi 
det gjor det muligt for et lille Mindretal at ophobe Rig- 
domme, hvorved Folkets store Mengde overlades til Ned 
og Elendighed. Og da de bestaaende politiske Partier 
stedse kun have handlet i de faa Besiddendes Interesse, 
for at bevare deres okonomiske Privilegier og som en 
Folge deraf de uretferdige Tilstande, saa er det Arbejder- 
klassens Pligt at organisere sig som et stort Arbejder- 
parti, i det Ojemed at tilkempe sig politisk Magt i Staten 
og at opnaa okonomisk Uafhengighed, da Arbejderklas- 
sens Befrielse kun kan ske ved Arbejderklassen selv. 
Arbejderklassens gkonomiske Befrielse er saaledes det 
store Maal, hvilket enhver politisk Bevegelse bor vere 
underordnet. — 3. De arbejdende Klassers materielle Kaar 
ere i alle civiliserede Lande ens og have samme Aar- 
sager. Kampen for Arbejdernes Frigjorelse maa vere 
international, og Solidariteten maa overalt foles. Fag- og 
Arbejderforeningernes Organisation paa socialistisk Basis 
er nedvendig. — 4. Staaende paa dette Grundlag have vi 
stiftet det socialistiske Arbejdsparti. — 5. Det socialist- 
iske Arbejdsparti fordrer, at alle Arbejdsmidler (Jord, 
Maskiner, Jernbaner, Telegrafer, Kanaler osy.) saa hurtigt 
som muligt bliver det hele Folks Almeneje, i det Ojemed 
at afskaffe Lonsystemet og i dets Sted sette det kollek- 
tivistiske Arbejdersystem, saaledes at der serges for en 
retferdig Fordeling af Arbejdsudbyttet. Partiet, der onsker 
at forbedre Arbejdernes Kaar under det nuverende System, 
og som sluttelig helt vil afskaffe dette, fordrer i dette 
QOjemed folgende Forholdsregler gjennemferte: a. Indforel- 
sen af en ved Loven bestemt Arbejdsdag paa forelobig 8 
Timer. 5. Sundhedstilsyn med alle Arbejdsforhold, Boliger 
og Levnetsmidler. c. Oprettelsen af statistiske Arbejds- 









192 


bureauer (ved Regeringen) i alle Stater. Disses Embeds- 
mend skulle velges af Folket. d. Forbud mod at Fengs- 
elsarbejdet exploiteres af og for Privatpersoner. ¢. Forbud 
mod Anvendelsen af Born under 14 Aar til industrielt 
Arbejde. f. Skoletvang indtil det 14. Aar. I de offenlige 
Skoler skal Staten gratis levere Undervisningsmateriale. 
g. Strenge Love, der paalegge Arbejdsgiverne Ansvar for 
Arbejdernes Ulykkestilfelde. A. Lov om at Lennen skal 
udredes til Arbejderne i lovlige Betalingsmidler. 7% Fri 
Retspleje. &. Afskaffelse af de Koalitionslove, der ere 
rettede mod Strikeretten og Retten til at foranledige Andre 
til at nedlegge Arbejdet. J. Afskaffelse af alle indi- 
rekte Skatter og Indforelse af en direkte Indkomstskat. 
m. Statens Overtagelse af alle Finansinstituter og For- 
sikringsanstalter. m. Tilbagekaldelse af alle Love, der 
indskrenke Valgretten. o. Direkte Lovgivning ved Folket, 
saaledes at Folket efter Behag kan foreslaa eller forkaste 
enhver Lov, samt Anerkjendelse af Mindretals-Represen- 
tation. p. Forbud mod Anvendelsen af Kvinder til Ar- 
bejde, der er skadeligt for Sundheden og Sedeligheden. 
gq. Samme Len for Kvinder og Mend, der udfore det 
samme Arbejde.» 


Man vil bemerke, hvor paafaldende neje dette Pro- 
gram, om det end paa enkelte Punkter er lempet efter 
de serligt amerikanske Forhold, stemmer med de tyske 
Socialdemokraters Gotha-Program. Men det er da ogsaa 
for den allersterste Del tyske Arbejdere, der have sluttet 
sig til Partiet; Arbejderne af andre Nationer have hidtil 


holdt sig mere tilbage. Ogsaa Partiets Organisation, der . ff 


ligeledes fastsattes paa Kongressen i Newark, minder om 
det tyske Socialdemokratis. Endnu er Partiet saa ungt, 
at det ikke har kunnet udrette noget Videre. Det har 
— foruden at virke for Indferelsen af «statistiske Ar- 
bejdsbureauer» — taget nogen Del i de politiske Be- 
vegelser, udstedt Manifester, Proklamationer m. m., som 
paafaldende minde om, hvad vi kjende fra os selv. Men 
man begynder i Amerika at frygte for, at Partiet snart 
vil kunne blive ligesaa farligt eller endnu farligere end 





eds- 
ngs- 
rbud 
trielt 
nlige 
riale. 
r for 
skal 

Fri 
- ere 
ndre 
indi- 
skat. 
For- 

der 
ket, 
kaste 
2sen- 
| Ar- 
eden. 
- det 


Pro- 
efter 
tyske 
gsaa 
luttet 


hidtil Fy 


193 


det evropziske Socialdemokrati. Navnlig er man bange 
for, at en sterre Del af de 6 Millioner Tyskere, der leve 
i Amerika, vil slutte sig til det.*) Et kalifornisk Blad, 
«The Argonaut», erklerer endog (i sit Nr. af 26. Apr. d.A.), 
at bliver Fyrst Bismarck ved med at sende tyske Social- 
demokrater over til Amerika, saa vil Amerikanerne heri 
se, en casus belli af den verste Art! «Thi tyske social- 
demokratiske Forbrydere here ikke til de paa Grund af 
deres Frihedskjerlighed landsforviste politiske Martyrer, 
som man altid i Betragtning af deres Dyder byder vel- 
komne; de ville vere en fri Republik langt farligere end 
en Militermagt som det tyske Rige.»**) 

I den allernyeste Tid er der i Kalifornien forefaldet 
Begivenheder, der ikke bor lades uomtalte. Her har 
Demagogen Dennis Kearney siden 1878 virket for Dan- 
nelsen af et stort «tredje Parti», der skulde forene Ar- 
bejderne med Tilhengerne af den ubegrensede Papir- 
cirkulation; alle «Kapitalens nedtraadte Ofre», «the down 
trotten victims of capital», skulde dette «National Party» 
tage under sine beskyttende Vinger, og som Partiets 
Ferer havde man tenkt sig General Butler. «Set Magt 
mod Magt!» udbred Kearney i en Tale. «Set imod den 
tyranniske Regerings Magt det forbitrede Folks Magt! 
Appellér fra Stemmeurnen til Revolveren!» Den i denne 
Tonart ledede Agitation har nu allerede begyndt at bere 


Frugter: i Kalifornien er en ny Forfatning nylig bleven 
vedtaget, der, hedder det, vil «gjore Arbejderne til den 


*) German Socialism in America. N.-A. Rev. April 1879. — Ar- 
tiklen i dette Tidsskrift gjengiver det ovenfor meddelte Program 
en lille Smule anderledes end Studnitz. Ham har disse Linjers 
Forfatter fulgt. 

**) Allgemeine Zeitung. 4. Juni 1879. 








194 





herskende Klasse i Staten». Dette sker bl. A. ved en 
Valgret, der er saa «almindelig», at den ikke blot ind- 
remmes alle Fattiglkemmer, men ogsaa alle Straffefanger, 
alene med Undtagelse af dem, der er domt for Hojfor- 
rederi og enkelte andre af de sterste Forbrydelser. Den 
ny Forfatning vil, siges der, fritage Arbejderne for al Skat 
og velte hele Skattebyrden over paa Kapitalisterne; den 
fastsetter en normal Arbejdsdag for alle offenlige Arbejder 
paa 8 Timer; den indrommer Arbejderne Panteret i de 
Gjenstande, de have udfert; den forbyder, at Nogen be- 
sidder Landejendomme paa mere end 330 Acres; den 
overlader den lovgivende Magt at fastsette Taxter for 
Telegraferne, for Pakhusleje osv.; den giver Staten en 
despotisk, Myndighed over Jernbanerne; den setter Em- 
bedsmendene paa fast Gage og foreskriver haarde Straffe 
for Misbrug af offenlige Midler etc. etc. Et Blad i New- 
York karakteriserer den ny Forfatning saaledes: «Dette 
nyeste Produkt af den folkelige Lovgivning er et saadant 
Prevekort af Fornuft og Ufornuft, af Ret og Uret, af Stats- 
klogskab og demagogisk Vanvid, en saadan Forrykkelse 
af Grenserne for en Grundlov og Miskjendelse af dens 
Hensigt, en saadan Tilsidesettelse af den amerikanske 
Unionsforfatning, som fordrer den enkelte Stats Under- 
ordnelse under Landets hoejeste Lov, at der neppe nogen- 
sinde er forekommet noget Lignende.» Men hvad der 
giver hele denne Sag en serlig Karakter er dens Forhold 
til Kinesersporgsmaalet. Den omtalte kaliforniske 
socialistiske Forfatning er nemlig serligt rettet mod 
Kineserne. Vel har President Hayes erkleret, at. det 
strider mod de med Kina afsluttede Traktater at forbyde 
Indvandringen til Amerika af Kinesere, — Traktater, som 
de enkelte Staters lovgivende Forsamlinger ikke kunne 










sp: 


0g 
bl 
He 
val 
til 

18, 
var 
Ve; 
ud] 
kin 


at 
til 
nav 









nger, 
sj for- 
Den 
‘Skat 
den 
ejder 
i de 
1 be- 
den 
for 
n en 
Em- 
traffe 
New- 
Dette 
adant 
stats- 
kelse 
dens 
unske 
nder- 
gen=- 
1 der 
rhold 
niske 
mod 
,. det 
tbyde 
som 
unne 








195 


omstede. Men i Kalifornien lader man sig ikke genere 
heraf: den ny Forfatning indremmer den lovgivende For- 
samling Ret til at forbyde den kinesiske Indvandring, og 
stiller de Kinesere, der allerede ere indvandrede, udenfor 
den almindelige Ret. De maa ikke erhverve Grundejen- 
dom; de-maa-ikke benyttes til offenlige Arbejder; de ude- 
lukkes fra Valgretten og alle andre Borgerrettigheder; de 
maa ikke bo udenfor visse Kvarterer i Byen; de ere jo 
ligefrem statsfarlige etc. etc.*) Saaledes har da denne 
kaliforniske Forfatning fort os lige ind i det store Kineser- 
spergsmaal. 

Kinesernes Udvandring til Nordamerika, til Avstralien 
og i den nyeste Tid ogsaa til Sydamerika er maaske den 
blandt Nutidens Folkevandringer, der i kulturhistorisk 
Henseende fortjener den sterste Opmerksomhed.**) Det 
var Guldopdagelserne i Kalifornien, der forst gav Stedet 
til den kinesiske Udvandring til Nordamerika. Allerede i 
1850, altsaa kun to Aar efter Guldminernes Opdagelse, 
var der kommet en saadan Bevegelse i de ellers for ube- 
vegelige amsete Kinesere, at en fremmed lagttager kunde 
udbryde: «San Francisco vil engang blive en _halvt 
kinesisk By!» Denne Spaadom er vel endnu ikke gaaet 
i Opfyldelse; men det synes, som om Amerikanerne frygte, 
at den snart vil gaa i Opfyldelse, medmindre der gribes 
til kraftige Forholdsregler. Paa visse Steder i Amerika, 
navnlig i Kalifornien, er der begyndt en Kamp for Til- 
verelsen, der i Hadefuldhed overgaar det Meste eller 
Meget af hvad man hidtil har set i den Retning. «Disse 


*) Se forskjellige Meddelelser i Dagspressen fra Sommeren 1879. 
Saaledes «en socialistisk Stat i Kalifornien» i «Berl. Tid.» 29. Maj 
1879, »Dagbladet» osv. 

“) «Social-Correspondenze Allgem. Ausg. 1878, Nr. 3. 








196 


mandelejede Tatarer» modtages af de Hvide i Amerika 
med alt Andet end Gjestfrihed. «Hvad skal vi med disse 
bestialske Hedninger!» udbryder Bladet «San Francisco 
Chronicle». «Vi have atter og atter fort Bevis for, at det 
amerikanske Arbejde ikke kan bestaa ved Siden at det 
kinesiske, fordi Kineseren er villig til at leve som et 
Svin, medens Amerikaneren vil leve som et menneskeligt 
Vesen!» Den hvide Poebels Forbitrelse mod den gule 
Indvandring er ikke Andet end Brednid. De Hvide ville 
ikke udrette det samme Arbejde for den samme Len som 
de Gule. Navnlig i de Arbejder, hvor det kommer an 
paa Taalmodighed, Udholdenhed og sej Flid, ere Kineserne, 
fordi de paa Grund af deres forbavsende faa Fordringer 
til Livet ere villige til at arbejde for en meget lav Len, 
serdeles farlige Konkurrenter.*) Og denne Konkurrence 
sege Amerikanerne at overvinde, om ikke ved ligefrem at 
smide Kineserne ud af Amerika, saa dog ved at fortredige 
dem paa alle Maader og gjore Opholdet saa ubehageligt 
som muligt for dem. Allerede i 1875 blev der dannet 
Anti-Kuli-Leagues; senere ere Demonstrationerne blevne 
endnu mere forbitrede, og de indskrenke sig ikke blot 
til stormende Arbejderforsamlinger, Petitioner, Deputa- 
tioner 0. L., men det er endog oftere kommet til Haand- 


gribeligheder. Overhovedet vil man i Evropa vanskeligt } 


kunne gjere sig nogen Forestilling om den Forbitrelse, 
Kineserne i Amerika ere Ofre for. Det horer i Virkelig- 
heden ikke til det Usandsynlige, at den lovgivende Magt 
i en ikke fjern Fremtid vil trede til for at standse Ind- 
vandringen fra Kina. I Kalifornien er man jo, som vi 


*) Ratzel: Die chinesische Auswanderung. Ein Beitrag zur Kultur- 
und Handelsgeographie. 1876. 





tid 
ma 
ha 
Gr 
0g 
en 
ok 
del 
Kir 
de 
de 
for 
for 


lig 


he 
ma 
exi 
del 
de! 
No 
So 
Ka 
er 


erika 
disse 
cisco 
at det 
t det 
m et 
keligt 
gule 
ville 
som 
r an 
erne, 
inger 
Len, 
rence 
m at 
edige 
religt 
innet 
evne 
blot 
uta- 
and- 


eligt © | 


else, 
elig- 
Magt 
Ind- 
mn vi 


Itur- 





197 


herte, begyndt. Negtes kan det ikke, at Kineserne bringe 
moralske, sanitere o. a. Farer med sig. Negtes kan det 
heller ikke, at de ere yderst tarvelige og nejsomme, sam- 
tidigt med at de ere arbejdsomme. Pacific-Banen vilde 
maaske endnu ikke vere kommet i Stand, naar man ikke 
havde haft den billige kinesiske Arbejdskraft. Af denne 
Grund er der Mange, der gaa til den modsatte Yderlighed 
og betragte den kinesiske Indvandring til Amerika som 
en af de vigtigste Betingelser for de Forenede Staters 
ekonomiske Fremtid.- Ogsaa er det et Spergsmaal, om 
det vil lykkes ved Lovgivningsforanstaltninger at holde 
Kineserne borte. Og lukke Nordamerikanerne Deren for 
de flittige Mongoler, ville maaske andre Lande tage imod 
dem. I England taler man allerede for Alvor om, at 
forsoge paa at importere kinesisk Arbejdskraft, navnlig 
for at benytte dem som Tjenestetyende, hvortil de ser- 
ligt egne sig.*) 

Kampen mellem de hvide og de gule Arbejdere har 
i de senere Aar i den Grad tildraget sig Opmerksom- 
heden, at Kampen med de Sorte allerede af den Grund 
maatte blive mindre paaagtet. Negersporgsmaalet 
existerer selvfelgelig fremdeles; i Sydstaterne er der frem- 
deles en meget stor Animositet imod Negrene; — men 
den Vending, som dette Arbejderspergsmaal har taget i 
Nordstaterne, synes dog at tyde paa, at Kampen med de 
Sorte snarere vil blive fort til en hederlig Fred end 
Kampen med de Gule. Mellem de Hvide og de Sorte 
er der nemlig Tilnermelser, som man ikke har sporet 


*) Social-Corresp. Allgm. Ausg. 1878, Nr. 3. 
Jfr. ogsaa Rubins Artikel «Om Hungersneden | Kina og den 
kinesiske Indvandring til Amerika», “Nationalokonomisk Tids- - 
skrift. XII, 155. 








198 


mellem de Hvide og de Gule: Negrene nerme sig stedse 
mere de Hvides standard of life; de tage med Iver Del i 
det politiske Liv; de have vist sig modtagelige for evro- 
pwisk Kultur, og ere overhovedet i en ikke ringe Grad 
perfektible; til Gjengjeld finde de stedse sterre Imede- 
kommen hos de Hyide: de Fagforeninger og andre For- 
eninger, der tidligere vare lukkede for dem, begynde nu 
at aabne sig; blandede Agteskaber blive stedse alminde- 
ligere osv. Kineserne, derimod, klamre sig med en for- 
ferdelig Sejhed fast til det Nedarvede, og synes slet ikke 
tilbojelige til at tilegne sig Amerikanernes standard of life. 
Men saalenge det er Tilfeldet, er der ikke meget Haab 
om en Udsoning. For Ojeblikket synes Alt at tyde paa, 
at det kinesiske Spergsmaal vil blive viklet sammen med 
de evrige Arbejderspergsmaal paa en Maade, der kun vil 
bidrage til at give den hele Arbejderbevegelse en saa 
meget mere ondartet Karakter. Og efterhaanden som 
Arbejderne faa sterre social og politisk Indflydelse, vil 
Forbitrelsen mod Kineserne blive mere akut. I alt Fald 
for Kineserne ere Udsigterne ikke lyse. 











Na 
et I 
sche 
sig 

beds 
ster 
i ll 


stedse 
Del i 
evro- 
Grad 
mede- 
. For- 
de nu 
linde- 
1 for- 
| ikke 
f life. 
Haab 
paa, 
med 
n vil 
| saa 
som 
» Vil 
Fald 











Kvindesagen 1871—79, 


Af George V. Manicus. 


V. 


Bevegelser i Holland. 


Navnet «Tesselsschade» er i Holland blevet benyttet som 
et Banner af Kvindesagens Tilhangere. Marie Tessel- 
schade Vischer, f. i Amsterdam 1594, d. 1651, synes i 
sig at have forenet alle Aandens, Hjertets og Legemets 
bedste Egenskaber. Hun skildres i Holland som et fuld- 
stendigt Ideal af en Kvinde. Efter hende opkaldtes en 
i 1872 i Amsterdam stiftet stor Kvindeforening, hvis 
Hovedsede nu er i Haag, og hvis Formaal gaar ud paa 
at forbedre Livsvilkaarene for ubemidlede Kvinder af de 
hejere Klasser ved at fremme og stette deres Arbejds- 
og Kunstsans. 

Denne Forening var ikke den forste, der opstod i 
Nederlandene. Der havde allerede tidligere existeret et 
Selskab i Amsterdam, der forte Navnet «Arbejdet adler» 
og et andet i Arnheim, som kaldte sig: «Foreningen for 
Alménvellet». Disse forfulgte imidlertid tildels andre For- 
maal. Saaledes havde Arnheimer-Selskabet vesenligt sat 
sig den Opgave at ophjelpe den hensygnende Kniplings- 








” 200 


industri, der dannede mange Kvinders eneste Erhvervs- 
kilde. I det Hele taget fandtes det serlig Karakteristiske 
ved Kvindesagen som moderne socialt Spergsmaal ikke 
opfattet i Programmerne for disse Foreninger. Men det 
var netop Erkjendelsen heraf, der kaldte Selskabet «Tessel- 
schade» ilive, medens den samtidig udevede sin Indflyd- 
else paa adskillige Regeringsforanstaltninger. 
Hollenderne ere et praktisk Folk. Da det var gaaet 
op for dem, at henved en Femtedel af Landets Kvinder 
naaede en Alder, i hvilken Giftermaal here til Undtagel- 
ser, uden at vere forsergede, samt at det i saa Hen- 
seende ‘serligt gik ud over Kvinderne af den dannede 
Mellemklasse, rejste der sig i Bladene, Tidsskrifter og 
Brochurer en sterk Agitation. Undersegelserne gik ud 
paa at paavise og forklare Aarsagerne til dette Forhold. 
Der paapegedes som ,andetsteds en Rekke af sammen- 
stedende Omstendigheder (deriblandt: Indflydelsen af den 
materialistiske Verdensanskuelse, de stigende Fordringer 
til et komfortabelt Liv, Udviklingen af den individualistiske 
Frihedssans, det offenlige Livs luxuriese Fernis og dets 
Tiltrekningskraft paa de unge Mend, de yngre Embeds- 
mends utilstrekkelige Lonninger), som tildels afgive en 
Forklaring. _Men ved Siden af at anerkjende de unge 


Kvinders uheldige Stilling, udovedes der en skarp Kritik 


af hele Opdragelsespolitiken i de forskjellige Hjem og 
Foreldrene gjordes ansvarlige for den Skjebne, der vilde 
komme til at ramme mange af deres Detre, der, efter de 
Forhold som gjorde sig gjeldende, ikke vare opdragne i 
Nejsomhed og Tarvelighed, ikke vare blevne vante til Flid 
og Sparsommelighed samt til at betragte alvorligt Arbejde 
som Livets Opgave. Serlig gaves der derhos en skaan- 
selslos Analyse af den Race af unge Kvinder, der navnlig 
















me 
sys 
bet 
tre 
Bro 
Bey 
ska 
et 
(Kivi 
Ope 
ger 
upo 
ig 
ethy 
live 
Ste 
Anti 
ung 
det, 








hvervs- 
ristiske 
al ikke 
len det 
Tessel- 
indflyd- 


r gaaet 
Kvinder 
\dtagel- 
a Hen- 
jannede 
fter og 
gik ud 
orhold. 
mmen- 
af den 
dringer 
listiske 
yg dets 
mbeds- 
tive en 
> unge 


Kritik 


em 0g 
r vilde 
fter de 
agne i 
til Flid 
rbejde 
skaan- 
vavnlig 





201 


i de sterre Byer fore en Sommerfugletilverelse, og af 
hvilke ikke faa efterhaanden tilegne sig Vaner og Egen- 
skaber, som lade henstaa som uafgjort om deres Udygtig- 
hed og Ladhed eller deres Tankeloshed, Uvidenhed og 
Fordringsfuldhed have Overvegten. MHollenderne have et 
eget Navn for denne Klasse af flanerende, koncert- og 
theaterbesegende samt Visiter-afleggende Damer; de kalde 
dem: «Amiisiervégels» («Morskabsfugle») og stille dem 
med Rette ikke alene et sergeligt Horoskop for det Til- 
felde, at de forblive ugifte, men ogsaa for deres Aigte- 
skab og for de Mend, der binde deres Skjebne til dem. 

En mere alvorlig og foredlende Indflydelse i Hjem- 
met, stettet af et mere hensigtsmessigt Undervisnings- 
system, er i Holland ligesom i Tyskland og England bleven 
betegnet som det vigtigste Hjelpemiddel mod de op- 
tredende, mindre heldige Forhold. Forskjellige af de 
Brochurer om Kvindesagen, med hvilke den nyeste store 
Bevegelse desangaaende indlededes, udtalte sig allerede 
skarpt i denne Retning. B.D. Pellegen, som har udgivet 
et Skrift under Titelen: «De Toekomst der Vrouw» 
(Kvindens Fremtid) anbefaler saaledes indstendig Kvindens 
Opdragelse til Arbejde og tilbageviser den i visse Kredse 
gengse Anskuelse som om hun derved sank ned til et 
upoetisk Vesen. Naar dette var Tilfeldet, maatte jo hele 
Agteskabet hos de arbejdende Klasser vere blottet for 
ethvert poetisk Skjer. Et nermere Kjendskab til Familie- 
livet hos arbejdsomme, edruelige Aigtefolk af de lavere 
Stender, aflegger Vidnesbyrd om det Urigtige i en saadan 
Antagelse. Samtidig retter Forfatteren sin Kritik mod de 
unge Mend, der ville gifte sig, men ofte savne meget af 
det, de burde have tilegnet sig for at gjere sig verdige 


til at eje en Kvinde. 
Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV. 14 











202 


I en anden Brochure, der er forfattet af Prof. van der 
Wyk og som forer Titelen: «De Opeveding der Vrouw» 
(«Kvindens Opdragelse») tages der Ordet for Nodvendig- 
heden af en hejere aandelig Undervisning for Kvinden og 
for fuldstendig lige Vilkaar i saa Henseende med det 
andet Kjon. Forfatteren anbefaler til hensigtsmessig 
Fremme af Sagen en Fortsettelse af de unge Kvinders 
Opdragelse udover det 17de Aar, der hidtil har dannet 
den Grense, indenfor hvilken Undervisningen i Holland 
for Pigerne blev holdt. Han forlanger desforuden en 
Forandring med Hensyn til det Timeantal, der hidtil er 
blevet tildelt de forskjellige Fag ved de tvende Lerer- 
indeseminarier, der ere oprettede i Holland, og strengere 
Fordringer med Hensyn til en Rekke Fag, der i vor Tid 
fremtrede som de vigtigste og som de bedst egnede til 
at bringe Eleverne op til et hejere aandeligt Standpunkt. 
Samtidig stiller han til Staten det samme Forlangende, 
der ideligen er fremkommen i England, og som gaar ud 
paa at aabne for Kvinderne samtlige Lereanstalter, der 
hidtil hare veret forbeholdte den opvoxende mandlige 
Ungdom. Ogsaa han drager en skarp Grense mellem 
den «lerde» og den «dannede» Kvinde samt hevder den 
Paastand, at en lerd Mand i dette Ords fulde Betyd- 
ning ikke mindre er uskikket til Agteskab end en lerd 
Kvinde. 

Regeringen og Landets lovgivende Forsamling have 
i forskjellige Retninger taget Hensyn til den hele Be- 
vegelse. Selve Landet staar iovrigt, hvad hidtil opnaaede 
Resultater i Kvindesagen angaar, i forreste Rekke i Ev- 
ropa. Hele det kvindelige Undervisningsvesen ligger for 


Tiden i Kvindens Haand. De Examensproever, der skulle | 


aflegges, ere forskjellige, alt efter som de gaa ud paa at 








erh 
Got 
Sko 
lade 
ved 

ved 
foru 
Pris 
syn 

tilkj 
Fru 

ling 


skel 
begg 
saad 
Tid 

sin | 
Hors 
kjen¢ 
talte 
«Tes 
de Ki 
den » 
anvis 
mind 
ening 
Dron 
sig | 
den ¢ 
explo 





an der 
rouw» 
endig- 
en og 
d det 
lessig 
inders 
Jannet 
olland 
an en 
dtil er 
seerer- 
angere 
or Tid 
ade til 
punkt. 
zende, 
ar ud 
, der 
ndlige 
1ellem 
r den 
3etyd- 

lerd 


have 
e Be- 
aaede 
i Ev- 
er for 


skulle | 


paa at 





203 


erhverve Adgang til at fungere som Hjelpelererinde, 
Gouvernante eller Skolebestyrerinde. Den nye hollandske 
Skolelov bestemmer derhos, at Kvinderne skulle have Til- 
ladelse til at lade sig indskrive ved de lerde Skoler og 
ved Universiteterne. (En lignende Lov er fornylig bleven 
vedtagen i Belgien.) Universitetet i Leyden soger des- 
foruden at fremme Sagen paa andre Maader, idet dets 
Prisopgaver i den senere Tid begynde at tage mere Hen- 
syn end tidligere til de sociale og Kulturspergsmaal. Det 
tilkjendte for nogle Aar siden sin store Guldmedaille til 
Fru Elise van Calkaer for en af hende indleveret Afhand- 
ling over Kvindesagen. 

Men en forandret og i mange Henseender betydeligt 
skerpet, paa Forudsetning af lige hej Intelligens hos 
begge Kjon hvilende Undervisningsplan, saaledes som en 
saadan ogsaa anbefales af Fru Elise van Calkaer, krever 
Tid til at gjennemfores og endnu mere Tid til at udove 
sin Virkning paa Slegten. «Mens Gresset groer, doer 
Horsemoer ,» siger et gammelt Ordsprog, og det er Er- 
kjendelsen heraf, der netop danner den Grund, den om- 
talte i Aaret 1872 stiftede store hollandske Forening 
«Tesselschade», staar paa. Det gjelder navnlig at rekke 
de Kvinder en Haand,.der ikke mere kunne nyde godt. af 
den indledede hejere Undervisning og som vesenligt ere 
anviste til ved egne Hjelpekilder at friste et mere eller 
mindre ensomt Liv. I dette Ojemed organiseredes For- 
eningen, der protegeredes i hoj Grad af den afdede 
Dronning af Holland, med talrige Filialer, som hver for 
sig havde stillet sig -den Opgave at befri Kvinderne af 
den dannede Klasse, saa vidt som gjorligt, fra at blive 
exploiteret fra de Industridrivendes Side. Medlemmerne 


opkjebte, alt efter de Midler, der kunde tilvejebringes, 
14" ‘i 














204 


Kvindearbejder af enhver Slags, indrettede Bazarer og 


Depots, arrangerede Tombolaer, holdt Fellesmeder, bleve 


Arbejdsgivere, gav Forskud og fordelte Arbejdet. Hoved- 
afdelingen i Haag modtog serlig Malerier (Olje- og Vand- 
farve), Afdelingen i Amsterdam udskaaret og indlagt Tra- 
arbejde, Filialen i Rotterdam kunstige Blomster, andre 
Afdelinger Lederarbejder, Broderier, Modeartikler ete. 
Alle Arbejder, der bedommes af en Kommission, stemples, 
naar de ikke vises tilbage som mindre godt udforte, med 
et Merke, der bestaar af Marie Tesselschades Vaaben og 
forsynes med et Baand, som berer Farverne Guld og 
Blaat. Foreningen og dens Organ «Ons Streven» synes 
at trives mere end almindeligt godt. 


VI. 


Universiteter og Skoler. 


Ligeoverfor den Bevegelse i Kvindesagen, der vesen- 


ligt gaar ud paa at give de mere begavede Kvinder en } 


Opdragelse, der i tidligere Tider kun har veret forbeholdt 
de unge Mend, have Universiteterne stillet sig paa en 
forskjellig Maade. I Nordamerika modtoges allerede for 
henved 20 Aar siden undtagelsesvis unge Kvinder som 


Studenter, uden at der her forlangtes nogen Adgangs- } 


preve. Samstudiet og de felles Forelesninger afstedkom 
imidlertid, serlig med Hensyn til det medicinske Studium, 
forskjellige generende Forhold, og dette i Forening med 
den mindre venlige Opfattelse af hele det kvindelige 


Studium, der hos mange Universitetslerere gjorde sig | 


gjeldende, foranledigede, at der i forskjellige Byer stift- 
edes medicinske Skoler for Kvinder, saaledes i Filadelfia, 
Boston og New-York. Disse Skoler forsynedes med 








La 
de 
be: 
det 
Ko 
at 


Ma 
0g 

paa 
at 
un¢ 
falg 
den 
et I 
tor 

Mec 
i de 
der 
og” 
Leg 
almi 
udki 
af \ 
Syge 
fuld 
lige 
er fe 
det | 
de n 
Efter 
alens 





arer 0g 
r, bleve 
Hoved- 
g Vand- 
gt Tre- 
» andre 
ler ete, 
temples, 
te, med 
aben og 
suld og 
» synes 


 Vesen- 


onder en } 


rbeholdt 

paa en 
rede for 
ler som 


dgangs- } 


stedkom 
tudium, 
ng med 
indelige 


rde sig | 


er stift- 
ladelfia, 
es med 





205 


Laboratorier, Museer og Bibliotheker, og til enkelte af 
dem blev der knyttet Hospitaler. Den storste og sterkest 
besogte er: «The Womens’ Medical College» i New-York, 
der blev stiftet iAaret 1865, efterat de andre medicinske 
Kollegier i Fellesskab havde fattet den Beslutning, ikke 
at tilstede Kvinder Adgang til Forelesningerne. Til nevnte 
medicinske Skole knyttedes fire kvindelige Leger, Dr. 
Mary Jacoby, Dr. Elisabeth Blackwell, Dr. Emily Blackwell 
og Dr. Mercy Baker. Eleverne studere i tre Aar og bo . 
paa det Hospital, som er forbunden med Skolen. Efter 
at have hert Forelesninger i nevnte Tid, maa Eleverne 
under Professorernes og Legernes Vejledning i de tre 
felgende Aar uddanne sig praktisk og modtage forst efter 
denne Tid samt efter at have skrevet en Afhandling over 





et medicinsk Thema, et Doktordiplom. Ingen af Eleverne 
tor underkaste sig Examen fer efter det fyldte 2ide Aar. 
Meders disse medicinske Skoler udviklede sig, fortes der 
i de Forenede Stater en levende Strid over de Spergsmaal, 
der vedrorte Tilstedeligheden af Samstudiet af begge Kjon 
og Kvindernes Evne til at kunne uddannes til duelige 
Leger. I sidstnevnte Henseende anerkjendtes det dog 
almindeligt, at mange af de Operationer, til hvilke der 
udkrevedes en fin Haand, udfertes bedre af Kvinder end 
af Mend, samt at mangfoldige kvindelige Svagheder og 
Sygdomme gjennem kvindelige Leger fik en mere takt- 
fuld, indsigtsfuld og naturlig Hjelp end gjennem mand- 
lige Leger. Diskussionen vedrerende disse Spergsmaal 
er for Tiden i det Vesenlige tilendebragt eller hvilende; 
det amerikanske Publikum har Tillid til kvindelige Leger, 
de medicinske Skoler ere ikke istand til at tilfredsstille 
Efterspergselen og ikke faa kvindelige Leger have ikke 
alene erhvervet sig Anseelse men ogsaa Formue. 











206 











De amerikanske Universiteters Holdning, der saaledes 
foranledigede Stiftelsen af en Rekke medicinske Skoler, 
bevirkede ogsaa, at man omgikkes med den Plan at stifte i 
et stort Universitet for Kvinder, ved hvilket de fleste de 
Professorer skulde tilhore det smukke Kjon. Denne Ide de 
er man for Tiden iferd med at realisere og Kongressen 
har vist sin Imedekommen ved at anvise Indtegter af for 
Landarealer langs forskjellige Jernbaner til dets Under- Th 
hold. Dette forste store Universitet for Kvinder indrettes Th 
i Centrum af Unionen, i Cincinati. Det er sandsynligt, An 
at efter dets Aabning, et storre Antal af de Amerikaner- Ind 
inder, der i de sidste tiAar have studeret i Ziirich, Bern Ha: 
og Genf, ville vende tilbage til deres Fedreland, for der nel 



































at fuldende deres Studier. — Om Forholdene ved de 
schweiziske Universiteter henvise vi til Professor Bohmerts of 
Afhandling «Erfaringerne ved Ziiricher-Universitetet», op- Mal 
taget i Nationalok. Tidsskrift lV S. 370 fg., samt til Aleksis Af | 
Petersens Notitser i Artiklen «Kvindesags-Literatur», Na- Aca 
tionalok. Tidsskrift VI S. 439 fg. 

En lignende Holdning som de nordamerikanske Uni- 187. 


versiteter have de engelske indtaget. Skridt for Skridt § I de 
have de ladet sig aftvinge Indrommelser. Universitetet i § i fir 
Cambridge begyndte i Aaret 1860 med at indrette en § Stue 
Slags Preliminerexamen; Oxford fulgte efter og London @ Fors 
oprettede for tre Aar siden en serskilt Examen for Kvinder. § til d 
De to forstnevnte engelske Universiteter tillode omtrent § Mal 
samtidigt Kvinder at oververe Forelesningerne, naar de § i Ha 
havde bestaaet den hidtil gjaldende Adgangspreve. Aaret § vejet 
efter gjorde ogsaa det skotske Universitet St. Andrews et J Unde 
Skridt fremad. Ogsaa ber merkes de i Cambridge og § Kem 
Girton oprettede Kvindeuniversiteter. — Men her som § og 1 
andetsteds er dog Hovedmassen af de Kvinder, der sage 











aaledes 
Skoler, 
it stifte 
. fleste 
une Ide 
gressen 
gter af 
Under- 
1drettes 
synligt, 
‘ikaner- 
h, Bern 
for der 
ved de 
yhmerts 
tt», Op- 
Aleksis 
ro, Na- 


ke Uni- 
 Skridt 
sitetet i 
ette en 
London 
(vinder. 
omtrent 


vaar de 
. Aaret 
rews et 
idge og 
er som 
er sage 











207 


at naa en hejere Dannelse, fremdeles henvist til de Hoj- 
skoler og Lyceer, der i stort Antal ere blevne oprettede 
i de sidste Aar i England, Tyskland og Rusland eller til 
de Fagskoler, Industriskoler og Seminarier, der navnlig i 
de to forstnevnte Stater have naaet et vist Ry. 

Blandt de mere fremskredne af disse Skoler fortjene, 
foruden de medicinske Skoler i London og St. Petersborg, 
The Queens College og The Bedford College i England, 
The Vassard College (fra hvilket Nordamerika faar et stort 
Antal af sine fortrinligste Lererinder), Malerskolen i London, 
Industriskolen i Hamborg, Victoriastiftelsen i Berlin, 
Handelsskolen i Leipzig og de franske écoles professio- 
nelles at fremheves. 

Kunst- og Malerskolen i London (The Female School 
of Art, Queen Square, London) underviser i Tegning og 
Malning, forbereder til Optagelse i det kongelige Akademi. 
Af Eleverne naaede ifjor 18 at blive optaget i «The Royal 
Academy». 

Industriskolen i Hamborg blev tagen i Brug i Aaret 
1874. ~Senatet i Fristaden havde foreret Byggepladsen. 
I den rummelige Bygnings Kjelderetage undervises der 
i fin Vask, Anvendelse af Stivelse og Strygning. I dens 
Stueetage er der indrettet et Seminar til Uddannelse for 
Forstandersker til Bornehaver. Andre Lokaliteter benyttes 
til deri at meddele Tegneundervisning , Lithograferen og 
Malning paa Porcelen. I Skoleverelserne undervises der 
i Haandarbejde, ligefra den simpleste Syning indtil Til- 
vejebringelsen af de fineste Artikler. Den theoretiske 
Undervisning omfatter Fag som: Handelsvidenskab, Fysik, 
Kemi, Husholdningslere, Hygiejne, Fransk, Engelsk 
og Tysk. 

Viktoriastiftelsen i Berlin (ikke at forvexle med Vik- 










208 


torialyceet sammesteds, i hvilket der holdes Foredrag over 
Historie, Literatur, Fysik, Mathematik, Botanik, Kemi, 
Geologi, Astronomi, Pedagogik, moderne Sprog, Arkeologi, 
Musik etc.), er opfert og indrettet af Letteforeningen. I 
denne Stiftelse undervises der i de samme Fag som i 
Hamborgs Industriskole. Desforuden findes der en Tele- 
grafistinde- og Typografinde-Skole, et Arbejdsanvisnings- 
bureau for Kvinder, der her gratis kunne faa Oplysninger, 
en Kogeskole for Kvinder af Mellemklasserne og en Re- 
stauration for Lererinder. 

Efter disse Monsteranstalter er der efterhaanden bleven 
oprettet en Mengde Fagskoler’i Tyskland og Ostrig, der- 
iblandt den store Handelsskole i Leipzig, hvor mange 
tusinde unge Kvinder ere blevne uddannede til Kontorfor- 
retninger og Virksomhed i Banker og ved Handelen; 
Wiener-Handelsskolen, der allerede for ti Aar siden havde 
demitteret 700 Elever, Kunstskolen for Kvinder i Minchen, 
Industriskolen i Reutlingen, Setterindeskolen i Leipzig, 
Fagskolen i Kassel, Industriskolen i Brieg, det landeko- 
nomiske Institut for Kvinder (stiftet 1879) ved Charlotten- 
burg i Nerheden af Berlin, flere Skoler, hvor Syge- 
plejersker uddannes etc. 

Paa dette Omraade rivalisere England og Frankrig 
med Tyskland. Det er iser Tegneundervisningen, der i } 
ferstnevnte Stat fremmes ved Fag- og Kunstskoler. Det 
seregne Departement, der for henved tyve Aar siden op- 
rettedes i England, for at fremme Videnskab og Kunst 
(The departement of Art and Sciences), har iser ladet sig 
det vere magtpaaliggende at virke for disse Skoler og } 
den afdede Prinsgemal Albert stettede Bestrebelserne i 
saa Henseende ved Oprettelsen af Provins-Museer, men 
serlig ved Aabningen af det store Kensington Museum, 





ag over 

Kemi, 
eologi, 
gen. I 

som i 
n Tele- 
snings- 
ninger, 
en Re- 


1 bleven 
g, der- 


mange 
ntorfor- 


ndelen ; 
n havde 
inchen, 
Leipzig, 
indeko- 
rlotten- 


- Syge- 


rankrig 


» der i } 


r. Det 
en op- 
> Kunst 
idet sig 


ler og § 


serne i 
+, men 
useum, 


209 


i hvilket der forefindes en permanent Udstilling af Kunst- 
og Industrigjenstande, Modeller, Redskaber etc. De 
existerende franske Fagskoler skylde derimod vesenligt 
et Privatinitiativ deres Oprindelse. Det har iser veret 
Mad. Lemonnier, der har veret virksom i saa Henseende 
og som har veret Grundlegger af adskillige af de «écoles 
professionelles», der findes i Frankrig. 


VII. 


Andre Former af Bevegelsen. Skyggesider. 
Slutningsbemerkninger. 


Af den foregaaende Fremstilling vil man have set, i 
hvilken hej Grad Undervisningsspergsmaalet har faaet 
Overvegten i hele den Diskussion og-Bevegelse, Kvinde- 
sagen i den nyeste Tid har foranlediget. I det mindste 
i de store Kulturlande ere tidligere Perioders Anker over 
en Miskjendelse af Kvinden i Almindelighed eller For- 
dringerne om en social-retslig Ligestilling traadte sterkt 
i Skygge for de Fordringer, vor Tids forandrede Forhold 
stille til Kvinderne af Mellemklasserne. Noget Lignénde 
gjelder om de sociale Spergsmaal, der nermest berere 
den kvindelige Del af de arbejdende Klasser, for hvilke 
der ad Lovgivningens Vej og gjennem vidtforgrenede 
humane Bestrebelser, forholdsvis er gjort mest i Tiden 
efter 1870. , 

Det skal imidlertid ikke hermed vere sagt, at hine 
for Tiden i Baggrunden staaende Fordringer, slet ikke 
have formaaende Talsmend mere. Tvertimod. Der er 
enkelte Lande, hvor man den Dag idag skjenker denne 
Side af Kvindesagen sterst Opmerksomhed. Saaledes i 
Frankrig. Af bekjendte Personligheder, som her i de 





210 ° 


sidste Decennier have beskeftiget sig med de herhen 
herende Spergsmaal (Ministrene Drouin de L’huys og 
Jules Simon, Mad. Girardin, Mad. Mallemanche, Mad. 
Lemoine, Nationalokonomen Paul Leroy Beaulieu etc.), er 
det serligt de retslig-sociale Sporgsmaal og de fattige 
unge Kvinders Stilling, som ere blevne fremdragne. 
Statistiske Undersegelser ere blevne foretagne i udstrakt 
Maalestok og Forslag til Forandringer i Code Napoléon, 
vedrerende Kvindens Raadighed over Formue og Midler, 
have en Tid lang staaet paa Dagsordenen. Navnlig have 
Forholdene i den franske Hovedstad, hvor der leve 
80000 unge Kvinder uden tilstrekkelige Subsistensmidler, 
givet Anledning til Klager og Forseg paa Hjelp. De 
hidtil brugte Hjelpemidler have, i det mindste for Paris’s 
Vedkommende, vist sig at vere aldeles utilstrekkelige. 
Den tyske Invasion og de senere optredende heftige 
Partikampe have trengt disse Sporgsmaal tilbage og 
Frankrig staar i det Hele taget langt tilbage hvad Kvinde- 
sagens Fremme angaar, en Kjendsgjerning, der endnu 
for kort Tid siden erkjendtes i et af Landets sterre Or- 
ganer («Republique frangaise») i Anledning af den Dis- 
kussion, der fandt Sted i dette Foraar i det engelske 
Parliament, hvor Mr. Courtney atter havde indbragt sit 
Lovforslag om Kvindens politiske Ligeberettigelse, der vel 
faldt, men dog foranledigede den engelske Finansminister 
Sir Stafford Norcothe til den Bemerkning, at man af det 
stigende Antal Stemmer, der Aar for Aar afgaves til Fordel 
for dette Forslag, nesten med mathematisk Nojagtighed 
kunde beregne, naar det vilde blive vedtaget og naar den 
engelske Kvinde vilde faa Stemmeret ved Parlaments- 
valgene, saaledes som hun nu allerede tildels havde ved 
Kommunalvalgene. «Republique francaise» protesterede 





herhen 
lyS og 
Mad. 
ic.), er 
fattige 
lragne, 
dstrakt 
oléon, 
Midler, 
y have 
leve 
nidler, 
De 
Paris's 
<elige. 
eftige 
6 08 
yinde- 
endnu 
e Or- 
Dis- 
zelske 
zt sit 
r vel 
nister 
if det 
ordel 
ighed 
den 
ents- 
ved 
rede 


211 


ved denne Lejlighed mod den Ligegyldighed, der i 
Frankrig vistes Kvindens hejere aandelige Udvikling, gjorde 
opmerksom paa den hederlige Plads, de engelske Kvinder 
indtoge i den literere Verden, og sluttede med den Be- 
merkning: «Man kan dog ikke paastaa, at de engelske 
Damer ere blevne mindre indtagende ved at vere blevne 
mere dannede, eller mindre behagelige ved at have lert 
at tenke bedre?» 

Hvad der med Hensyn til de bererte Spoergsmaal 
gjelder om Frankrig og England, gjelder tildels ogsaa 
om Holland, Schweiz og Tyskland. De Bestrebelser, 
udgaaede fra «The Ladies Association» , sigtende hen til 
at tilvejebringe Nationalkogeskoler, Opdragelsesanstalter 
for Tjenestepiger, Arbejdsanvisningsbureauer etc., ere 
efterlignede i de nevnte Lande. Instituter af denne Slags 
ere oprettede i Amsterdam, Berlin, Gotha, Leipzig og 
forskjellige andre Steder. Den af Fru Lina Morgenstern 
i den preussiske Hovedstad stiftede og ledede store «Haus- 
frauenverein» , som har sit eget Organ, maa her serligt 
nevnes, da den synes at vere i hej Grad livskraftig. I 
alt Fald har man i flere sterre Byer dannet Foreninger 
efter sammes Program (literere og musikalske Soireer, 
Tjenestepigeanvisningsbureau, Indkjob af Varer i det Store, 
Arbejdsanvisningskontor etc). Fru Morgenstern, der for 
Tiden er en af Tysklands mest ansete Forkempere paa 
Kvindesagens Omraade, fremmer ikke alene deslige prakt- 
iske Sporgsmaal, men er ogsaa en af de faa Talsmend, 
der fastholde Fordringen om retslig-sociale Reformer. 
Hendes Tale paa Kongressen i Frankfurt i Aaret 1876 
over Kvindens Virksomhed paa det sociale og okonomiske 
Omraade, blev hilst med levende Bifald, og der frem- 
kaldtes ingen Indsigelse mod de af hende formulerede 





212 


Fordringer vedrerende en Forandring i den tyske Lov- 
givning, forsaavidt denne omhandler Kvindens Stilling 
ligeoverfor forskjellige Bestemmelser i Aigteskabs- og 
Formynderskabsforhold. «The Womans Journal» gjengav 
i sin Tid Fru Morgensterns Tale, og det er ikke usand- 
synligt, at samme i Forening med Agitationen for Kvinder- 
nes Stemmeret har foranlediget Dannelsen af en Kvinde- 
forening (Marts 1879) i London til Fremme af Kjendskab 
til den engelske Lovgivning. 


Naturligvis har man ikke undladt at fremheve Skygge- 
sider ved den hele Bevegelse. Vi skulle ikke dvele ved 
de forterskede Indvendinger, at den praktiske Virksom- 
hed vil bereve Kvinden hendes «poetiske» Skjer, eller 
maaske endog gjere hende uskikket til Opfyldelsen af 
Moderpligterne! Vi ville kun nevne, at man navnlig 
har veret bange for den atheistiske Grundtone, der kom 
tilsyne i mange af de Skrifter om Kvindesagen, som 
navnlig i Tyskland hidrerte fra Damehender. Vi tro ikke, 
at der kan tillegges denne Anke nogen serlig Betydning. 
Kvindens Sind er tilbojeligt til Extravagancer, og sterke 
Spring i Trossager ere forklarlige. Fritenkere blandt 
aandeligt begavede Damer har der stedse veret og saa- 
dannne Foreninger, som f: Ex. den Kvindeforening, der 
under Dr. Schaffer har dannet sig i Berlin under Navn: 
«Den frie Forsamling til Fremme af praktisk Menneske- 
kjerlighed» med fuldstendig pantheistisk Tro, har ikke 
veret enestaaende, men har selv haft Sidestykker i en 
Tid, hvor Pietismen havde naaet sit Hejdepunkt i Evropa. 
Kvindens hele Naturel og store Indflydelse i Familjen. vil 





e Lov- 
Stilling 
Ds- og 
yjengay 
usand- 
vinder- 
(vinde- 
ndskab 


kygge- 
ale ved 
ksom- 
, eller 
sen af 
1avnlig 
r kom 
, som 
) ikke, 
dning. 
sterke 
blandt 
 saa- 
, der 
Navn: 
leske- 
- ikke 

i en 
ropa. 
en. vil 


213 


til alle Tider gjore hende til det vigtigste Fundament, 
der berer de forskjellige religiose Retninger og dette i 
stigende Maalestok alt efter som disses Ritual, Mystik 
og mere eller mindre poetiske Understrom, have truffet 
beslegtede Strenge hos hende. Det vil i alt Fald sikker- 
ligt vare saare lenge, forend den Tid er naaet, der for- 
udsiges af adskillige Kvinder, og i hvilken der gjennem 
Opnaaelsen af et hojere aandeligt Standpunkt var tilveje- 
bragt en Udfyldning af den store Kleft, der nu skiller 
Manden og Kvinden af de dannede Klasser i to Lejre, 
hvad Trossager angaar. 

Ganske vist ville Ulemper ikke kunne undgaas, naar 
sterke aandelige Paavirkninger soge at gjore sig gjeldende 
og gaa i Retninger, der mere eller mindre afvige fra det 
Traditionelle og rere ved Det, Kvinderne lenge have neret 
Pietetsfolelse for. Men aandelige Bryduinger og gjennem- 
gribende Reformer. have stedse medfort slige Ulemper og 
naar Stremmen forst er bleven ledet ind i et nyt Leje, 
vil den atter komme til at flyde mere roligt. Men der 
er andre Betenkeligheder , som der maa tillegges sterre 
Vegt. Samme fremgaa af adskillige Kjendsgjerninger, 
der ere optraadte hos ikke faa af de Kvinder, som have 
segt at tilegne sig den hejere aandelige Dannelse, der 
nu fordres som tidssvarende. Hvad enten de nu have 
forceret Studierne, eller ere blevne mindre heldigt under- 
viste, eller ikke have veret i Besiddelse af den fysiske 
Modstandskraft, som aandelige Anstrengelser udkreve, 
saa har det vist sig, at mange ere blevne sygelige efter 
at have fuldendt deres Studier, eller have maattet afbryde 
disse paa Grund af optredende nervese Lidelser, Blegsot, 
Anemi eller @jensvaghed._ Man har begyndt i Udlandet 
at indsamle statistisk Materiale vedrerende Lererinders 





214 


Mortalitets- og Sundhedsforhold og, skjont disse Under- 
segelser hidtil ikke have veret omfattende nok til deraf 
at kunne danne sig en fuldt gyldig Dom, saa synes de 
dog at indeholde et alvorligt Fingerpeg og en Advarsel 
imod at gjere for store Fordringer til den mere skrobe- 
lige kvindelige Konstitution. Ogsaa hos os har man 
paapeget forskjellige alvorlige Ulemper, der dog mere 
synes at skyldes Overanstrengelse i Kaldsvirksomheden 
end et forceret Studium og Forseg paa at overvelde et 
for stort aandeligt Materiale. Saaledes er Antallet af 
Sindssyge paa St. Hans Hospital forholdsvis sterst i den 
Klasse, der omfatter Lererinder. Medens man efter det 
Forhold, der med Hensyn til Antallet optreder mellem 
begge Kjon paa nevnte Sindssygeanstalt skulde vente 
6 Lererinder, kom der i Virkeligheden ikke mindre end 28. 
I Aarhus og i Oringe er Forholdet endnu langt verre, 
nemlig som 1. til 10. (Jfr. Pastor Dalhoffs Skrift «Vore 
Sindssyge». Kjobenhavn 1879.) Stadfestes de forlobige 
Resultater af Undersegelser i mindre Kredse, ved Ud- 
faldet af mere omfattende Granskninger, vil det selvfelge- 
ligt blive nedvendigt enten at indskrenke Fordringerne 
eller ved udvidede, daglige gymnastiske Ovelser og gjen- 
nem en lengere Leretid at prove paa at nevtralisere den 
skadelige Indflydelse, som stillesiddende aandeligt Arbejde 
let kan afstedkomme paa svage Konstitutioner. 

Der vil ved den store Reform, der arbejdes hen til, 
selvfelgeligt let kunne begaas Fejl. En saadan synes den 
russiske Regering at have begaaet ved for pludseligt og 
for langt at ville fore det hejere Undervisningssystem frem: 
med Hensyn til Kvinder af Mellemklasserne. Hele den 
af samme tilvejebragte Bevegelse havde ikke tilstrekkelige 
Forudbetingelser og Redder i det halvt barbariske Land 





Under- 
il deraf 
mes de 
dvarsel 
skrobe- 
ir man 
r mere 
nheden 
elde et 
let af 
, i den 
ter det 
mellem 

vente 
end 28. 
verre, 
«Vore 
rlobige 
ed Ud- 
vfelge- 
ngerne 
; gjen- 
re den 
\rbejde 


en til, 
es den 
igt og 
n frem: 
le den 
kkelige 
» Land 


215 


og man kan ikke undres over, at de aandelige Drivhus- 
planter, der opfostredes i de kvindelige Gymnasier og 
ved Hojskolerne, tabte Sindsligevegten og for en Del 
strakte deres Grene ind i den nihilistiske Lejr. 

Mange af vor Tids Udskejelser ere blevne  tilskrevne 
en stedse tiltagende og i mange Retninger demoraliserende 
Konkurrence. Bevegelsen i Kvindesagen leder i det 
Vesenlige hen til at forage denne Veddekamp om Ex- 
istensen og faar den, hvad der synes rimeligt, sterk 
Fremgang, vil der til Nationalokonomerne blive rettet det 
Spergsmaal, om der er Behov for saa mange nye Ar- 
bejdshender i en Tid, hvor Efterspergselen paa mange 
Omraader er sterkt aftagende, og hvilken Indflydelse 
tarige nye Tilbud ville faa. . 

Betenkeligheder og Vanskeligheder rejse sig saaledes 
fra mange Sider. Men de virkelige Forhold ere tildels af 
en saadan Beskaffenhed, at Sagen ojensynligt vil blive 
fort frem tiltrods for dem. Sociale Abnormiteter affede 
som oftest Nedvendigheden af en radikal Kur og Kampen 
for Existensen krever uundgaaeligt Offre. Kvindens Ung- 
dom varer saa kort, at det nesten er tungt, at maatte 
gyde Alvor ind i det lyse, glade Ungdomssind og at 
maatte alt i en tidlig Alder indprente den unge Pige, at 
hun i.en meget lengere Tid skal vere gammel end vaar- 
frisk. Det synes i Sandhed sorgeligt at skulle vere saa 
nyttig, serlig naar dette Krav paa en ubarmbjertig Maade 
treder frem til den kvindelige Ungdom, der danner Na- 
tionens Blomst. Dette Krav vil vere som en skurrende 
Mislyd i de Foreldres Oren, der kjele for og forkjele 
deres Dottre, glemmende, at de kun kunne vere en 
stakket Stund hos dem, og at det var deres Pligt, at op- 
drage dem for den Verden, i hvilken de senere skulle 





216 


ferdes, saa at de kunne finde sig tilrette i andre Forhold 
bane sig sely en Vej, undgaa at snuble over hver Sten, 
der ligger dem, i Vejen, have Udsigt til ikke at tabe Fat- 
ningen ved hver dem medende Gjenvordighed, undgaa at 
blive et Eko af hver tilfeldig Indflydelse, der forstaar at 
holde dem isoleret, og at blive sat istand til at holde sig 
oprejst under Livets skiftende Tilskikkelser. 








Forhold 
r Sten, 


ibe Fat- 3 


dgaa at 
staar at 
ide sig 


217 


Reaktionen-i Tyskland. 


Dr. T. Barth: Zur Entwickelungsgeschichte der heutigen reac- 
tioniren Wirthschaftspolitik. Berlin, Verlag von Leonh. Simion. 


1879. (35 5.). 


Den okonomiske'Reaklion, der saa pludseligt og voldsomt 
har grebet Tyskland, og som alt har begyndt at sztte sine 
sure Frugter, skildres i et livligt og krafligt Sprog af Syndikus 
Dr. Th. Barth i Bremen. Hans lille Bog — udgivet af det 
berlinske Nationalekonomiske Selskab — er leseverdig. I 
korte, raske, kraftfulde Trek tegner Forf. den okonomiske 
Reaktions «Udviklingshistorie» eller peger paa forskjellige Mo- 
menter, der ikke bor overses, naar Reaktionen skal forstaas. 

De ydre Aarsager til det Omsving i Opfattelsen af oko- 
nomiske Sager, som med rivende Fart har udviklet sig, ere 
tydelige nok: de «daarlige Tider», Industriens Jammerskrig og 
Forbitrelse mod Udlandet, den tyske Halvguds Optreden paa 
den okonomiske Skueplads o. s. v. Men der er tillige dybere 
liggende Momenter, som man maa tage med i Betragtningen, 
naar man vil forstaa, hvorledes Bevegelsen er bleven saa 
sterk. Dr. Barth peger navnlig paa folgende: 

Forst: Tyskerne, «Diglernes og Tenkernes Folk», har i 
det eller de sidste Decennier lagt sig efler at vere prakl- 
iske! Vesenligt bidraget hertil har maaske den Omstendig- 
hed, at Tysklands forste Mand, Blod- og Jernmanden, omtrent 
udelukkende har arbejdet med reale Vaaben, har forsmaaet de 
ideelle Vaaben, og ubestrideligt er praktisk i en eminent 
Grad. Alle Tyskere ville nu vere «praktiske», — og naar de 
ikke kunde blive det i Ordets gode Betydning, tog de liltakke 
med den slette, d. v. s.: deres «Praktiskhed» kom lildels til 
at bestaa i en suveren Foragt for «Theorien» , en Fortabelse 
i Detaillerne, et mangelfuldt Overblik over de sekonomiske 
Fenomener i deres Sammenheng. Ogsaa deri viste det Prakt- 
iske sig: det skonomiske Spergsmaal bley — omtrent som i 
Amerika — gijort til et polilisk; Politik og Nationalekonomi og 





218 


Privatinteresse rodedes sammen til en forferdelig Velling; 
Agrariere og industrielle Beskytlelsesmend, Folk der hadede 
hverandre, indlode sig paa netle Kjerlighedshandler: den hele 
handelspolitiske Historie er ikke stort andet end — en chronique 
scandaleuse. At snyde hverandre og Tredjemand blev — af en 
vis Del af de tyske Handelspolitikere — opfattet som det 
egenligt Karakteristiske ved «praktiske» Mend. 

Dernest: I gamle Dage, i Idealismens romantiske Dage, 
skuede Tyskerne ud over Landets egne Grenser, og holdt at 
al feste Blikket paa det rent Menneskelige, paa det der sam- 
menknytter Nationerne, paa det Kosmopoliliske. I vor Tid, den 
realistiske Tid, den praktiske Tid, opfattes kosmopolitiske Ideer 
som «romantiske Dremmerier» ; bort med alt det Kosmo- 
politiske! de «kosmopolitiske» Frihandelsmend forsvarer en 
Politik, der i den Grad vil oversvomme Landet med gode og 
billige Varer, at man tilsidst vil kveles under Mengden af dem! 
lad os sperre os af fur de udenlandske Producenter, der vil 
sende os gode Varer til billige Priser! vi vil ikke have noget 
al gjore med saadanne underfundige Mennesker! vi vil beskytte 
den indenlandske Produktion, og den, der ikke vil bidrage Sit 
til det «nationale» Arbejdes Beskyttelse, er blottet for Fedre- 
landsfolelse, og ham vil vi ikke have noget at gjore med! 

Endelig: Frihandelsmendene helde — om de end aldrig 
have tillagt laissez aller-Principet en absolut Gyldighed — til 
Individualismen; — men Bismarck vil «disciplinere» de Enkelte, 
vil underordne dem under en fast Vilje, vil organisere og have 
Massevirkning. {kke blot i Krige og ved Valgagitationer, endog 
i Kunsten (den Wagner’ske Musik) tilsigtes der nutildags Masse- 
virkninger. Man vil overalt i Tyskland «organisere». Social- 
isterne forlanger en «planmessig» Regulering af Arbejdet, og 
Beskyltelsesmendene, de socialistiske Handelspolitikere, appellere 
paa samme Maade til Staten, og forlanger paa deres Vis en 
«planmessig Regulering» af det nationale Arbejde. — 

Disse tre Momenter betragter Dr. Barth som afgjerende 
for den okonomiske Reaklionspolitiks Udvikling i Tyskland Her 
er dog endnu en Faktor, som Dr. B. meget rigtigt fremhever, 
men som vi dog maa legge et lidt andet Eftertryk paa end han. 





driv 
Bist 
fren 
Argi 
Uds| 
Saa' 
at I 
Leb 
Stov 
flyd 
Ove! 
al | 
«Ko; 
man 
sig | 
slen 
Dr. | 
gjerr 
lione 
ning 
ende 
Rige: 
Debe 
den 

hvad 
isterr 
men 
en il 
for ¢ 
kund 
ubelil 


elling ; 
hadede 
n hele 
ronique 
af en 
m det 


Dage, 
oldt at 
r sam- 
id, den 
e Ideer 
(Osmo- 
rer en 
ode og 
f dem! 
der vil 
 nogel 
eskytte 
age Sil 
Fedre- 
ed ! 
 aldrig 

— til 
inkelte, 
yg have 

endog 
Masse- 
Social- 
et, og 
)pellere 
Vis en 


jorende 
d. Her 
iuhever, 
1d han. 


219 


Hvis Verk er Toldtarifen af 1879? Ikke de Industri- 
drivendes! ikke Godsejernes! Den er en enkelt Mands Verk, 
Bismarcks! Han har sat hele Sagen i Scene; han har 
frembragt den agrarisk-industrielle Alliance; han har leveret 
Argumenterne, ja «endog enkelle Satser have tydeligt nok deres 
Udspring fra Rigskanslerens spredte after-dinner-Bemerkninger. » 
Saavidt er det kommet — hvad ogsaa Dr. B. fremhever —, 
at Bismarck overhovedet ikke kan lade et Ord falde fra sine 
Leber, uden at Skarer af Beundrere strax ville kasle sig i 
Stevet for at opsamle Guldkornene. Hans umaadelige Ind- 
flydelse paa det tyske Folk skyldes, mener Dr. B., en aandelig 
Overensstemmelse: Bismarck og Nutidens Tyskere ere enige om 
at betragte «Theorien» med Mistro, at nere Uvilje mod det 
«Kosmopolitiske» og at trede Individet under Fodder. Men 
man kunde dog gaa videre og sperge, om el Folk, der vilde finde 
sig i til Bedste for en enkell Mand at renoncere paa al selv- 
stendig Demmekraft, kunde vere Andet end «et Folk af Lakajer», 
Dr. B. bekemper Bismarcks indre Polilik, uagtet han ellers 
gjerne vil «oprejse de sterste Mindesmerker» for ham, «Na- 
lionens Velgjorer». Der tales saa meget om disse «Velgjer- 
ninger», — og hvori bestaa de saa? Paa Kreditsiden staar 
endel territoriale Foregelser og Tilvejebringelsen af det tyske 
Riges Enhed (der forresten ikke har lutter Lyssider); — paa 
Debetsiden staar den Moral, der doceres i Politik og Okonomi, 
den yderst «prakliske» Moral, at vi skulle gjoare mod Andre, 
hvad vi ikke ville have, at de skulle gjore mod os.  Social- 
isterne maa ikke have Lov til at «angribe Ejendomsretten», — 
men en ydre Polilik,, der raner fremmed Mands Ejendom, og 
en indre Politik, dey plyndrer store Samfundsklasser til Fordel 
for Godsejerne og nogle Industridrivende, er fortreffelig. Og 
kunde den Betaling, der fordres for «Velgjerningerne» — det 
ubelingede Afkald paa al Ret til selvstendig Tenkning — ikke 
vise sig al vere temmelig skebnesvanger ? 

Det Farlige ved den Bismarck’ske skonomiske Politik er 
— hvad Dr. B. rigtigt udvikler — bl. A. det, at Reaktionen 
allerede er sat i System. Toldloven maatte foerst holde for. 
Nu kommer — paastaas der — Turen til Montvesenet: nu 





220 


har vi Guldfoden, — felgelig maa vi opgive den enten til For- 
del for den gamle Selvfod eller til Fordel for Dobbeltfoden, 
Neringsloven ber ogsaa rettes: hvad om man _ gjenindforte 
Lavsindretningerne? Den liberale Politik fjernede dem, — 
altsaa ber vi vel vende tilbage til dem. Jernbanevesenel skal 
der ogsaa tages fat paa, — ogsaa her er der en praegtig Plads 
for Reaktionen. Saa kommer Skatlevesenel Osy. osvy. 

Det gkonomiske Skib er kommet paa Grund. Ebben har 
veret for sterk. De Nationalakonomer, der paastaa, al Floden 
vil indtrede igjen, og at Skibet da vil komme flot, — ere 
«Theoretikere» ; altsaa har vi ingen Brug for dem! de forstaar 
maaske ikke engang at meje en Kornmark, — hvor kan de 
da falde paa at tale med om Korntold! De «praktiske» Folk 
maa til! Den raa Magts Mend maa bringe Skibet flot, «Den 
ny Toldlov har man allerede spendt for, og den trekker ogsaa; 
den trekker, saa det snart vil knage i alle Skibets Fuger. Og 
Folket gleder sig over, at der dog sker noget. Hjelper de 
hidtil brugte Kvaksalvermidler ikke, —- saa smerer man lidt 
tykkere paa. Man giver sig til at hale endnu sterkere i 
Skibet, spender Jernbanetarifreformer m. m. for, -—— og naar 
saa Floden, naar Tidens Fylde er kommet, indtreder og bringer 
Skibet af Grund, saa vil det naturligvis hedde: Déf kan I se! 
det hjalp, at vi trak i Skibet .... og de Reaktionere stikker 


Bjergelonnen i Lommen.» 
a 








Suit 
hede 
yder 
den | 
et fo’ 
har | 
Land: 
Et Li 
at sk 
nye / 
herpa 
soiske 
Afset: 
ellers 
vanlig 
faa Le 
have - 
ved § 
er en 
styrke 
paa Se 


Nati 


til For- 
Itfoden, 
indforte 
m =~ 
el skal 
ig Plads 


yen har 
_Floden 
— ere 
forstaar 
kan de 
» Folk 

«Den 
ogsaa; 
er. Og 
Iper de 
an lidt 
rkere i 
g naar 
bringer 
n I se! 
stikker 


P. 


Skibsfarten og Skibsafgifterne, 
Indledningsforedrag i Nationalokonomisk Forening. 


+. 
Af Prof. V. Falbe Hansen. 


Skibsfarten er i de fleste Tilfelde en af de Virksom- 
heder, som mest fortjener at opmuntres. Thi ikke alene 
yder den som enhver anden Produktion den Fordel, at 
den giver fordelagtig Beskeftigelse for en Del Kapital og 
et forholdsvis stort Antal Arbejdere, men ved Siden deraf 
har Skibsfarten ogsaa en betydelig Indflydelse paa et 
Lands Handel og derigjennem tillige paa dets Industri. 
Et Land, som har en udviklet Skibsfart, har lettere ved 
at skaffe ny Forbindelser i Udlandet og derigjennem aabne 
nye Afsetningssteder for sin Produktion. Et Exempel 
herpaa afgiver Norge, hvis udstrakte Skibsfart paa over- 
soiske Lande sikkert har bidraget adskilligt til at skaffe 
Afsetning for norske Produkter paa Steder, hvor disse 
ellers neppe vilde have vundet Indpas. Ogsaa den sed- 
vanlige Udforsel og Indfersel kan paa forskjellig Maade 
faa Lettelser, naar Landets egne Rhederier og Skibsfart 
have naaet en hejere Udvikling. Som en vesenlig Fordel 
ved Skibsfarten ber det dernest ogsaa fremheves, at det 
er en overordenlig sund Beskeftigelse, der i hej Grad 
styrker et Folks fysiske og aandelige Kraft. Et Bevis 


paa Sofartens Indflydelse i moralsk Henseende haves bl. A. 
Nationalokonomisk Tidsskrift XIV. 15 





222 


maaske deri, at Antallet af uegte Born gjennemgaaende 


er mindst i de Egne af Landet, hvor Befolkningen hoved- { 


sagenlig lever af Soen, som Fiskere eller som egenlige 
Semend. Ogsaa for et Lands Marine har jo Sefartens 
Udvikling stor Betydning. 

Det skulde synes, at Skibsfarten var en Virksomhed, 
som i serlig hej Grad maatte egne sig for Danmark. 
Landets Beliggenhed ved en af Soefartens store Hovedveje, 
dets udstrakte Kyster, talffge Havne og de fiskerige Vande, 
hvoraf det er omgivet, afgive gunstige Betingelser for Se- 
farten og opfordre Befolkningen til at sege sin Nering 
paa Seen. Desuagtet maa det siges, at vor Skibsfart er 
forholdsvis lille. Af vor egen soverts Handelsomsetning 
med Udlandet foregaar over Halvdelen under fremmed 
Flag, og den Fragtfart, vi have paa fremmede Lande, er 
ikke meget betydelig. I Felge Indberetninger fra de 
danske Konsulater havde Fragtfarten med danske Skibe i 
Aaret 1876 haft folgende Omfang: Indgaaet fra fremmede 
Havne vare 6170 Skibe med en samlet Dregtighed af 
1 371 000 Tons, og udgaaet fra fremmede Havne til andre 
fremmede Havne vare 6260 Skibe med en Dregtighed af 
1371000 Tons. For et halvt Aarstid siden meddelte jeg 
i 3dje Bind af den af Professor Scharling og mig udgivne 
«Danmarks Statistik» en kartografisk Fremstilling af vor 
Skibsfart, udarbejdet paa Grundlag af Indberetningerne 
fra de danske Konsulater i 3-Aaret 1873—75. Et Blik 
paa denne kartografiske Fremstilling vil strax vise, at vor 
Skibsfart er af ren lokal Natur. Nesten hele vor uden- 
rigske Skibsfart er samlet paa Osterseen og Nordsgen 
og de Vande, der forbinde disse to Have. Udenfor disse 
Farvande komme kun meget faa danske Skibe. I @ 
By som Liverpool f. Ex. var den samlede Dregtighed 





af ¢ 

tre 

Yon 
staa 
Men 
her 

en § 
anfe 
der 

100 
eger 
stad 
dans 
f, Ex 
dans 
ses 

New: 
hele 

dent. 
Havn 
enke 
Hand 
stor 

for d 
anko} 
State 
og af 
de 1! 
Fra § 
heraf 
samm 
Fremi 


gaaende 


| hoved- { 


egenlige 
efartens 


somhed, 
anmark, 
vedveje, 
> Vande, 
for So- 
Nering 
ysfart er 
seetning 
remmed 
inde, er 
fra de 
Skibe i 
emmede 
shed af 
il andre 
ghed af 
lelte jeg 
udgivne 
af yor 
lingerne 
Et Blik 
, at vor 
r uden- 
ordsgen 
or disse 
I e@ 
gtighed 


223 


af de danske Skibe, som indgik dertil i de omhandlede 
tre Aar, i Alt kun 39000 Tons, i Bordeaux kun 18 000 
Yons, i Lissabon kun 15000 Tons osv. Endnu ringere 
staar det til med Farten paa Middelhavet, der for et Par 
Menneskealdre siden havde en saa stor Betydning for os, 


her er Malaga og Messina de eneste Byer, der nu har 
en sterre Omsetning med danske Skibe, men i de her 
anferte Aar var den samlede Dregtighed af danske Skibe, 
der indgik til disse Byer, dog kun henholdsvis 17 000 og 
10000 Tons. Gaa vi derefter udenfor Evropa, saa er det 
egenlig kun i Kina og Bagindien, at danske Skibe finde 


stadig Beskjeftigelse; i den ovrige Del af Asien ses 
danske Skibe yderst sjeldent; i alle Ostindiens Havne 
f. Ex. kun 1 eller 2 Gange aarlig. Ligesaa sjeldne ere de 
danske Skibe i afrikanske og avstralske Hayne. I Amerika 
ses ret hyppigt danske Skibe paa Ostkysten navnlig i 
New-York, Puerto Rico og i brasilianske Havne, men paa 
hele Amerikas Vestkyst ses danske Skibe kun meget sjel- 
dent. I Treaaret 1873—75 var det af de derverende 
Havne kun Lima, Valparaiso og Panama, der havde haft 
enkelte Besog af danske Skibe. Vi har en ret betydelig 
Handelsomsetning med Amerika, og navnlig indfere vi en 
stor Mengde Varer derfra, men denne Omsetning sker 
for den overvejende Del med fremmede Skibe. I 1877 
ankom saaledes til Danmark 103 Skibe fra de Forenede 
Stater i Nordamerika, men heraf vare de 88 fremmede, 
og af de 16 Skibe, vi udsendte til de Forenede Stater, vare 
de 15 under fremmed Flag og kun 1 under dansk Flag. 
Fra Sydamerika ankom i 1877 til Danmark 15 Skibe, men 
heraf var kun 3 under dansk Flag, og de to Skibe, der 
samme Aar gik ud fra Danmark til Sydamerika, vare begge 


Fremmede. 
15" 





224 


Et Udtryk for, at vor Skibsfart saaledes er rent lokal 
og begrenset til de nermeste Farvande og Smaafarter 
paa dem haves ogsaa deri, at den langt overvejende Del 
af vore Skibe ere meget smaa. Af Skibe paa over 500 
Tons havde vi i 1876 kun 19 Sejlskibe og 34 Dampskibe, 

Naar vi da-ville sperge, hvad er Grunden til, at vor 
Skibsfart, uagtet Betingelserne for den skulde synes at 
vere gunstige, dog ikke har faaet storre Betydning, saa 
frembyder der sig strax en Mengde Omstendigheder, 
som alle kunne have veret medvirkende hertil. Jeg skal 
saaledes serlig fremheve vor Jordbunds Frugtbarhed og 
i det Hele de gunstige Produktionsbetingelser, som Land- 
jorden frembyder, thi det er jo klart, at naar Forholdene 
her ere gunstige, naar der her er tilstrekkelig vel lonnet 
Beskjeftigelse for Befolkningen, saa er der mindre Grund 
for denne til at gaa tilsos. At denne Omstendighed er 
medvirkende kan neppe betvivles, dog maa det erindres, 
at den for den Del af Befolkningen, hvorfra Somands- 
standen nermest rekruteres, har mindre Betydning, thi 
den egenlige Arbejdsklasse er her i Landet neppe bedre 
stillet end i de andre omkring Nordsgen beliggende Lande, 
fra hvilke dog en betydelig Del af Befolkningen seger ud 
til Seen for der at finde deres Nering. Ogsaa National- 
karakteren og forskjellige andre Forhold kunne antages 
at indvirke paa Befolkningens Tilbojelighed til at gaa til 
Ses og paa Skibsfartens Omfang. 

Det vilde imidlertid vere for vidtloftigt at diskutere 
alle de herhen horende Spergsmaal, og jeg vil derfor 
foretrekke at begrense Diskussionen til et enkelt Spergs- } 
maal, der for Tiden turde have serlig praktisk Betydning, 
nemlig til den Indflydelse, som Skibsafgifterne udove 
paa Skibsfarten. 





rent lokal 
ymaafarter 
jende Del 
over 500 
am pskibe, 
il, at vor 
synes at 
ling, saa 
digheder, 
Jeg skal 
arhed og 
ym Land- 
rholdene 
el lonnet 
re Grund 
lighed er 
erindres, 
omands- 
jing, thi 
ve bedre 
e Lande, 
eger ud 
Vational- 

antages 
L gaa til 


liskutere 
| derfor 


Spergs- } 


tydning, 
B udeve 


225 


Som Regel maa det antages, at den almindelige saa- 
kaldte Skibsafgift virker som en Toldafgift, idet den be- 
virker, at Fragten af Varer, der fores til eller fra Dan- 
mark, fordyres og derigjennem paavirker Varernes Pris. 
Naar Varer indferes her til Landet virker Skibsafgiften 
som en Indforselstold, og da den er beregnet efter 
Varens Vegt og Rumfang, kommer den til at tynge 
haardest paa de tungeste og mindst verdifulde Varer, 
serlig paa Varer som Kul, Tommer og Jern, og maa 
antages at fordyre disse for Forbrugerne i en tilsvarende 
Grad. For mindre omfangsrige og mere verdifulde Ar- 
tikler bliver Skibsafgiften i Almindelighed saa lille, at det 
ikke let bliver muligt for den Handlende at faa den for- 
delt paa Varernes Pris. Naar Varer udfores, virker Skibs- 
afgiften som en Udforselstold, den bevirker da, at de 
indenlandske Producenter faa saa meget mindre for deres 
Varer som Afgiften udgjor, og da vore vesenligste Ud- 
forselsartikler ere Landbrugsartikler, bliver den altsaa en 
Skat paa Landbruget. Det er i den senere Tid med 
stor Styrke blevet fremhevet, at det, som det kommer 
an paa for det danske Landbrug, er, at gjore Trans- 
porten af dets Produkter til Udlandet lettere og billigere; 
mon det da ikke er aldeles principstridigt at beskatte 
Transporten og derved gjore denne dyrere? 

Medens man saaledes som Regel vistnok kan antage, 
at Skibsafgiften virker som Toldafgift, paavirker Fragten 
og derigjennem Varernes Pris, saa kan det dog ikke und- 
gaas, at i mangfoldige enkelte Tilfelde bliver Fragten 
upaavirket af Afgiften, (f. Ex. vistnok ikke i Handelen 
med fiydende Ladninger fra oversoiske Lande), og i saa 
Tilfelde kommer den jo til at hvile paa Rhederen. 
Da omtrent Halvdelen af den udenrigske Skibsfart beserges 








226 


ved fremmiede Skibe, vil altsaa Skibsafgiften i saa Tilfelde 
komme til delvis at hvile paa Udlandet; men da det som 
sagt kun er i Undtagelsestilfelde, at Afgiften overhovedet 
kommer til at hvile paa Rhederen, og da kun omtrent Halv- 
delen af vedkommende Rhedere ere Udlendinge, vil det kun 
vere forholdsvis lidt som Udlandet kommer til at udrede, 

En anden Ulempe ved Skibsfartsafgiften er den, at 
den begunstiger den landverts Omsztning i Sammenlig- 
ning med den soverts Omsetning. Naar Varer udfores 
eller indfores ad Sevejen maa de betale Afgift, naar de 
indfores eller udferes ad Landevejen, ere de fri for Af- 
gift og ved Siden deraf bliver den landverts Omsetning 
endmere begunstiget derved, at Staten bygger Jernbaner, 
hvis Taxter ere saa lave, at de ikke forrente den an- 
vendte Kapital. Det er ingenlunde min Mening, at det 
har veret urigtigt af Staten at bygge Jernbaner, men jeg 
vil kun hevde, at derved er en enkelt Gren af Omset- 
ningen bleven begunstiget, og at derved fremtreder endnu 
sterkere den Uretferdighed, man begaar mod Skibsfarten 
ved at lade den betale Afgift. I og for sig er den For- 
bindelse med Udlandet, der foregaar ad Sevejen, mere 
fordelagtig for Landet end den, der foregaar ad Lande- 
vejen; thi den landverts Omsetning foregaar med eller 
over Tyskland, og Forbindelsen med dette Land har 
hverken i politisk eller okonomisk Henseende veret til 
serlig Gavn for os. Det erkjendes f. Ex. fra alle Sider, 
at vi ber bestreabe os for, at lede vor Udforsel af Krea- 
turer til England i Stedet for til Tyskland. Om Studene 
fra Markederne i Lunderskov skulle gaa mod Syd til 
Tyskland eller mod Vest til Esbjerg og England kan ofte 
staa og svinge paa en Ubetydelighed, mon det da er 
rigtigt at legge en Afgift paa de Stude, der gaa til Es- 





bjer 
Tys 
Kjat 
sett 
Skil 
lig 
rent 
gift. 
meg 
paa 
den 


er T 
og 
ford 
min 
nin; 
Om 
0g 

virk 
ude 
for 
Rus 
Ost 
Skil 
virk 
ind 
sere 
Tra 
kre 
Del 
i Si 


Tilfelde 
det som 
thovedet 
nt Halv- 
det kun 
udrede, 
len, at 
menlig- 
udfores 
laar de 
for Af- 
setning 
nbaner, 
en an- 
at det 
len jeg 
Jmset- 
-endnu 
sfarten 
n For- 

mere 
Lande- 
d eller 
d har 
ret til 
Sider, 
Krea- 
ludene 
yd til 
n ofte 
da er 
il Es- 











227 


bjerg, medens man fritager dem for Afgift, der gaa til 
Tyskland. Noget Lignende gjelder om andre Byer. 
Kjobenhavn f. Ex. stetter nermest sin udenlandske Om- 
setning paa Skibsfarten, og dens Handelsstand maa som 
Skibsafgift udrede adskillige Hundrede Tusind Kroner aar- 
lig af sin udenlandske Omsetning, medens dens Konkur- 
renter i Hamborg i Almindelighed ere fri for denne Af- 
gift. Det er ingenlunde min Mening, at denne forholdsvis. 
meget lille Sum kan have nogen selvstendig Indvirkning 
paa Handelens Gang, men det er dog en Ubillighed mod 
den nationale Handel. 

Et Hovedhensyn ved Spergsmaalet om Skibsafgifterne 
er Transithandelen ; thi Afgiften virker som en Transittold 
og bevirker derved, at Transitforretninger paa Danmark 
fordyres og vanskeliggjeres. Spoergsmaalet har her efter 
min Formening aktuel Betydning; thi den nye Toldord- 
ning i Tyskland og den dermed i Forbindelse staaende 
Omregulering af Jernbanetariferne har haft den Virkning 
og vil i en nermere Fremtid i endnu hejere Grad be- 
virke, at Transiten mellem @st- og Vest-Evropa gaar 
uden om Tyskland. Der aabner sig herved en Chance 
for os til at drage en Del af den Transitforretning paa 
Rusland, der hidtil er gaaet over Hamborg og de tyske 
Ostersobyer, til Kjobenhavn; men saalenge vi beholde 
Skibsafgiften vil dette vere meget vanskeligt, thi denne 
virker som en Bomafgift paa Alt, der passerer ud eller 
ind og er derved en Opfordring for Trafiken til at pas- 
sere uden om os. Den direkte Fordel ved den enkelte 
Transitforretning er i Almindelighed kun ringe og Op- 
krevningen af Skibsafgiften vil ofte opsluge en betydelig 
Del deraf og derved forhindre Forretninger i at komme 
i Stand og berove Landet de betydelige indirekte Fordele, 












228 


der kunne vere forbundne dermed, navnlig ogsaa for vor 


Skibsfart. fovrigt skal det med Hensyn til dette Punkt | 


indremmes, at man maa vere meget varsom med at 
gjennemfore Foranstaltninger under Hensyn til de for- 
ventede Virkninger af den tyske Toldlov; thi denne er jo 
endnu ikke traadt i Kraft paa alle Punkter, og meget vil 
afhenge af den Maade, hvorpaa den udferes i Praxis. 
Man har sagt, at Skibsfartsafgiften kun var en Er- 
statning for Statens Udgtft til Fyrvesenet. Jeg skal dertil 
bemerke, at Statens Udgifter til Fyrvesenet i de senere 
Aar har veret ca. 250000 Kr. aarlig (cfr. Danmarks 
Statistik Ill. Bd., p. 21), medens Indtegten af Skibsaf- 
gifterne, efter at Afgiften af den indenrigske Fart nu er 
ophert, kan anslaas til ca. 700 000 Kr. aarlig. Skibsfarten 
maa altsaa udrede 2 & 3 Gange saa meget som Fyrene 
koste. Desuden maa det erindres, at de Skibe, der fare 
mellem danske Havne og Udlandet kun er en ringe Del 
af alle de Skibe, der passere vore Farvande og altsaa 
have Gavn af Fyrene; naar man fastholder, at Fyrud- 
gifterne skal erstattes af Skibsfarten, saa ber alle Skibene 
betale navnlig ogsaa dem, der gaa i indenlandsk Fart, og 
vor udenlandske Skibsfart ber kun betale en saadan Andel 
af Fyrudgifterne, som svarer til den Andel, de udgjore 
af det samlede Antal Skibe, der passere vore Farvande. 
Man vil maaske indvende, at Staten ikke kan opkreve Af- 
gift af de blot forbisejlende fremmede Skibe; men det 
maa herved mindes, at vi egenlig har faaet en saadan 
_ Afgift udbetalt som Kapital en Gang for alle gjennem 
“de Millioner, som vi modtog for Oresuiidstoldens Afles- 
ning, idet vi den Gang overfor Udlandet paatog os en For- 
pligtelse til at belyse visse Dele af vore Farvande. Hvis 
vi derfor vil beholde en Fyrafgift, der erstatter en forholds- 












mes 
ansé 
nuvi 
ikke 
afgit 
blive 
lige 

ved 


paa 
Skib 
Der 
Udle 
Ver 
lave 
Bes! 
maa 
Skib 
at § 
1 Vi 
Skib 
blive 
kon! 
for 
mel 
fore 
Vel 
som 
Dett 
bek, 
af y 








for vor 


e Punkt | 


med at 
de for- 
ie er jo 
eget vil 
raxis. 
en Er- 
1 dertil 
senere 
nmarks 
kibsaf- 
nu er 
sfarten 
Fyrene 
er fare 
ge Del 
altsaa 
Fyrud- 
kibene 
rt, og 
Andel 
dgjore 
vande. 
ve Af- 
mn det 
aadan 
nnem 
Afles- 
n For- 
Hvis 
10lds- 





229 


messig Del af Fyrudgifterne, saa maa denne, naar den 
ansettes retferdigt, blive mange Gange mindre end den 
nuverende Skibsafgift. Men det forekommer mig heller 
ikke, at der er Grund til at beholde en saadan lille Fyr- 
afgift paa den udenlandske Skibsfart, thi paa Landjorden 
blive de tilsvarende Udgifter jo nu udredede af det Offen- 
lige og kun i rene Undtagelsestilfelde krevet erstattede 
ved Bomafgifter eller Lignende. 

Som en Afgift, der ligeledes paahviler Skibsfarten og 
paa en Maade er endnu ubilligere end den egenlige 
Skibsafgift, bor nevnes Tolden af Skibe og Skibsmaterialer. 
Der opkreves nu en Told af Skibe, som indfores fra 
Udlandet, der i Almindelighed udgjor 3 pCt. af disses 
Verdi, men som i enkelte Tilfelde dog er sat noget 
lavere. ‘Tilsyneladende er denne Told kun en nodvendig 
Beskyttelse for vore indenlandske Skibsbyggerier, der jo 
maa betale Told af nesten alt, hvad de anvende til 
Skibenes Bygning, og det kunde jo ogsaa synes billigt, 
at Skibe betale Indforselstold ligesom alle andre Varer. 
| Virkeligheden er det dog en stor Uretferdighed; thi 
Skibe blive jo aldrig i egenlig Forstand indforte, de for- 
blive udenfor Foldlinjen, virke stadig udenfor denne og 
konkurrere her med andre Nationers Skibe, som ere fri 
for Tolden. Naar f. Ex. et Skib, der hidtil har faret 
mellem Malmo og: Kjobenhavn under svensk Flag, over- 
feres til en dansk Rheder, maa denne svare 3 pCt. af 
Verdien i Told uden at der ioevrigt er foregaaet nogen- 
somhelst Forandring i dets Farter eller ovrige Forhold. 
Dette synes dog at vere en Ubillighed; og saavidt mig 
bekjendt, opkreves der heller ikke Told af Skibe i noget 
af vore Nabolande, hverken i Sverig, Norge, Tyskland 
eller England. Kun naar Forholdene ere ordnede som i 





230 


Frankrig og enkelte andre Lande, og som de tidligere 
ogsaa vare ordnede her i Landet, at indenlandske Skibe 
nyde visse Begunstigelser ved Beregningen af Skibsaf- 
gifterne, kun da kan det~-vere berettiget som Gjengjeld 
herfor at kreve Told af Skibe. For at beskytte de inden- 
landske Skibsbyggerier vil det ingenlunde vere nedven- 
digt at bibeholde denne Toldsats, vi kunne opnaa det 
Samme ved at tilstaa Skibsbyggerne Godtgjorelse for 
Tolden af alt det Materiale, som anvendes til Skibes Byg- 
ning eller Reparation. 

En tredje Rekke af Afgifter, som hvile paa Skibs- 
farten, og som det ligeledes er i dennes Interesse at faa 
ophevet eller nedsat, er de mange Konsulats- og Havne- 
afgifter og andre dermed i Forbindelse staaende Udgifter. 


Anmerkning. 


Til nermere Belysning af vor Skibsfarts Omfang og Fordeling 
mellem Landene skal endnu meddeles_nogle statistiske Data herom 
for Aaret 1877, det sidste, for hvilket Beretning herom foreligger fra 
det statistiske Bureau (cfr. Statistisk Tabelverk, 4de R. Nr. 1.) 

I Aaret 1877 indkom og udgik mellem Danmark og Udlandet: 
Danske Sejlskibe: 11442 Skibe med en Dregtighed af 694053 Tons 

og en Bestuvning af 385 969 Tons. 

Danske Dampskibe: 9073 Skibe med en Dregtighed af 1 396 015 Tons 
og en Bestuvning af 366 847 Tons. 
Fremmede Sejiskibe: 16485 Skibe med en Dregtighed af 1016 402 

Tons og en Bestuvning af 522 947 Tons. 

Fremmede Dampskibe: 3458 Skibe med en Dregtighed af 806 611 Tons 
og en Bestuvning af 248 553 Tons. 





] 
Norsk 
Sven: 
Russi 
Slesv 
Andre 
Engel 
Hollat 


[ 
klarer 
[ 
dansk 
T 
Sejlsk 
D 
Damp: 


idligere 
> Skibe 
kibsaf- 
sngjeld 
inden- 
edven- 
aa det 
e for 
s Byg- 


Skibs- 
at faa 
Havne- 
igifter. 


rdeling 
herom 

ger fra 

) 

ndet: 

3 Tons 


15 Tons 
16 402 


{1 Tons 


231 


Over Halydelen af vor Omsetning med Udlandet ad Sevejen 
foregaar saaledes ved Hjalp af Skibe under fremmed Flag. Dog har 
disses Overvegt saa godt som Aar for Aar vist sig mindre og mindre. 
Det er alene i Indferselshandelen at de fremmede Skibe have Over- 
vegten, hvorimod Udferselshandelen i overvejende og nesten uaf- 
pbrudt stigende Grad sker under dansk Flag. I Dampskibsfarten paa 
Danmark havde for faa Aar siden de fremmede Skibe Overvegten, 
men senere er Forholdet vendt om og nu er-de danske Skibe de 
talrigste. 


Hvad angaar Nationaliteten af de i Danmarks udenlandske Skibs - 
fart deltagende fremmede Skibe, da var blandt Sejlskibene: 


Norske . . 2849 Skibe af Dregtighed 277 630 Tons 
Svenske _ - 366 240 
Russiske.... bipclac as ae 2 _ 41 650 
Slesvigske og holstenske. . . 1385 — 42 493 
Andre tyske _ 198 252 
Engelske. : . 105 061 
Hollandske - 28 534 


30 472 
Svenske .... 187 964 
USER. Oe OR 97 850 
Slesvigske .... 19 197 
Andre tyske >. ...-+2-0. 88 608 
Engelsk... os ce ee ces 356 495 
Hollandske.....c.ceeeecee 33 206 


Den forholdsvis lille Omsetning, der foregaar med Skibe, som 
klareres under Forbisejling, er ikke medtaget i ovenstaaende Data. 
Danmarks indenrigske Skibsfart besorges nesten udelukkende af 
danske Skibe, den havde i Aaret 1877 felgende Omfang: 
Til danske Havne indkom fra andre danske Havne: 
Sejlskibe: 14908 Skibe med en Bestuvning af 161804 Tons og en 
Dregtighed af 327 561 Tons. 
Dampskibe: 6736 Skibe med en Bestuvning af 159773 Tons og en 
Dregtighed af 656 417 Tons. 


De i Fragtfart i fremmede Havne indgaaede danske Skibe ud- 
gjorde i 1877 i Henhold til Indberetninger fra de danske Konsulater 
et Antal af 6394 med en samlet Dregtighed af 1305000 Tons, 
deraf: 





Afrika . 31 Skibe af 5325 Tons 
Amerika: 
Nordamerika: 

Vestindien . 

De Forenede Stater. 
Syd-Amerika: 


Brasilien 
Det evrige Syd-Amerika.. . 


Ostindien og Bagindien 
Avstralien 














Nogle Resultater af den mathematiske Methodes 
Anvendelse paa Handelsstatistiken. 


Af C. L. Madsen. 


Det er sikkert en af Mange erkjendt Sandhed, at der 
neppe findes nogen periodisk foretagen Sammenstilling 
af Tal og numerisk stadfestede Kjendsgjerninger, som i 
hojere Grad indbyder til methodiske Undersogelser end 
den kommercielle Statistik; den regelmessige Gang i 
Tallene, som Aar efter Aar kommer tilsyne, tyder paa, 
at den hviler paa en Samling af Grundbetingelser, der 
stadig fremstaar med de samme Krav og affeder nesten 
samme Retning i Bevegelsen, medens Svingninger i 
Verdierne, deres Stigen og Falden, opfordre til at efter- 
spore og i Tal paavise, dels det almindelige Fremskridt 
i Samkvemmet, dels de til hver Tid eller Periode serligt 
medvirkende Aarsager. Der er aabenbart her et Om- 
raade, som i en ganske serlig Grad synes at maatte 
egne sig for den mathematiske Behandling, hvis merke- 
lige Evne til at sprede Lys og Klarhed og til at trenge 
ordnende ind i sammensatte Kvantitets-Forhold neppe 
Nogen vil bestride. Dette er saa meget mere indlysende, 
som den kommercielle Virksomhed i det store Hele maa 
opfattes som en Forstands-Virksomhed, der ledes af klart 











234 





































betegnede Interesser, og hvis Resultater, der ere op- end 
tegnede i den kommercielle Statistik, derfor ogsaa synes ih 
at maatte kunne rationelt 9: mathematisk gjengives. det 

Der forligger dog ikke noget Forseg paa at udtrykke veje 
den kommercielle Bevegelse i en mathematisk Ligning, alts 
gjeldende for hele det kommercielle Samfund og for De 
alle Former af Samkvemmet, og det er let forklarligt, der 
fordi det vilde mede vistnok uovervindelige Vanskelig- og 
heder, naar man ud af Handels- og Trafik-Statistiken, inte 
der omfatter det rigeste Tal-Materiale, som Verden ejer, Met 


vilde forsege at formulere en saadan Ligning; det er den 
derfor ikke tenkeligt, at det paa en Gang skulde kunne brit 





lykkes at sammenpresse dette overveldende Stof i en ana 
almengjeldende, overskuelig Formel. Men det har fra Tra 
dette Synspunkt allerede nogen Betydning, hvis det sior 
skulde lykkes delvis at lose Opgaven, om og kun fork 
for et sterkt begrenset Omraade, og i-dette at bringe saa 
enkelte Grene af den kommercielle Bevegelge ind under sar 
den mathematiske Methodes Herredomme; thi det er da her' 
mere end sandsynligt, at der fra en saadan Begyndelse stol 
efterhaanden kan arbejdes videre frem paa Lesningen af den 
den fuldstendigere, langt videre rekkende Opgave. tere 


De internationale, kommercielle Forbindelser synes i 


mange Retninger i fortrinlig Grad at egne sig for en at | 
Behandling som den, der her er Tale om, og det vil hed 
ogsaa af tidligere Afhandlinger vere bekjendt, at det er Bev 
paa Grundlag af de tre nordiske Rigers internationale jen 
Statistik, at jeg har fremstillet en Ligning, i hvilken den Tra 
internationale Telegramvexling udvikles som Funktion af frer 
det evrige kommercielle Samkvem med Udlandet. Dan- ogs 
mark, Sverige og Norge staa ikke, hvad Telegramvexlingen at 


angaar, i synderlig anden Vexelvirkning med Udlandet 








re op- 
. synes 
s. 

jtrykke 
igning, 
og for 
larligt, 
skelig- 
stiken, 
n ejer, 
det er 
kunne 
f i en 
ar fra 
is det 
y kun 
bringe 
under 
er da 
ndelse 
zen af 


ynes i 
or en 
let vil 
let er 
ionale 
n den 
ion af 
Dan- 
ingen 
andet 








235 


end den, der vedrerer Handel og Skibsfart, og da den 
i hvert Tilfelde er langt overvejende enhver anden, og 
det kommercielle Samkvem ligeledes for den langt over- 
vejende Del foregaar ad Sevejen, foreligger Opgaven 
altsaa her i sin simpleste og mindst sammensatte Form. 
De tre Rigers officielle Statistik afgiver derfor et Materiale, 
der med virkeligt Udbytte kan benyttes for Grundleggelsen 
og til en vis Grad ogsaa for den videre Udvikling af den 
internationale Trafikligning. Men at den mathematiske 
Methodes Anvendelse paa Handelsstatistiken ogsaa under 
denne Indskrenkning vil vise sig mere og mere frugt- 
bringende, det er lige saa naturligt, som at man ved en 
analog Fremgangsmaade kan fremstille Skibets Fart og 
Transportevne som Funktion af Skibets Form og Dimen- 
sioner, af Maskinens og Skruens Konstruktion, af Kul- 
forbruget, Vind-, Vejr- og Stremforhold osv., og -dette 
saa meget nojagtigere, jo hyppigere og skarpere alle de 
samvirkende Faktorer iagttages og preciseres. Foje vi 
hertil den Styrendes Evne til at manovrere Skibet med 
storst Nyttevirkning, saa savne vi i dette Billede end ikke 
den aandelige Faktor, der i vor Trafikligning represen- 
teres af de tvende Faktorer: Tid og Fremskridt. 

Der er dog ingen Anledning til her paa dette Sted 
at fore Bevis for den mathematiske Methodes Anvendelig- 
hed paa et serligt Afsnit af den internationale, akonomiske 
Bevegelse; den foranstaaende Udvikling skal derfor kun 
tjene til at motivere den Stilling, som den internationale 
Trafikligning indtager iblandt andre Bestrebelser for at 
fremme de exakte Methoders Anvendelse. Herhen horer 
ogsaa eflerfelgende Fremstilling, i hvilken jeg har sogt 
at gjore Rede for nogle af de vesenligste Resultater af 
Trafikligningen, medens jeg samtidig benytter Lejligheden 








236 


til yderligere at begrunde denne. Det er maaske ikke | 
helt overfledigt at bemerke, at man selvfolgelig ikke kan 
gjere Regning paa fuldkommen nejagtige numeriske Re- 
sultater, forinden Ligningen og det statistiske Materiale 
har arbejdet sig frem til sterre Fuldkommenhed og en 
mere ensartet og fyldigere Affattelse*). 

Et af de mere fremtredende Resultater af Trafik- 
ligningens Anvendelse paa de nordiske Rigers Telegram- 
vexling med Udlandet er det Indblik i Forholdet mellem 
Taxt og Trafik, som Ligningen giver. Kjendskab til dette 
Forhold er uomtvisteligt af sterste Betydning for Sam- 
ferdselsmidlernes rette Drift og det okonomiske Udbytte 
af denne; hvilke umaadelige Kapitaler der i vor Tid ere. 
anvendte i disse Ojemed, er det ikke her Stedet at 
komme nermere ind paa, men for den felgende Under- 
segelse maa det vere tilstrekkeligt at minde om, at det 
har krevet en Sum af omtrent 25 Millioner £ Sterling 
for at fore de internationale Telegraflinjer over Havet til 
den kommercielle Bevegelses Yderpunkter, og at denne 
Sum stadig foreges. — Trafikligningen oplyser nu om, at 
den internationale Telegramvexling, som her omhandles, 
kan opleses i syv Faktorer, men at Taxten ikke er en af 
disse**). Dette vil uden Tvivl for Mange vere en over- 


officielle Handels- og Skibsfartsstatistik har jeg givet i «Dan- 
marks, Sveriges og Norges Samkvem med Udlandet». Kjeben- 
havn, 1879. (G. KE. C. Gads Forlag.) 

“) Taxten er optaget i den Faktor, der betegner det almindelige 
Fremskridt, og som tillige omfatter Telegrafens geografiske Ud- 
bredelse, tekniske og administrative Forbedringer m. v. Saavidt 
man kan se, kan det hidtil gjorte Fremskridt udtrykkes saaledes, 
at samme kommercielle Trafik nu producerer henved 3 Gange 
saa mange Telegrammer som for 25 Aar siden. Taxten er i 
samme Tidsrum reduceret til c. 1/7 af det oprindelige Belob, og 
dens Indflydelse paa «Fremskridtet» er derfor meget ringe. 





ke ikke 
kke kan 
ike Re- 
lateriale 

og en 


Trafik- 
legram- 
mellem 
til dette 
r Sam- 
Udbytte 


Tid ere. 


edet at 
Under- 
at det 
sterling 
avet til 
denne 
om, at 
andles, 
-en af 
| over- 
sr i den 


| «Dan- 
Kjoben- 


indelige 
ike Ud- 
Saavidt 
aaledes, 
Gange 
ner i 
lob, og 
e. 


237 


raskende Kjendsgjerning, fordi det staar i Strid med den 


Scengse Opfattelse af Taxten som en vesenlig Regulator 


for Trafiken; for Telegramvexlingens Vedkommende kan 
dette Forhold vistnok rettest forklares saaledes, at Brugen 
af den internationale Telegraf er underkastet en sterkt 
udpreget Nedvendigheds-Lov, lige over for hvilken det i 
den paagjeldende Periode gjeldende Taxtsystem er af 
saare ringe Indflydelse; saa ringe, at Taxten sandsynligt 
ferst vil komme frem, naar Trafikligningen ved en lengere 
Rekke af Iagttagelser er bleven yderligere skerpet. Dette 
er det umiddelbart givne Resultat af Trafikligningen i den 
Form, som den nu foreligger, og et hermed ganske overens- 
stemmende Resultat vilde man upaatvivlelig komme til, 
hvis man paa lignende Maade analyserede den inter- 
nationale postale Bevegelse*). De faktiske Forhold 
bekrefte ogsaa aldeles disse Oplysninger.  Statistiken 
viser nemlig, at naar man deler Udgiften for Telegram- 
vexlingen med Udlandet mellem Vareomsetningen og 
Skibsfarten, saa finder man, at de Omkostninger, som 
Telegramvexlingen paabyrder Varegmsetningen, kun ud- 
gjere omtrent 1°/oo, d.v.s. c. 100 Kroner for hver 100 000 
Kroner Omsetning**); denne Afgift er overordentlig ringe 
sammenlignet med alle andre, der paahvile Handel 
og Skibsfart, og kan vel neppe kaldes et passende 
kvivalent for de Tjenester, Telegrafen yder Samkvemmet. 
Det synes rimeligt nok, at en saa lay Taxt ikke kan 
legge Telegramvexlingen nogen Hindring i Vejen, og det 


*) Se herom ovennevnte Skrift S. 13. 

“) De nordiske Rigers samlede Telegramvexling med Udlandet ud- 
gjorde i 1876 (1877) ca. 825000 Telegrammer med en kalkuleret 
Udgift af henimod 190000 £ Sterling (officielle Angivelser mangle). 
Af dette Beleb falder omtrent 1/3 paa Vareomsetningen (ca. 65 
Millioner £ Sterling) og */s paa Skibsfarten (ca. 32 Mill. Tons). 

Nationalokonomisk Tidsskrift, XIV. 16 





238 


bliver forstaaeligt, at denne frit kan bevege sig og voxe 


med Handel og Skibsfart og med dens egen og de ovrige | 


Samferdselsmidlers Udbredelse og indre, organiske Ud- 
vikling. — Ved Hjelp af Trafikligningen er man altsaa 
kommen til det Resultat, at det ikke er gjennem Taxten — 
det kraftigste Argument, som Administrationen har at 
raade over — at man kan beherske den internationale 
Telegramvexling, men at den afgjorende Indflydelse paa 
denne Trafik eves afFaktorer, der ligge udenfor Telegraf- 
Administrationernes Kompetence. Af denne Udvikling falger 
da, at den internationale Telegraf (saa vel som Posten) 
nermest maa betragtes som Hjelpe-kaktorer i det inter- 
nationale Samkvem, og at det sande Fremskridt i disse 
Institutioner ikke er at soge i nesten virkningslose Taxt- 
Experimenter, men deri, at Posttoget stadigt bringes til 
at gaa hurtigere og Telegrafen til at arbejde sikrere; thi 


paalidelig og hurtig Kjendskab til den samtidige Tilstand 
er et vigtigt Hjelpemiddel for Ledelsen af udstrakte, 


internationale Interesser. 

At disse Anskuelsgr endnu ikke kunne siges at vere 
trengte helt igjennem, ligger i, at man endnu er for til- 
bejelig til at forvexle Postens og Telegrafens Natur og 
ikke gjor sig Forskjellen mellem begge disse Institutioner 
tilstrekkelig klar*). Denne Forskjel er dog iejnefaldende 
og tilstede baade i Kapital og Arbejde, de to Hoved- 
faktorer for alle Taxtsystemer. Den kan for de nevnte 


*) Den iaar i London afholdte Telegraf-Konference har dog forkastet 
et Taxtforslag, der i sin Sammensetning nermede sig det, som 
gjelder for Verdens-Postforeningen, og antaget et andet, der 
slutter sig til det nuverende, og hvorefter Betalingen fastsettes, 
dels efter den Vejlangde, et Telegram skal gjennemlebe, og dels 
efter selve Telegrammets Lengde. Ogsaa kan neynes, at ind- 
flydelsesrige Stemmer -heve sig til Stotte for de i Trafikligningen 
begrundede Anskuelser (Times, ledende Artikel 7 Juni 1879). 





Inst 
kre’ 
grat 
kun 

ben} 
dent 
tillig 
baat 
eller 
Del. 
kan 

Tele 
hold 
enke 
af B 
ved 

direl 
er, d 
Mer 
mer 
sam! 


sulte 
natu 
intel 
ratio 
ege 


og voxe 


le ovrige § 


iske Ud- 
in altsaa 
‘axten — 
har at 
nationale 
else paa 
‘elegraf- 
1g folger 
Posten) 
t inter- 
i disse 
se Taxt- 
nges til 
ere; thi 
Tilstand 
lstrakte, 


at vere 
for til- 
atur og 
tutioner 
aldende 
Hoved- 
nevnte 


forkastet 
det, som 
det, der 
stsettes, 
og dels 
at ind- 
igningen 
879). 


239 


Institutioner i Korthed defineres saaledes. Telegrafen 
krever som bekjendt et serligt og udelukkende for Tele- 
grambefordringen tilvejebragt Transportmateriel, der dog 
kun har en begrenset Befordringsevne, medens Posten 
benytter Transportmidler, der ikke alene have en for 
denne praktisk talt ubegrenset Befordringsevne, men som 
tilige, og dette er Hovedsagen, befordre en Mengde 
baade Rejsende og Ting, blandt hvilke det enkelte Brev 
eller den enkelte Brevsek udgjor en aldeles forsvindende 
Del. Ligesom der altsaa for Postens Vedkommende ikke 
kan vere Tale om «Kapital» i den Betydning som ved 
Telegrafen og de evrige Samferdselsmidler, saaledes for- 
holder det sig ogsaa anderledes med «Arbejdet». Hvert 
enkelt Telegram krever nemlig for sig paa alle Stadier 
af Befordringen noejagtigt den samme Manipulation, og 
ved Telegrafen voxer derfor Arbejdet i alle Retninger i 
direkte Forhold til Telegrammernes Antal; ved Posten 
er, derimod Transporten saa at sige uberert af Brevenes 
Mengde, og kun en sterkt foreget Trafik giver foleligt 
mere Arbejde paa det sidste af de tre Stadier: Ind- 
samling — Transport — Udlevering. 

Denne Udvikling forer da umiddelbart til det Re- 
sultat, at Sir. Rowland Hills ensartede Taxtsystem er 
naturligt for Brevpostens Vedkommende, ogsaa paa det 
internationale Omraade; men at det samme System ikke 
rationelt kan gjeres gjwldende paa Samkvemsmidler med 


eget Transportmateriel. 

Tilsidesettelsen af disse Principer har givet Anled- 
ning til enorme Tab f. Ex. i den engelske Telegraf- 
Administration’), hvilke tilsidst tildroge sig Parlamentets 


*) Det engelske Telegrafvesen blev i Aaret 1870 overtaget af Staten, 
16* 





240 


Opmerksomhed og gav den ansete Nationalokonom Pro- 
fessor Jevons Anledning til i en yderst lererig Afhandling 
at underkaste den finansielle Organisation af det engelske 
Telegrafvesen en gjennemgribende Kritik. Forf. udtaler 
heri, at neppe nogen Institution saa let bliver self-supporting 
som Posten og Telegrafen*);*men at de store Opofrelser, 
der ere gjorte, for at Telegrafen kunde blive tilgengelig 
i videste "Omfang, ikke have fort til andet end en Bort- 
edslen af Summer, der vilde have fundet en langt bedre 
Anvendelse for Exempel i den offentlige Skole-Undervisning. 
Jevons kommer sluttelig til felgende vel motiverede Ud- 
talelse over alle de begaaede Fejlgreb: «Nothing but a 


som i Aflosningssum til de private Selskaber og til Udvidelser 
i de forste Aar efter Overtagelsen udredede en Sum af over 10 
Millioner £ Sterling. Taxten blev strax nedsat til omtrent*Halv- 
delen, idet man raisonnerede som saa, at den foregede Trafik 
skulde bringe et sterre Overskud. Dette gik imidlertid stadigt 
dybere ned, og sex Aar efter denue radikale Reform, da Over- 
skuddet skulde have udgjort 663112 £ Sterling, var det sunket 
ned til 36725 £ eller omtrent */20 af, hvad man havde gjort 
Regning paa. (Blue books). 

Dette gjzlder overalt. 1 Danmark f. Ex. er Post- og Telegraf- 
vesenet heller ikke heldigt stillet i okonomisk Henseende, hvad 
der ses af folgende Oversigt over Overskuddet for de nermest 


liggende Aar. 
Postvesenet. Telegrafvesenet. 


1874—75 . .. . + 494845 Kroner. -++ 37665 Kroner. 
1875—76....--+ 198639 — + 687 
1876—77 .... + 70841 —— —- 19492 
1877—78 .... + 392380 — —+- 20640 
1878—79 ....-+ 77561 — + 62596 


Samme Aarsager frembringe samme Virkninger. Dog synes det 
let at forbedre denne slette Status. Alene en Forhgjelse af 
Portoen med 1 Ore pr. Brev, der ikke vilde hindre Brevvexlingens 
Fremgang, vilde indbringe Postvesenet 200000 Kroner aarlig, og 
saaledes yde det de forngdne Midler til at foretage mange virke- 
lige Forbedringer. Den foreslaaede Ordtaxt for den indenlandske 
Telegramvexling er vistnok for ringe til at dekke det betydelige 
Underskud, end sige levne noget til Forrentning af Kapitalen. 





m. Pro- 
landling 
ngelske 
udtaler 
mporting 
frelser, 
engelig 
n Bort- 
t bedre 
visning. 
de Ud- 
) but a 


dvidelser 
over 10 
nt" Halv- 
le Trafik 
| stadigt 
la Over- 
t sunket 
de gjort 


Pelegraf- 
le, hvad 
nermest 


mes det 
jelse af 
ingens 
rlig, og 
p virke- 
landske 
tydelige 
alen. 


241 


complete breakdown will make people discriminate between 


the financial conditions of letter-carrying and those of 
telegraphy», 

I denne Udvikling har den lerde Forf. aabenbart 
paapeget Kilden til de mange Modsetninger, man nesten 
altid treffer paa i Behandlingen af Taxtspergsmaal; thi 
den nys fremdragne Episode af det engelske Telegraf- 
vesens Historie stiller det udenfor al Tvivl, at ikke en- 
gang den umaadelige Hovedsum af Interesser, som ere 
tilstede i det engelske Samfund, ere istand til at bere 
det rene, postale Taxtsystem, det vil sige, et som ikke 
tager Hensyn til Kapital eller Afstand, naar det overfores 
paa Samferdselsmidler med eget Transportmateriel. Det 
synes da utvivisomt, at dette Taxtsystem endnu mindre 
kan gjennemfores andetsteds eller paa andre Omraader af 
Samkvemsvesenet. 

Det er ikke her Stedet eller Tiden til at gaa dybere ind 
paa almindelige Betragtninger over Forholdet mellem Taxt 
og Trafik; men det kan vel neppe betvivles, at den fuld- 
stendige Trafikligning engang vil komme til at omfatte 
alle Samferdselsmidler, og den vil da kunne lose den 
Opgave i- hvert enkelt Tilfelde at bestemme den Taxt- 
grense, der vil hemme Trafiken, og den, der vil ud- 
tomme det hele Fond af Interesser, hvorover der kan 
raades. Den rationelle Taxt ligger mellem disse to Yder- 
punkter, og-i den ville de okonomiske Resultater, Grund- 
laget for alt Fremskridt, naa deres Maximum. 

Af andre Momenter i den kommercielle Trafik, som 
Trafikligningen og nyere Undersogelser have henledet 
Opmerksomheden paa, maa her fremheves det indbyrdes 
Forhold mellem Skibsfarten og Vareomsetningen, samt 
Formen for Vareomsetningen. Af disse Spergsmaal har 








242 











fornemmelig det sidste veret Gjenstand for serlige 
Undersegelser, ligesom det ogsaa har veret berert i en § angi 
nylig stedfunden Diskussion om Aarsagen til det Tryk, @ af 5 
der i’ senere Aar har hvilet over Handelen. Skjont en § Ver 
paa faktiske Undersegelser foretagen Opgjorelse af Enkelt- § ikke 
forsendelsernes Antal og Verdi*) utvivlsomt vilde give § Dis! 
hoejst verdifulde Data til at vise, hvorledes de regelmes- § en 

sige Jernbane- og Dampskibsforbindelser og iser den § gruj 
voxende Konkurrence arbejde sammen til en Oplosning § For 
af den store Handel og til en livligere Omsetning af § ster 
Varerne i mindre Partier, saa foreligger der dog ingen- § fuld 
somhelst Oplysninger herom i den officielle Statistik. 1 § for 
denne Retning er det da, at Trafikligningen, uagtet den § hyo 
ikke formaar at udfylde Saynet af statistisk stadfestede § svat 
Kjendsgjerninger, dog kan yde et Bidrag, der i alt Fald Und 
setter os istand til at danne os en Forestilling om, hvor natt 



























vidt denne Omdannelse af Handelen er naaet i Omsat- oms 
ningen med de forskjellige Lande. Allerede tidligere har Inte 
jeg mere eller mindre udferligt behandlet dette Sporgs- styr 


maal**), og naar jeg atter kommer tilbage hertil, er det 
tildels for at tilfoje Resultaterne for de senere Aar, men mer 
fornemmelig fordi den hele Undersggelse giver Anledning For! 





til nermere at vise Sammenhengen mellem Trafik- Tele 
ligningens kommercielle Faktorer: Verdien af Vare- } hvil 
omsetningen — Skibsfarten — Fragtfarten. Man vil derefter udtt 
bedre kunne vurdere Trafikligningens Svar paa de Spergs- § Beti 


maal, der rettes til denne. 
g Set 


for, 


*) Det er gjennem denne Klassifikation, at Formen for Vareomszt- 
ningen ad statistisk Vej paa det Nojagtigste kan eftervises. min 

**) «Om den kommercielle Organisation», Geografisk Tidsskrift. 1877. 

S. 193, og «Danmarks, Sveriges og Norges Samkvem med Ud- 

Jandet>. 1879. S. 15. 








serlige 
ert i en 
et Tryk, 
jent en 
Enkelt- 
le give 
relmes- 
er den 
lesning 
ning af 
ingen- 
tik, =| 
tet den 
festede 
It Fald 
1, hvor 
ymset- 
re har 
pergs- 
er det 
*, men 
edning 
lrafik- 
Vare- 
erefter 
Orgs~ 


mset- 


1877. 
ad Ud- 





243 


Verdien af Vareomsetningen er i Trafikligningen 
angivet i £ Sterling, Skibsfarten i Tons. Denne Definition 
af Skibsfarten falder naturlig og af sig selv, men hvorfor 
Verdien af Vareomsetningen er angivet i £ Sterling og 
ikke i en anden Mentenhed, har hidtil ikke veret under 
Diskussion; det har kun veret givet som Resultat af 
en Mengde Prever paa forskjellig sammensatte Trafik- 
grupper, at i den Form tilfredsstiller Ligningen alle 
Fordringer, og i den Form er der gjennemgaaende den 
sterste Harmoni mellem dens Resultater. Dette er vel 
fuldkomment tilfredsstillende for de forste Krav, men ikke 
for den exakte Methode, der altid vil lade Spergsmaalet 
hyorfor? vende tilbage, indtil det fyldestgjorende er be- 
svaret. Det maa ogsaa siges, at hvis en dybere gaaende 
Undersogelse bekrefter Valget af £ Sterling som den 
naturlige Verdimaaler for de nordiske Rigers Vare- 
omsetning med Udlandet, vinder dette Valg en hojere 
Interesse samtidig med, at det paa en afgjorende Maade 
styrker Ligningens mathematiske Sammensetning. 

Det forudsettes som givet, at Sofarten i de tre For- 
mer, i hvilke den forekommer, producerer i hver Fart i 
Forhold til sit Omfang meget ner det samme Antal 
Telegrammer, og Opgaven gaaer da ud paa at finde, i 
hvilken Mentenhed Verdien af Vareomsetningen skal 
udtrykkes, for at Trafikligningen kan tilfredsstille hin 
Betingelse. ' 

Til Besvarelse af denne Opgave ville vi danne os et 
Set af Betingelsesligninger, som alle anferes her neden 
for, og som der Tid efter anden vil blive Brug for. Vi 
minde om, at i den oprindelige Ligning 


T = C{VVN+ N,+N,} 





244 


betegnes den direkte Skibsfart mellem to Lande ved J, 
de to Landes Fragtfart ved .V, + N, = N,, og at JX, 
N, og N, udtrykkes i Tons. Verdien af Vareomset- 
ningen mellem de to Lande betegnes ved V, hvis nume- 
riske Udtryk soges bestemt under den givne Forudsat- 
ning. 

Settes nu Tilvexten i de tre kommercielle Faktorer 
V— N og N, henholdsvis — v—n og ng og den ved 
denne Tilvext producerede Tilvext i Telegramvexlingen 
= t—t, 0g %,, saa haves for Relationen mellem samt- 
lige disse Faktorer folgende Ligninger 


T+t,= C{ViV+oN-+ N,} 
tp= C{ViV+uyuN—VVMN..... (3 
__ telte-+ 2CV VN) 7 


C?N 
C{VViN-+n) + Ng} 
hvoraf C{VYV(N-En) —VVN} 


tn (tn + 2C0V VN) 
og a eee 


hvoraf 


0g 


Efter den givne Forudsetning skal V numerisk ud- 
trykkes saaledes, at for ¢, = tn, bliver n tilnermelsesvis 


lig med n,; Betingelsesligningen for Bestemmelsen af 
den numeriske Verdi af V findes da af Ligningerne (6) 
og (9) 


Vv 





3 ved N, 
og at J, 
reomset- 
is nume- 
orudsat- 


Faktorer 
den ved 
exlingen 
m samt- 


. (f) 
pia 


» (3) 


. (7) 
. (8) 


. (9) 


isk ud- 
elsesvis 
Isen af 
arne (6) 


. (10) 


t 
] denne Ligning kan 77 bortkastes som en for alle Ver- 


dier af V nesten forsvindende Storrelse, og det tilner- 
melsesvis bestemte Forhold mellem V og J findes slut- 
teligen af Ligningen (10) at vere 


d. v. 8. at Verdien af Varemengden skal ansettes % en 
Mentenhed, som gjer den numeriske Verdi af V omtrent 
lig 4 Gange Transportmengden. 

Dette ad theoretisk Vej bestemte tilnermelsesvise 

y : 

Forhold — 4 gjenfindes nu i den officielle Statistik, 
naar Veerdien af Vareomsetningen udtrykkes i £ Sterling 
og Dregtigheden af Skibene i Tons. Vi finde nemlig”), 
at dette Forhold da udgjor i Gjennemsnit for det direkte 
Samkvem med hele Udlandet 


for Danmark, 1874—1877 .. . 5.60 
— Sverige, 1871—1876 .... 4.63 
— Norge, 1871—76 


alle med faldende 
Tendens. 


Heraf uddrages det Resultat, at man ved at anvende 
£ Sterling og Tons til Udmaaling henholdsvis af Vare- 
omsetningens Verdi og Omfanget af Skibsfarten har til- 
vejebragt det numeriske Forhold mellem begge, som ud- 
kreves, for at den omhandlede Formel skal vere gyldig. 

I denne Overensstemmelse mellem Statistiken og 
Definitionen af Trafikligningens vigtigste kommercielle 
Faktorer ligger da Forklaringen af, at Ligningen, hvorledes 
end Vareomsetning og Skibsfart vexler, stadig arbejder 
harmonisk, saa at der, uagtet det mangelfulde statistiske 
Materiale, dog ikke kan paavises betydelige Uregel- 


V 
*) Om Kvotienten y 8 Danmarks, Sveriges og Norges Samkvem 


med Udlandet, S. 21 o. fl. 





246 


messigheder eller uforklarlige Resultater,. end sige lige- 
fremme Modsigelser. Men den Omstendighed, at der 
bestaar det paapegede Forhold mellem Verdimengden, 
udtrykt i £ Sterling, og Skibsfarten, udtrykt i Tons, har 
videre gaaende Konsekvenser, af hvilke jeg dog blot skal 
holde mig til dem, der vedrere Trafikligningen. Det vil 
saaledes vere let, idet vi gaa ud fra £ Sterling og Tons, 
at udtrykke Ligningen i en anden Montenhed og i et 
andet Maal for Skibenes Dregtighed, og vi kunne lige- 
ledes nu med sterste Lethed omskrive Ligningen til 1**° 
Grad. Ligningen har saaledes i alle Retninger vundet i 
Bojelighed, og den er bleven mere almengjeldende. 
Naar jeg i felgende Arbejder dog fremdeles holder mig 
til £ Sterling og Tons som Enheder, og til Udtrykket 


VVN for det direkte Samkvem, saa er det fornemmelig 
paa Grund af de ad denne Vej vundne Resultater, og 
fordi Ligningen i denne Form antager sit simpleste Udtryk. 
Ogsaa er der Variationer i Telegramvexlingens Fordeling, 
som komme frem i det geometriske Middeltal, men ikke 
i det arithmetiske*). 

1 foranstaaende Udvikling have vi holdt os til de 
samlede Resultater af Danmarks, Sveriges og Norges 
Handel og Skibsfart paa hele Udlandet; det kan imidlertid 
ikke antages, at de samme kommercielle Betingelser skulle 
vende tilbage i Samkvemmet med hvert enkelt Land, og 
i Virkeligheden finde vi ogsaa, at den omhandlede Kvo- 
tient (Bestuvningsverdien) varierer til begge Sider af 
Grundforholdet 4, iser i den danske Sefart. Betydningen af 
denne Variation har gjentagne Gange veret Gjenstand for 


“) Om det geometriske og arithmetiske Middeltal, se W. Stanley 
Jevons «The Principles of Science». 3. Ed. S.360. «The Mean 
and the Average». 





se lige- 
at der 
engden, 
ns, har 
lot skal 
Det vil 
y Tons, 
g i et 
e lige- 
til 15% 
undet i 
\dende. 
xr mig 
trykket 
nmelig 
er, Og 
Jdtryk. 
deling, 
n ikke 


til de 
Norges 
dlertid 
skulle 
d, og 
Kvo- 
ler af 
gen af 
id for 


stanley 
2 Mean 


247 


specielle Undersogelser; idet vi mu -atter benytte Lejlig- 
heden til at fremdrage denne Faktor, der har en voxende 
Betydning for det direkte Samkvem og for Trafiklignin- 
gen, maa vi atter minde om, at de statistiske Data ikke 
ere exakte, og at derfor Overensstemmelsen mellem Trafik- 
ligningen og de enkelte Afsnit af den samlede kommer- 
cielle Virksomhed og Udbyttet heraf muligvis er storre, 
end man direkte kan eftervise. 

Naar V>4N, d.v.s. naar Skibene sejle med en Lad- 
ning af hejere Gjennemsnits-Verdi end 4 £ pr. Ton Dreg- 
tighed, falder der, som Ligningerne vise, en forholdsvis 
storre Del af Telegramvexlingen paa det direkte Samkvem 
end paa Fragtfarten. Den hejere Kvotient eller Bestuvnings- 
verdi kan nu tenkes at fremstaa, enten ved en mere 
foredlet Tilstand, storre specifik Verdi af de forsendte 
Varer, eller ogsaa ved en knappere Tilgang paa Skibe; 
i begge Tilfelde er den naturlige Folge hejere Fragter 
og en rigeligure Telegramvexling*). Omvendte Kesultater 
kommer man til, naar V< 4N. — Denne Vexelvirkning 
mellem de ombhandlede internationale Trafik-Elementer 
kan, som alt bemerket, og paa Grund af det statistiske 
Materiales Beskaffenhed, ikke eftervises i alle Enkeltheder, 
og det vilde i hvert Tilfelde fore for vidt her at foretage 
udferlige Sammenstillinger til Oplysning herom. Saa 
meget storre Interesse har det da, at det fremsatte Rai- 
sonnement om Betydningen af den hgjere eller lavere 


v 
Verdi af Kvotienten W paa en meget betegnende Maade 


stadfestes af den merkelige Omstendighed, at baade 


*) Det er saa godt som umuligt at foretage-en streng Klassifikation 
af Telegrammerne med Hensyn til, om de angaa den ene eller 
anden Gren af den kommercielle Trafik; der er saaledes Intet 
at opnaa ved statistiske Undersegelser i denne Retning. 





248 


Sveriges og Norges officielle Statistik*) viser et samtidigt 


‘ V 
Maximum af Kvotienten iv (Bestuvningsverdien) , og af 
4 


den optjente Bruttofragt, hvilket for begge Lande ind- 
treffer i 1874**), og at et samtidigt Minimum af begge 
disse Faktorer kan paavises i Norges Statistik for 1871**), 
Ikke mindre betydningsfuldt er det, at det Grundforhold 
mellem Verdi- og Transportmengde, som er fremgaaet 
af en ren mathematisk Undersegelse, nesten aldeles nej- 
agtigt gjenfindes i den norske Statistik***); dette skyldes 
sikkert den i den talrige norske Handelsflaade stedfindende 
Konkurrence — den megtige Regulator i alle oakonomiske 
Forhold — men en saa fremtredende Overensstemmelse 
mellem et rent statistisk og et theoretisk Forhold maa 
nedvendigvis sterkt opfordre til at skjenke Kvotienten 


F- . . . 
N den sterste Opmerksomhed. Thi man vil da muligt 


i den finde den bedste Vejledning til at udpege den Fart, 
i hvilken der er fordelagtigst Brug for flere Skibe. 
Tilstedeverelsen af et rationelt Forhold mellem 
Varemengdens Verdi og Transportmengden synes at 
maatte kunne lede til en Kapitalisering af Transporten +), 
saaledes at Transportgjenstand og Transportmiddel for 


*) Den danske Statistik giver ingen Oplysninger om Bruttofragten. 

**) Se videre herom «Danmarks, Sveriges og Norges Samkvem med 
Udlandet», S. 21 0. fl., samt Tabellerne, hvoraf bl. A. ses det 
nhermere om de anferte Maxima og Minima. 


y 
WN Den optjente Bruttofragt. 


Sverige ... 5.07 .'.. 37,651651. Kr. .. . 1874. Max. 
Norge. ... 4.80... 105,566000 - ... 1874. Max. 
Norge-. 3°. 8206s.) 75579200 =>". OTeMia.- 
“*) Nemlig som tidligere anfort i Gjennemsnit for de 6 Aar 1871-76: 
4.09. — Kvotienten har siden 1874 Tendens til at falde, d. v.s. 
til yderligere at nerme sig den theoretiske Verdi = 4.00. 
+) Se nermere herom ovenanferte Skrift, S. 19 o. fl. 





samtidigt 
), og af 


nde ind- 
af begge 
» 1871**), 
ndforhold 
remgaaet 
eles noj- 
e skyldes 
dfindende 
onomiske 
temmelse 
nold maa 
votienten 


a muligt 


den Fart, 
De. 
mellem 
synes at 
orten |), 
ddel for 


tofragten. 
kvem med 
A. ses det 


. Max. 

. Max. 

. Min. 
1871-76: 
le, d.v.s. 
00. 


249 


den okonomiske Betragtning udmaales med samme Enhed, 
nemlig Pengeverdign. Dette vilde utvivisomt vere en 
overordentlig Lettelse for alle okonomiske Undersogelser 
om det kommercielle Samkvem, om Samferdselsmidlerne 
og om deres gjensidige Forhold; men saa let det end 
ser ud at slaa Verdien af Skib og Ladning sammen i 
én Fellessum, saa meder det dog forelebig store Van- 
skeligheder at gjennemfore denne Operation. Den maa 
derfor staa hen sammen med alle de andre Omformninger 
og Tilfojninger, som den internationale Statistik treanger 
til, forinden den bliver, hvad den skal vere: et tro Spejl- 
billede af den internationale, kommercielle Bevegelse. 
Det dybere Indblik i Trafikligningen, som er vundet 
gjennem foranforte Ligninger og gjennem det rationelt 
bestemte Forhold mellem Verdi af Varemengde og Tons- 
dregtigheden af de for Transporten benyttede Skibe, 
kaster ogsaa Lys over den Anvyendelse, der er gjort af 


Trafikligningen for at bestemme Gyjennemsnitsverdien af 
Enkeltforsendelserne. De i dette Ojemed udferte Bereg- 
ninger gaa ud fra, at der i Vareomsetningen med samme 


Land bruges gjennemsnitlig for samme Antal Expeditioner 
det samme Antal Telegrammer. De ad denne Vej ved 
Hjelp af Ligningen (3) eller Modifikationer heraf*) udforte 
Beregninger vilde altsaa sette os istand til at bestemme 
den absolute Gjennemsnitsverdi af Enkeltforsendelserne, 
dersom Gjennemsnitstallet af Telegrammer pr. Forsendelse 
var kjendt. Dette er ikke Tilfeldet, og man maa derfor 
lade sig neje med at bestemme Forholdet mellem Enkelt- 
forsendelsernes Verdi mellem hvert Par Lande, beregnet 
efter den Verdi, som svarer til et vist Antal, f. Ex. 100 


*) Se Nationalokonomisk Tidsskrift, 11te Bind, S. 174 0. fi. 





250 


Telegrammer. Pladsen tillader imidlertid ikke at give 
disse Tabeller her, og da det ogsagygmere kommer an 
paa at stille for Oje selve den Forandring, som. Tid 
efter anden foregaar i Formen for’ Vareomsetningen 
ere Tabellerne underkastede en ny Bearbejdelse, hvis 
Resultater anfores her neden for. I denne Tabel ere de 
omhandlede Perioder delt i to Halvdele, og de anferte 
Tal betegne da 


Gjennemsnitsverdien af Enkeltforsendelserne i anden Halvdel af 
Perioden 1871-1877, naar denne i ferste Halvdel swettes — 100, 


Danmark. Sverige, Norge. 

1874—77. 1871—76. 1871—76. 
Danmark 114 95 
Sverige ; _ 92 
Norge 89 _ 
Tyskland 91 102 
Rusland 5 96 84 
England 93 91 94 
Holland & Belgien. 103 107 110 
Frankrig 91 99 
Spanien & Portugal 93 95 89. 

Denne Tabel oplyser os om, at der i Danmarks og 
Sveriges Vareomsetning med Udlandet for de senere Aar 
af den nevnte Periode kan paavises en temmelig sterkt 
udpreget Tendens til at lade Forsyningen ske i mindre 
Partier, iser lige over for de Lande, med hvilke Danmark 
og Sverige staa i den livligste og betydeligste Handels- 
forbindelse, nemlig Tyskland og England. I Norge ere 
Forholdene i saa Henseende mere stabile. Hvad det ind- 
byrdes Samkvem mellem de tre Lande angaar, da spores 
ogsaa i Danmarks og Sveriges Omsetning med Norge en 
Nedgang i de enkelte Vareforsendelsers Gjennemsnits- 
verdi, hvorimod Vareomsetningen mellem Danmark og 


Sverige gaar i modsat Retning og mere viser hen paa 





at give 
nmer an 
som. Tid 
etningen 
se, hvis 
1 ere de 
| anferte 


lalydel af 
13 == 100, 


larks og 
rere Aar 
y sterkt 
mindre 
Janmark 
landels- 
rge ere 
det ind- 
, spores 
orge en 
msnits- 
lark og 
en paa 


251 


en stigende Udvexling af Varer i sterre Partier. — Den 
hele detaillerede Undersegelse giver Anledning til en 
Mengde lagttagelser,; som det imidlertid vilde blive for 
vidtloftigt her nermere at omtale. Kun som et Exempel 
paa, hvorledes Ligningerne arbejde under disse snevre 
Forhold, kan felgende fremheves. Beregningerne over 
Verdien af Vareomsetningen pr. 100 Telegrammer mellem 
Sverige og Rusland giver for hvert af Aarene 1871—76 
falgende Beleb: 

1871. 1872. 4873. 1874. 1875. 1876. 
£ Sterling: 18601. 19262. 20546. 24567. 14764. 16794. 


ee a 
100 96 


Mellem den opadgaaende ferste Halvdel og nedadgaaende 
anden Halvdel af Perioden treffer man i 1874 paa en 
betydelig. Stigning, som staar i Strid med den senere 
Periodes Karakter, og dette Tal (24567) krever derfor 
en nermere Undersegelse; det findes da, at Sverige i 
1874 har indfert saa store Kvantiteter Korn fra Rusland, 
at hele Indferslen derfra er dobbelt saa stor som i det 
forudgaaende og efterfelgende Aar. Men Korn forsendes 
sedvanlig i store Partier, og Gjennemsnitsverdien af For- 
sendelserne maa i dette Aar derfor blive exceptionel 
hej — netop det, som Trafikligningen oplyser os om. 
Denne Evne til at fremdrage og forklare Afvigelser fra 
Reglen giver Grund til at antage, at Trafikligningen alle- 
rede nu fremstiller de faktiske Forhold med stor Precision. 

I en tidligere Afhandling, hvortil alt er henvist, er 
der gjort Rede for den Vexelvirkning, som tydelig be- 
staar mellem de geografiske Forhold, saasom Kystlinjernes 
Retning og Udstrekning, og Formen for Vare-Omset- 
ningen. Overalt vil en ngjere Precision af denne hidtil 

































252 


upaaagtede, .ekonomiske Faktor tjene til at belyse den 
Indflydelse, som Konkurrencen og de hurtige Samferdsels- 
midler og nye, forkortede Samferdselsveje ove paa den 
kommercielle Organisation. Ogsaa den okonomiske Virk- 
ning er omtalt i bererte Afhandling, men dette Punkt 
skal dog her gjenoptages og i al Korthed behandles. 
Ved et Gjennemsyn af Danmarks, Sveriges og Norges 
Statistik for 1871—1877 over Ind- og Udforsel vil man 
ikke opdage nogen Standsning i den jevne Fremgang, og 
Perioden 1874—77 viser for alle tre Lande en storre Vare- 
omsetning end i de nermest foregaaende Aar. Lige saa 
lidt spores der nogen Nedgang i Skibsfarten. Der er altsaa 
i dette Tidsrum stadig Omsetning og Virksomhed nok. 
Men naar Klagerne ere berettigede, og naar Aarsagen til 
dem ikke i de nevnte Aar er at soge i Omfanget af Om- 
setningen, saa ligger det ner at antage, at det er Formen for 
Omsetningen, der har forandret sig. Denne reguleres af 
Konkurrencen og af de hurtige Samferdselsmidler. Men 
nu er det givet, at den stadig videre gaaende Deling af 
en vis Omsetningsverdi, dens Oplesning i et stedse 
voxende Antal Forsendelser maa medfere foreget Arbejde 
og foregede Udgifter i hele den kommercielle Forretning, 
mere Korrespondance, flere Expeditioner, Ind- og Ud- 
klaringer, Kjersler osy., i det Hele foragede Omkost- 


ninger*). ‘Til samme Tid, som alt dette foregaar, regu- 
> 

*) Siden dette er nedskrevet, have vi i en Handelsberetning for 
1878 fra et anset Firma i Dresden fundet en Stadfestelse paa 
de her fremsatte Ytringer. Det paavises nemlig i denne Beret- 
ning, at Omkostniogerne ved det overhaandtagende Antal Smaa- 
forsendelser («die allzugrosse Zersplitterung der Bestellungen») ere 
stegne til en saadan Hojde, at Firmaet i denne Retning «lige- 
frém arbejder med Tabe. Sammen med et Antal ligestillede, 
sterre Handelshuse pesluttede det derfor at opkreve et Tilleg 
af 40 Pf. i Betalingen for hver Postforsendelse. Altsaa Tab eller 















B® lere 


ren 
end 
hole 
som 
her 
gjer 
Gru 
Kro 
lede 


den 
give 
kar‘ 
stac 
gaa 
lige 
Tra 
Skil 
80g 
kun 
naa 
Jeg 
ste] 
08 
vill 
Hat 
bed 
en 






se den 
rdsels- 
aa den 
e Virk- 
Punkt 
les. 
Norges 
il man 
ng, Og 
p Vare- 
ige saa 
* altsaa 
d nok. 
gen til 
af Om- 
nen for 
eres af 
Men 
ling af 
stedse 
rbejde 
etning, 
1g Ud- 
mkost- 
regu- 
ning for 
else paa 
2 Beret- 
| Smaa- 
en) ere 
g «lige- 
stillede, 


L Tilleg 
ab eller 








253 


leres Salgsprisen, det afgjoarende Moment, ved Konkur- 
rencen, og den ved alt dette forringede Fortjeneste skal 
endelig fordeles paa flere Hender. Om alle disse For- 
hold vilde hine Tal, som jeg atter og atter gjor opmerk- 
som paa, give de mest verdifulde Oplysninger;. men 
herom tier Statistiken, og det er kun ad en Omvej og - 
gjennem Beregninger, at man kan forvisse sig om, at 
Grundlaget, det voxende Antal Forsendelser pr. Million 
Kroner Omsetning, virkelig er tilstede. Hvad der saa- 
ledes foregaar, kan nermest betegnes som en Omfordeling 
af den kommereielle Fortjeneste. Denne Omfordeling og 
den sterre Sikkerhed, som de hurtige Samferdselsmidler 
give de kommercielle Dispositioner, maa regnes til de 
karakteristiske Folger af Nutidens Handelssamkvem, hvilke 
stadig udvikles videre; men dette skulle vi ikke her 
gaa nermere ind paa. Her skal det kun konstateres, at 
ligesom Undersegelserne om Forholdet mellem Verdi- -og 
Transportmengde kunne gjeres direkte frugtbringende for 
Skibsfarten, saaledes er det Samme Tilfeldet med Under- 
segelserne om Formen for Omsetningen, hvilke - ville 
kunne yde Handelen en tilsvarende Nytte og Vejledning, 
naar der ved dem tilvejebringes paalidelige Opgjorelser. 
Jeg kan ikke se Andet, end at de paany fremdragne Be- 
stemmelser af Bestuvningsverdien pr. Ton Dregtighed 
og af Enkeltforsendelsernes Antal og Verdi, i Forening 
ville yde en god Vejledning til at finde den Fart og den 
Handelsforbindelse , i hvilken der er Udsigt til at naa de 
bedste okonomiske Resultater. Men dette er jo netop 
en af Statistikens Opgaver. 


Prisforhejelse! Intet Under da, at den paa andre Omraader for 
vidt gaaende Deling af Vareomsetningen tilsidst bidrager til at 
at fremkalde daarlige Tider. 

Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV. 17 


254 


Vi maa i denne Fremstilling give Afkald paa néer- 
mere at berere Bestemmelsen af det almindelige Frem- 
skridt i det direkte Samkvem og den serlige Anvendelse, 
som de kommercielle Enheder have fundet ved Bestem- 
melsen af den geograjiske Fordeling af Danmarks, Sveriges 
og Norges Handels- og Skibsfarts -Interesser i Udlandet, 
Idet vi herom henvise til det oftere omtalte Skrift og til 
nerverende Tidsskrift*), skulle vi ‘slutteligen omtale 
Theorien om de kommercielle Tyngdepunkter og dens 
Anvendelse paa Samferdselsvesenet. 

Den kommercielle Trafik mellem Land og Land kan 
tenkes koncentreret i de paagjeldende Landes kommercielle 
Tyngdepunkter, hvis Theori ferste Gang er fremstillet i en 
Afhandling, som findes i ferste Bind af det Kongl. Danske 
Geografiske Selskabs Tidsskrift; den er siden intetsteds 
bleven angrebet, medens dens Resultater i en langvarig 
offentlig Diskussion have vundet sterk Tilslutning**). De 
kommercielle Tyngdepunkter eller Midtpunkterne af den 
kommercielle Virksomhed af forskjellig Art, som udfoldes 
i Trafiken mellem hvert Par Lande, bestemmes ganske 
efter samme Methode som Tyngdepunkterne i et System 
af Vegte, hvis Plads her indtages af de kommercielle 
Interesser, representerede ved Antallet af de mellem 
Stederne i de paagjeldende Lande udvexlede Telegrammer, 


*) Se Samkvem med Udlandet, S. 7 og 22 0. fl. — Nationalekon. 
Tidsskrift, XIII Bd., S. 275. 

“) Foruden den Anvendelse, der er gjort af de kommercielle Tyngde- 
punkter ved Valget af Samferdselsveje, har den ved dem fore- 
tagne Bestemmelse af et Lands geografisk-kommercielle Centrum 
ogsaa Interesse i andre Henseender. Det har saaledes sin Be- 
tydning, at for Danmarks Vedkommende ligge de kommercielle 
Tyngdepunkter alle paa Sjelland i umiddelbar Nerhed af Kjo- 
benhavn og Roskilde, thi derved stettes den Forsvarsplan, der 

nu er forelagt Rigsdagen. 













Med 
den 
The 


Ned 
enk 
gan 
kun 
en 

kelt 


sam 
Ret 
mel 
Vejl 
bliv 
Max 
Afve 
ster 
paa 

sam 
elle! 
dett 
rati¢ 


den 
fork 
ser, 
Hen 


nem 















aa ner 
e Frem- 
vendelse, 
Bestem- 
Sveriges 
Jdlandet, 
ft og til 

omtale 
bg dens 


and kan 
mercielle 
let i en 
Danske 
tetsteds 
ng varig 
*). De 
af den 
1dfoldes 
ganske 
System 
ercielle 
mellem 
ammer, 


nalekon. 


Tyngde- 
3m. fore- 
Centrum 
sin Be- 
nercielle 
af Kjo- 
an, der 





255 


Med hvert Bevis, som leveres for, at disse nojagtig folge 
den internationale kommercielle Trafik, vinder altsaa hin 
Theori i Styrke og dens Resultater i Precision. Denne 
er saa meget sterre, som en ligelig fordelt Tilvext eller 
Nedgang i Omsetning og Skibsfart m. v. over alle de 
enkelte Handelspladser i et Land ikke forandrer de en- 
gang bestemte Tyngdepunkters Beliggenhed, og disse 
kun kunne forrykkes ved sterke Omflytninger eller ved 
en Koncentrering af Handelsforbindelserne med de en- 
kelte Steder. 

Den lige Linje (& vol d’oiseau), som forbinder to 
sammenhorende kommercielle Tyngdepunkter, angiver 
Retningen af den rationelle eller korteste Samferdselsvej 
mellem de to Lande. Ad denne Vej vil Produktet af 
Vejlengde og Transportmengde for den samlede Trafik 
blive et Minimum, Besparelsen af Tid og Arbejde et 
Maximum, og Vejen selv upartisk, fordi der i hele den 
Afvejning, som Methoden gaar ud paa, indrommes de 
sterre Interesser den dem tilkommende sterre Indflydelse 
paa Bestemmelsen af Vejens Retning. Tenker man sig 
samtlige Interesser i det paagjeldende Land samlede i 
eller ved et og det samme Sted, vil Methoden udpege 
dette Sted som det naturlige Tilknytningspunkt for den 
rationelle Samferdselsvej. 

De foranferte Principer finde iser Anvendelse paa 
den Trafik, som benytter de daglige, regelmessige Post- 
forbindelser, samt paa de internationale Telegrafforbindel- 
ser, og Theorien er som bekjendt ogsaa bleven prevet med 
Hensyn til Danmarks vigtigste udenlandske Postforbindelse, 
nemlig med Tyskland, og har fort til Forslag derom. 

Nyere Stedbestemmelser, der ere under Udferelse for 


at tilvejebringe et komplet System af kommercielle Tyngde- 
17° 








256 











punkter for Danmark, Sverige og Norge, vise, at Midt- Pla 
punkterne for de tre Landes kommercielle Interesser i sog 
Tyskland alle falde i Nerheden af Rostock, saaledes som 08 
det fremgaar af efterstaaende Tabel: | 






























@. L. Paris. Nordl. Br. at 
Danmarks k. T. . . . 10°26‘ 53°49! sai 
Sveriges k. T..... 9°36! 53°23 tilv: 
Norges KE... oes 10°4! 53°34! 
Rostock. ..5.... 9°49! 54°54. den 


De tre nordiske Riger have derfor felles Interesse o 

i, at deres Postforbindelse med Tyskland dirigeres til e 
dette Punkt, der ligger saaledes, at den videre Fordeling a 
fort 


i Retning af Ost, Syd og Vest derfra lettest vil kunne : 
iverksettes, ligesom man ogsaa derigjenhem med sterste gjo 


Tidsbesparelse vil kunne slutte sig til Tysklands og de det 
tilgrensende Landes Hovedveje for Samferdselen. Grunden ie 
hertil er at soge i, at den rationelle Vej ligger midt i sant 
den kommercielle Trafik — Ophavet til al anden Trafik — bri 
og at den staar ret ind paa det tyske System af Sam-, de 
ferdselsveje. wet 
De Fordele, som opstaa for den dansk-tyske Trafik - 

ad den ovenfor betegnede Vej via Rostock eller Gjedsor- = 
Warnemiinde, have i nerverende Tidsskrift fundet udforlig 08 
Omtale*). Da det imidlertid er mindre bekjendt, at ogsaa " 
Sverige og Norge ville vinde en meget hurtigere Post- a 
gang ad denne Vej, og da fornyede Undersegelser oplyse, Gj 
at Fordelene for Danmark ere sterre end tidligere frem- : 
stillet, saa vilde der vere god Anledning til at give en aj 
ny, udferlig og paa omhyggeligt indsamlede Data be- 4 
grandet Fremstilling af de vigtigste Postruter, alt efter- ~~ 
ne 


som Postgangen dirigeres over Kiel eller over Rostock. 





oe *) 


*) Nationalekonomisk Tidsskrift. 12 Bind. S. 215. 


t Midt- 
esser j 
es som 


teresse 
res til 
rdeling 
kunne 
sterste 
og de 
‘unden 
midt i 
fik — 


Sam-, 


Trafik 
edser- 
Aferlig 
ogsaa 
Post- 
plyse, 
frem- 
ve en 
1 be- 
efter- 
stock. 








257 


Pladsen tillader imidlertid ikke her at fremstille den for- 
segsvis udarbejdede Plan, og vi maa derfor indskrenke 
os til at give felgende oplysende Data. 

Postgangen via Rostock antages da ordnet saaledes, 
at Togene ankomme til og ‘afgaa fra Kjebenhavn til 
samme Tider som nu; herved undgaas Forstyrrelse i den 
tilvante Orden og Forandringer i Sverige, som dog har 
den fulde Nytte af den hele Omordning. I Norge er 
paaregnet en Omlegning af Togene, saa at der kan 
svares samme Dag, hvilket nu ikke er Tilfeldet; derved 
vinder Norge en Fordel, der iser viser sig ved lengere 
fortsat Brevvexling. .For Resten er der, ligesom tidligere, 
gjort Regning paa en Regulering af Fartplanen indenfor 
det Afsnit, som begrenses af Kjobenhavn-Stettin-Berlin- 
Hamburg; hertil herer ogsaa, at-det Tog, som nu afgaar 
om Aftenen fra Magdeburg Nord paa, indrettes til at med- 
bringe den engelske Post, som passerer derigjennem med 
de hurtige Posttog fra Ostende (Dover), og til at made 
Aftentoget fra Berlin i Rostock; ved denne Ordning kan 
bl. A. det 14 Timers Ophold i Hamburg undgaas og den 
engelske Post vere her i Kjobenhavn, samt i Sverige 
og Norge, 24 Timer tidligere, end naar den sendes 
over Kiel. 

Under disse Forudsetninger, og naar Postvejen via 
Gjedser- Warnemiinde organiseres som foreslaaet, vil der 
i hver Korrespondance (Spergsmaal og Svar) mellem 
Kjebenhavn, Stockholm og Geteborg paa den ene Side, og 
Berlin, St. Petersborg og London paa den anden Side, 
vindes nejagtigt 24 Timer, og mellem Christiania og de 
nevnte Steder 3241/2 Timer’). 

*) Med Hensyn til Hamburg, Lybek, Stettin, Kénigsberg o. fl. St. 
henvises til oven anferte udferligere Fremstilling. I Korrespon- 
! 











258 





Disse praktiske Resultater stette paa en afgjerende § og | 
Maade den fremstillede Theori, og de give i al Korthed § Mek 
en klar og korrekt Forestilling om den betydelige Lettelse § exak 





























og Fremgang i det daglige, regelmessige Samkvem, som § bely 
den rationelle Samferdselsvej vil bringe de nordiske Riger § forh 
og de nermest omgivende Lande: Rusland, Tyskland og § ved 
England, hvilke Lande tilsammen omfatte for Danmark § vent 
65, for Sverige og Norge henholdsvis 54 og 51 Pro- § pral 
cent af hele den udenlandske Handel og Skibsfart. Men 2 alm 
Virkningerne ville feles i videre Kredse, og de naa ogsaa af § 
til de Lande, der ligge hinsides Tyskland og England. oko 
Det maa derfor siges, at hvis det overhovedet har nogen sam 
Verdi, hvad vel Ingen vil benegte, at strebe hen til et fer 
fuldkomnere og hurtigere Samkvem med Udlandet, og mel 


hvis det overhovedet maa betragtes som vor Pligt at be- af 
vare og udvikle vor traditionelle, af Naturen selv anviste der 
Stilling, saa staar ganske sikkert den rationelle Sam- sle 


ferdselsve} mellem de tre nordiske Riger og hele det ter 
evrige Evropa fremmest i Rekken blandt dem, der har byg 
Krav paa Opmerksomhed og Adkomst til at blive fuldfort. hel 


Jeg skal hermed afslutte det Omrids, som det var ble 
min Hensigt at give af nogle af de Resultater, som den Tre 
internationale Trafikligning direkte og indirekte forer til, det 
——_______—— om 

dancen med Hamburg og Lybek vinder den udgaaende Post 4 det 

a 6 Timer, og i Korrespondancen med de ostlige og sydlige Fo: 

Steder er Tidsvindingen omtrent den samme som for Berlin. — 

Som en Ejendommelighed for den rationelle Vej maa her frem- for 

heves den Frihed i Bevegelsen, der vindes for den enkelte sks 


Rejsende. Der opstaar saaledes ved Rejser Vest paa, f. Ex. til 





London, et Ophold af ca. 5 Timer; via Rostock kan nu den Tr 
Rejsende frit disponere over dette Ophold, idet han frit kan velge en: 
at tilbringe denne Tid enten i Hamburg, Lybek eller Berlin, selv- ko 


felgelig uden at forlenge Rejsens Varighed. Udbyttet af Rejsen 
kan herved i en vesenlig Grad forhgjes. Me 








yjorende 
Korthed 
Lettelse 
m, som 
e Riger 
land og 
anmark 
01 Pro- 
. , Men 
a ogsaa 
ngland. 
' nogen 
n til et 
et, og 
at be- 
anviste 

Sam- 
le det 
ler har 
uldfart. 
let var 
m den 
‘er til, 


Post 4 
sydlige 
rlin. — 
. frem- 
enkelte 
Ex. til 
1u den 
| velge 
, selv- 
Rejsen 





259 


og af de Spergsmaal og Undersogelser om den indre 
Mekanisme i den kommercielle Bevegelse, som den 
exakte Behandling af de statistiske Data kalder frem, 
belyser og forklarer. Man ‘vil af dette korte Resumé 
forhaabentlig have modtaget det Indtryk, at vi her staa 
ved en Begyndelse til den mathematiske Methodes An- 
vendelse paa Handelsstatistiken, hvorved aabnes Udsigt til 
praktiske og for det virkelige Liv nyttige Resultater. Thi 
almengyldige Regler for Taxtsystemer, for Nyttevirkningen 
af Skibsfarten, for Konkurrencen i dens Forhold til det 
ekonomiske Udbytte af den kommercielle Virksomhed 
samt for Retningen af de felles, internationale Sam- 
ferdselsveje; rationelle Undersogelser om _ Forholdet 
mellem Verdi- og Transportmengde, om Udmaalingen 
af Fremskridtet, om de hurtige Samferdselsmidler og 
deres Indflydelse paa Samkvemmet, og om flere be- 
slegtede Momenter i den internationale Handelsbevegelse 
ter vel anses for serlig tjenlige til at afverge Tab, fore- 
bygge Misgreb og give en velkommen Vejledning for 
hele det okonomiske Arbejde. — Det er med Grund 
blevet sagt, at den Opgave, som den internationale 
Trafikligning streber hen imod, endnu ikke er lost; men 
det er med langt mindre Grund, at det gjores tvivisomt, 
om den kan eller vil blive lost. Hertil maa svares, at 
det er lidet sandsynligt, at videre fortsatte omhyggelige 
Forarbejder, og flere staa endnu tilbage at udfore, skulde © 
forstyrre den Harmoni, der gaar gjennem talrige og 
skarpe Prever af tilsammen 16 Aars hejst forskjelligartet 
Trafik, og at det er endnu mindre sandsynligt,; at Over- 
ensstemmelsen mellem Trafikligningen og den geografisk- 
kommercielle Stilling og Virksomhed skulde briste, naar 
Méthoden faar Lejlighed til at omfatte et sterre geografisk 





260 


Omraade og -et anderledes formet Samkvem. Det vil 
vesenlig kun vere et Tidsspergsmaal, naar Trafik- 
ligningen kan trede ud af den snevrere Kreds, til hvilken 


den hidtil har veret henvist, og udvikles til at omfatte 
andre Samfund. Men hvor den kommer til Anvendelse, 
vil den, som et Led i de exakte Methoders Rekkefolge, 
bringe Lys og Klarhed, og hjelpe til et dybere Indblik i 
den harmoniske Samvirken af Trafik-Elementerne og i 
den regelbundne Orden, der iagttages i de store Re- 
sultater af den kommercielle Virksomhed. . 















rw Trafik- 
til hvilken 
it omfatte 
ivendelse, 
ekkefalge, 
Indblik i 
me og i 
tore Re- 


Det vil 








Amerika. 


Af Aleksis Petersen. 


Il, 


Den amerikanske Konkurrenee og det evropziske Landbrug. 


Den amerikanske Konkurrence» har i det sidste Aars- 
tid sat de evropeiske Landmend mange graa Haar i 
Hovedet. England er vel det Land, der berores mest 
direkte af den; men ogsaa for de andre evropeiske Lande 
har den, omend tildels kun mere indirekte, sin store Be- 
tydning. At et Landbrugs-Land som Danmark med Op- 
merksomhed maa felge Nordamerikas kolossale Kornud- 
fersel og betydelige Export af Kveg, Kjod, Smer, Ost, 
Skinker, Flesk og Fedt,—er en Selvfelge. Af Vigtighed 
er da navnlig Spergsmaalet, om den amerikanske Export 
af Landbrugsprodukter ter antages at ville holde sig paa 
sin nuverende betydelige Hojde (eller maaske endog vil 
gaa endnu hejere op!),— eller om vi her have at gjore 
med et Fenomen afeen blot forbigaaende Karakter. Med 
dette Spergsmaal ber man se at komme paa det Rene, 
inden man tager Stilling ligeoverfor Landmendenes For- 
langender om Beskyttelse. 1 Tyskland findes der, som 
bekjendt, et stort agrarisk Beskyttelsesparti, og endog i 








262 


Frihandelslandet England har der hevet sig Roster, som 
forlange Beskyttelse for Landbruget; i Danmark gjer man 
sikrest i‘at vere belavet paa Alt. Men ligeoverfor de 
Fordringer, som Landmendene alt have hevet eller lave 
sig til at heve, er det dog aabenbart af den storste Be- 
tydning, at man besvarer sig Spergsmaalet: skyldes den 
usedvanligt store Export af Landbrugsprodukter fra Nord- 
amerika exceptionelt rige Hoste, exceptionelt lave Trans- 
portomkostninger eller andre Forhold af exceptionel Ka- 
rakter? eller skyldes den Forhold, der kunne antages at 
ville holde sig? Besvares det sidste Spergsmaal be- 
kreftende, mener man m. a. O., at Amerika ogsaa i de 
kommende Aar stadigt vil udfere saadanne Masser, som 
det har udfort i det sidste Aar,— saa er det ikke let af 
se, hvorledes man kunde retferdiggjore en Beskyttelse af 
det evropeiske Landbrug; thi en saadan Beskyttelse vilde 
jo kun betyde, at man segte at holde den okonomiske 
. Virksomhed paa en unaturlig Maade i et Spor, som den 
havde en naturlig Tendens til at forlade; og Beskyttelsen 
vilde her som overalt gaa ud paa at plyndre en Sam- 
fundsklasse til Bedste for en anden; en Beskyttelse af 
Landbruget vilde overhovedet have de samme Misligheder 
som en Beskyttelse af Industrien, — kun maaske i en 
potenseret Grad. — Kommer man derimod til det Re- 
sultat, at den amerikanske Landbrugs-Export skyldes 
forbigaaende Forhold, og at den altsaa ikke vil kunne 
holde sig paa sit nuvereude hoje Standpunkt, bliver Sagen 
en anden. Samfundet i sin Helhed har en saa stor In- 
teresse i, at Katastrofer paa den skonomiske Virksomheds 
Omraade saa vidt muligt forebygges, at der kan vere Op- 
fordring til paa en eller anden Maade midlertidigt at 
hjalpe en enkelt Samfundsklasse over eventuelle forbi- 




































gai 
Hj: 


de 


bl 


et 
Pr 





ler, som 
jer man 
erfor de 
ller lave 
‘ste Be- 
des den 
a Nord- 
Trans- 
nel Ka- 
ages at 
aal be- 
aa i de 
r, som 
3 let af 
else af 
e vilde 
omiske 
ym den 
jttelsen 
1 Sam- 
‘Ise af 
gheder 
> i en 
et Re- 
kyldes 
kunne 
Sagen 
or In- 
mheds 
e Op- 
igt at 
forbi- 





263 


gaaende Vanskeligheder, naar det kan antages, at denne 
Hjalp vil vere. et Middel imod de befrygtede Katastrofer. 
Hvorledes det nu end forholder sig hermed, er Sagen 
i ethvert Fald af stor Interesse for Danmark. Det er 
derfor kun naturligt, at den under Finanslovbehandlingen 
blev diskuteret i Folketinget, navnlig af Bille og Ingerslev. 
Ogsaa vi skulle bringe nogle Data til dens Belysning, — 
et Uddrag af et Par Afhandlinger, Nationalokonomen, 
Prof. Dr. H. Paasche nylig har offenliggjort i Prof. Conrads 
«Jahrbiicher» (XXXIII S. 91 fgg. og S. 195 fgg). 


Navnlig Anleget af Kanaler og Jernbaner, overhovedet 
Forbedringerne af Samferdselsvesenet gjorde det muligt 
for Amerikanerne at inddrage under Dyrkning store Strek- 
ninger, der tidligere havde ligget mere eller mindre ube- 
nyttede hen. Dertil kom Indforelsen og den videre Ud- 
vikling af Landbrugsmaskiner, der i en meget hej Grad 
sparede Menneskekraft. Disse Forhold havde til Folge, 
at Kornproduktionen i Amerika steg efter en overorden- 
lig sterk Maalestok, og der fremkom en Overskudspro- 
duktion (navnlig af Hvede og Majs), def maatte sege sit 
Marked i Evropa. Dette Marked maatte aldeles over- 
vejende soges iEngland: Hovedkonsumenten af fremmed 
Korn har England i lange Tider veret, og det er da ogsaa 
til dette Land, at Amerika navnlig sender sit Overskud, 
medens Frankrig kun nu og da har faaet storre Kvanti- 
teter fra de Forenede Stater, og Tyskland, Holland, Belgien, 
de nordiske Riger osv. kun faa forholdsvis ubetydelige 
Mengder af Noramerikas store Rigdom. Umiddelbart 
bereres derfor nermest kun de engelske Landmend af 
den amerikanske Konkurrence; men da det engelske, 








264 


specielt det londonske Kornmarked for en stor Del er 
toneangivende med Hensyn til de evropeiske Kornpriser, 
blive ogsaa de Lande, der ikke direkte have noget at 
gjore med amerikansk Korn, i det Mindste middelbart 
bererte. 

Men ikke blot paa det evropeiske Kornmarked op- 
trede Amerikanerne i de senere Tider med Eftertryk ; — 
paa Kveg- og Mejeriproduktmarkedet ere de ikke 
mindre farlige Konkurrenter for de evropziske Landmend, 
I tidligere Tider havde de uhyre Hjorder paa de ameri- 
kanske Prerier kun Betydning for Evropa, derved at 
Huderne og Uldet udfertes, men Kjodet gik omtrent til 
Spilde; — nu, derimod, sender Amerika Masser af 
Kreaturprodukter over Atlanterhavet: med Talg og Fedt 
skete Begyndelsen; saa kom saltet og reget Oxe- og 
Svinekjed; derefter begyndte Amerika at byde Evropa sine 
Oste og sit Smer; og endelig kom Turen til fersk Kjod 


og levende Kveg. Ogsaa om de amerikanske Kreatur- ‘ 


produkter gjelder det, at England er, vel ikke den 
eneste, men ubetinget den allervigtigste evropziske Konsu- 
ment. Ogsaa her bliver altsaa den amerikanske Konkur- 
rence kun af mére indirekte Betydning for de andre evro- 
peiske Lande. - Hvad der indferes af amerikansk Smor, 
Ost, Kjod og Kveg i andre Lande, er forholdsvis saare 
ubetydeligt; af Fedt, Skinker og reget Kjed indgaar der 
endel mere; navnlig er amerikansk Fedt blevet\en vigtig 
Indforselsartikel ogsaa for andre evrop#iske Lande end 
England. Til England er Udferselen af amerikanske 
Huder, amerikansk Fedt og andre Landbrugsprodukter 
steget med rivende Fart. Ikke engang Halvdelen af det 
engelske Oste- og Smerforbrug kan den engelske Produk- 
tion dekke, og navnlig af Ost maa det hente store 










a 










Me 
57 | 
fors 
udg 
Hu 
kan 
Pla 
ste 
af 
sid 
gel 
La 
ovr 
jar 
0g 
Fu 
sta 
Ve 
Ma 
do 
bei 
Sti 
Mz 
sk 
kai 
de 


at 
va 
m 
le 








. Del ver 
rnpriser, 
noget at 
lelbart 


ked op- 
tryk ; — 
de ikke 
idmend, 
ameri- 
rved at 
trent til 
sser af 
og Fedt 
Xe- Og 
pa sine 
ik Kjed 
reatur- ° 
ke den 
Konsu- 
onkur- 


itn i 


> evro- 
Smor, 
saare 


ar der § 


vigtig 
e end 
anske 
Jukter 
af det 








oduk- 
store 


265 


Mengder fra Amerika: 1856—59 indforte England kun 
57000 eng. Ctnr, Ost fra Amerika; siden da er Ind- 
forselen af amerikansk Ost stegen jevnt og stadig, og 
udgjorde 1877 over 1 Million eng. Ctnr. (foruden et Par 
Hundrede Tusinde fra Kanada), og de udmerkede ameri- 
kanske Oste have paa det engelske Marked sikret sig en 
Plads, som de ikke kunne fortrenges fra, og som synes 
stedse at ville voxe i Omfang. — Men disse Forsendelser 
af amerikansk levende Kveg og fersk Kjod, der i de 
sidste Aar vise sig i stedse storre Mengder paa de en- 
gelske og skotske Kveg- og Kjodmarkeder, volde dog 
Landmendene langt sterre Bekymringer end hele den 
evrige Indforsel af Kreaturprodukter. De amerikanske 
farmers have efterhaanden — ved Hjelp af engelske Tyre 
og Veddere — bragt deres Racer til omtrent samme 
Fuldkommenhed som de bedste engelske, og man for- 
staar nu at fore Kveget paa en saadan Maade den lange 
Vej over Oceanet, at det ankommer paa de engelske 
Markeder i fortrinlig Tilstand. Intet Under, at de lon- 
donske Slagtere gjerne kjobe de amerikanske Varer og 
betale samme Priser for dem som for gode engelske 
Stude! intet Under, at alle London’er- og Liverpool’er- 
Markedsberetninger fra ifjor med en vis Aingstelighed 
skynde sig med at berette, at saa og saa mange «Ameri- 
kanere» vare paa Markedet, og at Markedet som en Folge 
deraf var i den eller den Stemning. 

Allerede i Tres’erne gjorde man nogle Forseg paa 
at fore levende Kveg over Atlanterhavet, men Forsegene 
vare ikke heldige: Kveget ankom i daarlig Tilstand, og 
man opgav indtil Videre Tanken om, at det skulde kunne 
lonne sig at fore Kveg fra Amerika til Evropa. Men i 
1875 anstillede Kanada Forseget igjen, saaledes at man 




















266 


benyttede sig af store specielt for Kvegtransport indrettede 
Dampskibe, hvor Dyrene daglig kunde faa Bevegelse og 
frisk Luft. Dette Forseg lykkedes saa godt, at ikke blot 
Kanada men ogsaa de Forenede Stater nu med Iver 
kastede sig over Kvegexporten: 


fra Amerika (9: de Forenede Stater og Kanada) udfortes til England: 


Hornkveg Faar Svin 
1BT§ ww awd 1511 ~ _ 
S876 - 22" 4.0 0's 2950 1862 _ 
BUGe 0°w 8-0 wieie 19 187 23 395 226 

BND OE Ba Ts 86 439 84072 17935 


Dette vil m. a. O. sige, at Amerika i 1878 leverede 
en Tredjedel af hele den engelske Hornkveg- og Svin- 
import og en Tiendedel af Faareimporten. Enkelte 
amerikanske Kvegexporterer led rigtignok, navnlig paa 
Grund af det stormfulde Vejr, betydelige Tab; (fra de 
Skibsladninger, der i 1878 afgik fra Amerika med Kveg, 
maatte 10 667 Dyr kastes over Bord, og 2000 dede under- 
vejs eller maatte slagtes fer Landingen!); — men allige- 
vel var Fortjenesten saa stor, at kun Mangelen paa Trans- 
portskibe hindrede en videre Udvikling af Exporten. Et 
haardt Slag kunde det derfor vere for de Forenede Stater, 
da et Dekret af 10. Fbr. 1879 bragte «the Contagious 
Diseases (Animals) Act» af 1878 i Anvendelse paa de 
Forenede Stater, under Foregivende af at Lungesyge var 
bleven konstateret der. Men hvad Amerikanerne ikke 
kunne sende som levende Kveg, ville de sende som Kjod: 
samtidigt med at Kvegexporten udviklede sig, tog nemlig 
Udferselen af Kjod, der kunstigt var konserveret frisk, et 
endnu sterkere Opsving, og har nu naaet en hej Grad 
af Fuldkommenhed. Af fersk Oxekjod indferte England 
fra de Forenede Stater: 












adi 


Me 
en 
sti 
ste 


ste 
for 
ho 
Fo 





drettede 
yelse og 
kke blot 
ed Iver 


everede 
g Svin- 
Enkelte 
lig paa 
(fra de 
| Kveg, 
under- 
allige- 
Trans- 
on. Et 
Stater, 
tagious 
naa de 
ge var 
e ikke 
1 Kjod: 
nemlig 
isk, et 
j Grad 
ngland 


3098 Ctnr, 


479 118 — 


— Det er denne Amerikas Optreden paa det engelske 
Korn- og Produktmarked, der har sat de evropziske 
Landmend Skrek i Blodet. Overalt heres der Klager, — 
men intetsteds saa sterke som i England. Alle de en- 
gelske Blade have nu i en Rekke af Maaneder diskuteret 
«den landekonomiske Krise». Trods den gode Hest i 
afvigte Aar gik 815 engelske farmers fallit, — nesten det 
dobbelte Tal af hvad 1877 havde at opvise. Der klages 
og klages — uagtet Hosten i 1878 stod betydeligt over 
en Middelhest, ja var den rigeste Host England har haft 
siden 1870. I sin Bog «The Landed Interests» beregner 
J. Caird — idet han setter en Middelhost — 100 — 
felgende Tal for de sidste Aars Hestudbytte i England: 


102 1874 = 106 
112 1875 = 78 
90 1876 = 76 
92 1877. = 74 
80 1878 = 108 


1869 
1870 
1871 
1872 
1873 


Men den gode Hust i 1878 formaaede ikke at troste de 
engelske Landmend over de foregaaende Aars utilfreds- 
stillende Resultater, — eftersom Kornpriserne gik saa 
sterkt ned, at Profiten blev illusorisk. Og Skylden, eller 
i alt Fald Hovedskylden herfor berer: de overraskende 
store amerikanske Korntilfersler. Amerikas store Korn- 
forraad og usedvanligt rige Hest gjorde det umuligt at 
holde Prisen paa et nogenlunde hejt Punkt: medens de 
Forenede Stater 1876 kun havde hostet 256 Mill. bushels 
Hvede, hostede de 1877 325 Millioner og 1878 endog 





268 


407 Millioner, saa at Exportevnen steg efter uhyre Pro- 
portioner. De Forenede Staters uudtommelige Forraad 
og store Udfersler forhindrede, at Priserne for 1877 kunde 
stige paa en Maade, der svarede til den slette Host, og 
trykkede for 1878 Priserne ned under et endnu lavere 
Niveau, end Hestens Rigdom naturligt betingede. At 
dette var muligt, uagtet Rusland i den forste Halvdel af 
1878 var mindre exportdygtigt end sedvanligt, uagtet 
Frankrig paa Grund af daarlig Host trengte til stor Ind- 
forsel, uagtet Ostindien led af Hungersned og kun, kunde 
sende lidet til Evropa, uagtet Kina ligeledes led af 
Hungersned og trak megen kalifornisk Hvede til sig, — 


beviser: hvilken betydelig, aldeles enestaaende Overmagt 


Amerika alt har erhvervet sig i Kornhandelen. 

Og det kan ikke nytte, at de engelske Landmend 
over de slette Udsigter paa Kornmarkedet- sage at traste 
sig med saa meget bedre Konjunkturer paa Kreatur- og 
Kjodmarkedet; — thi selv om Amerika hidtil ikke her i 
nogen paafaldende Grad har trykket Priserne, men snarere 
kun forhindret en Prisstigning, saa er Faren der dog, 
saameget mere som det engelske Publikum, der tidligere 
var uvilligt sindet mod amerikansk Kjod, mere og mere 
faar Smag for det. Paa det engelske Marked solgtes der 
i 1878 mindst 1'/s Million Centner amerikansk Oxekjod 
(hvoraf */2 Mill. Ctnr. fersk, */s Mill. saltet, og °/s Mill. 
levende), — og dette er omtrent 121/2 pCt. af det i selve ; 
Storbritannien producerede Kvantum ; tilvisse en ret an- 
selig Procent, naar man betenker, at Ingen for 3—4 Aar 
siden vilde have anet denne Konkurrence. Og endnu 
sterre er Amerikas Konkurrence med Hensyn til Svine- 
kjod: Der slagtes i Storbritannien aarligt c. 4 800 000 
indenlandske Svin, der omtrent give 6 375000 Centner 





re Pro- 
Forraad 
7 kunde 
ost, og 
| lavere 
le. At 
Ivdel af 
uagtet 
or Ind- 
|. kunde 
led af 
sig, — 
yermagt 


dmend 
| treste 
tur- og 
e her i 
snarere 
r dog, 
idligere 
g mere 
tes der 
xekjod 


/5 Mill. 


i selve 
ret an- 
—4 Aar 
endnu 
Svine- 
00 000 
entner 


269 


Kjod; men den nordamerikanske Import udgjorde ifjor 


(foruden et mindre Antal levende Svin): 
af saltet Svinekjod 322 148 Ctnr. 
af Flesk og Skinker fra Kanada . 15194 — 
fra de Forenede Stater 3959373 — 
ialt .. . 4296 715 Ctnr. 





— altsaa omtrent */s af Storbritannien og Irlands egen 
Produktion. Ogsaa her maa ikke glemmes, at Konkur- 
rencen kun er ganske faa Aar gammel. 

— Amerikas Indflydelse er i England, med Hensyn 
til Kornforsyningen, aldeles overvejende, og de ameri- 
kanske Korntilfersler til England maatte derfor trykke 
Priserne paa det engelske Marked. Hvad nu de andre 
Lande angaar, saa staa de, takket vere Kommunikations- 
vesenets Udvikling, i en saa noje Forbindelse med det 
engelske Kornmarked, at ogsaa de — uagtet de maaske 
ikke selv indfere meget amerikansk Korn — sterkt maatte 
fole den amerikanske Konkurrences Tryk. Derfor disse 
Klager i Tyskland og andre Lande! Men nu komme vi 
til Sporgsmaalet: er det sandsynligt, at den amerikanske 
Konkurrence vedvarende vil vise sig saa trykkende for 
de evropeiske Landmend? 

At Amerikas Exportevne i de senere Aar har veret 
serdeles stor, er sikkert nok. De Forenede Stater ud- 
forte saaledes (i Finansaarene, der ende 30. Juni}: 


1861—65 gennemsnitl. 14818 597 Centner Hvede 
1866—70 _- 8 746 752 
1871—75 _ 24 002 058 
1876 29 500 000 
1877 21 600 000 
1878 omtrent 58 000 000 
1879 — 100 000 000 


Af disse Tal kan der i og for sig ikke drages nogen 


Slutning med Hensyn til Amerikas fremtidige Exporteyne. 
Nationalokonomisk Tidsskrift, XIV. 18 





270 


Tvertimod er Springet for de to sidste Aars Vedkom- 
mende saa voldsomt, at man nermest maa faa en Mis- 
tanke om, at disse to Aar fremvise rent abnorme For- 
hold, der ikke kunne antages at ville holde sig i Lengden: 
man faar den Mistanke, at ligesaa brat som Hvedeex- 
porten er tagen til, ligesaa brat kunde den synke tilbage 
til sit tidligere Niveau. I de to sidste Aar var i Virke- 
ligheden den amerikanske Hvedehest noget ganske usa#d- 
vanligt. Den udgjorde: 


En Betragtning af denne Talrekke vil nermest bibringe 
den Formodning, at de to sidste Aar fremvise Noget, der 
ligger helt udenfor Reglen, og at de — da meget fede 
og meget magre Aar afvexle med .hverandre — ikke have 
nogen skrekindjagende Karakter. Men Ulykken er: de 
sidste Aars uhyre Overskud skyldes ikke alene en serlig 
rig Grede, men er for en Del ogsaa begrundet deri, at 
storre Strekninger end tidligere ere inddragne under | 
Korndyrkningen. Som bekjendt har Amerika i sine vest- 
lige Territorier kempemessige Strekninger af fortrinlig 
Hvedejord, der endnu ere uopdyrkede, og som kunne 
erhverves for nesten Intet af den ferste den bedste Ny- 


*) 1 bushel = omtrent */s Td. 








oa 










Vedkom- @ bygger. Da Krisen ogsaa i Amerika-i Begyndelsen af 
en Mis. § Halvfjerdserne afloste den tidligere industrielle Blomstring, 
me For- § forlod en Mengde Arbejdere Fabrikerne i Ny Englands 
engden; @ Stater og drog vestpaa for der at leve af Agerbrug. De 
Ivedeex- nedsatte sig her, fordi de paa billige Betingelser fik Jord, 
2 tilbage som de med Lethed kunde dyrke, og Landbruget tog som 
i Virke- en Folge heraf et betydeligt Opsving, hvad felgende Tal 

























e used- ville vise: : 


Med Hvede var besaaet: 


SY 6 ae a 20 Mill. Acres 
PR ab. s oe ecrekacs 22 — — 
i, Sean ee 2—- — 
POG. lee eh ee ob 2—- — 
oy Pagan oes 29',—  — 
BRO sia obits 34 — — 


oe 


Siden 1871 ere 14 Millioner Acres altsaa blevne ind- 
dragne under Hvedekultur i Nordamerika. Alene i det 
sidste Aar inddrog Amerika til Hvededyrkning af ny Jord 
et Areal, der er 1 Million Acres sterre end det, hele 

ibringe Storbritannien og Irland har besaaet med Hvede. En 
et, der saadan Udvidelse af Hvededyrkningen kan naturligvis ikke 
et fede forblive uden Indflydelse paa Verdensmarkedet, og i denne 





e have Kjendsgjernings Belysning vise de ovenfor anforte Tal 
er:. de vedrorende Hvedeudferslen og Hvedehosten sig ganske 
serlig anderledes. Sely om vi nok saa meget antage, at de to 
eri, at sidste Aars rige Hvedehost og Hvedeudforsel er noget 
under § Usedvanligt, saa er denne Udvidelse af det med Hvede 
> vest- dyrkede Areal dog en konstant Sterrelse, som der maa 
trinlig J regnes med, og som ogsaa i mindre rige Aar vil komme 
kunne til at betyde Noget med Hensyn til Amerikas Exportevne. 
ie Ny- Sely om denne i Almindelighed vil vere noget ringere, 


end hvad den har veret i de sidste Aar, saa vil dog hint 


Plus, der nedvendig resulterer af det dyrkede Areals Ud- 
18* 





272 


videlse, have Tendens til at udeve et stadigt Tryk paa 
Priserne. Og hvem garanterer for, at ikke ny Strek- 
ninger af den rige jomfruelige Jord ville blive inddragne 
til yderligere Kornavl? den fysiske Mulighed er der; det 
Eneste, der skulde afskrekke fra at inddrage ny Jord 
maatte da vere, at Priserne allerede vare sunkne for 
dybt til, at det kunde betale sig yderligere at udvide 
Kornavien. At Priserne allerede skulle nerme sig et 
saadant Lavmaal, betvivles af Mange, — medens omvendt 
Andre paastaa, at de amerikanske Landmend neppe nok 
faa deres Produktionsomkostninger dekkede, og at kun 
de. lave Fragter gjore dem det muligt at udfore til Evropa. 
For Fjerntstaaende er det vanskeligt at have nogen be- 
grundet Mening herom; kun saameget er vist, at Fr@gtens 
Hojde er af afgjorende Betydning for den amerikanske 
Export til Evropa: de hoje Fragter og Jernbanetarifer i 
1872 gjorde det saaledes i den Grad umuligt for de vest- 
lige Territorier at fore deres rige Overskud til Udlandet, 
at Millioner af Tonder Hvede ligefrem blev opbrendt eller 
anvendt til Gjodning, — medens de billige Fragter paa 
en nesten unaturlig Maade kunne begunstige Udforselen. 
For Tiden ere nu Fragtsatserne yderst gunstige for Ex- 
porten. Jernbaner, Kanaler og alle Transportmidler kap- 
pes om at byde Kornhandelen gunstige Betingelser, da 
omtrent al anden Handel er trykket. De forskjellige kon- 
kurrerende Linjer underbyde hverandre i den Grad, at 
medens f, Ex. i 1865 ‘Fransport af 1 Centner Hvede fra 
Chicago til Liverpool kostede 5 M. 11 Pf., var Fragten 
1876 sunken til 2,55 4 2,71 M., og senere sank den endnu 
yderligere. Det er for en stor Del disse billige Fragter, 
der have gjort Trykket af de gode amerikanske Hoste saa 
generende for de evropeiske Landmend. Man maa nu 








ryk paa 
Y Strak- 
ddragne 
ler; det 
ny Jord 
kne for 
udvide 
sig et 
omvendt 
ope nok 
at kun 
Evropa. 
yen be- 
‘ra@gtens 
‘ikanske 
tarifer j 
le vest- 
diandet, 
dt eller 
ter paa 
arselen. 
for Ex- 
r kap- 
er, da 
re kon- 
ad, at 
de fra 
‘ragten 
endnu 
'ragter, 
ste saa 
aa nu 





273 


vistnok antage, at de nuverende Fragter ere uforholds- 
messigt billige, og at Skippere og Jernbaner ikke egenlig 
profitere ved dem, men nermest kun holde dem, for ikke 
at lade deres Kapitaler henligge ganske unyttede. Det 
tor derfor vel ventes, at de, naar Forretningslivet atter 
kommer til Krefter, ville heve sig, — men dog ganske 
vist ikke til den prohibitive Hojde, der i 1872 ligefrem 
demte rige Afgreder til Odeleggelse. Paa den anden 
Side maa det dog bemerkes, at Kommunikationsvesenet 
vil gjore fortsatte Fremskridt og byde Kornhandelen ny 
Lettelser: Erie-Kanalen skal udvides og uddybes; Mis- 
sissippi-Mundingerne ligesaa; og Gjennemboringen af 
Panama-Tangen vil utvivisomt ove Indflydelse paa det 
amerikanske Landbrug og dets Exportevne. 

Resultatet bliver da dette: Paa den ene Side, var de 
to sidste Aars Host af en saa overordenlig Rigdom, 
at de ville vere at betragte som exceptionelle; ligeledes 
have de uforholdsmessigt dybt sunkne Fragter gjort 
det undtagelsesvis let for Amerika at sende sit Korn til 
Evropa; — paa den anden Side svekkes de gode For- 
haabninger, man maatte uddrage af hine Forholds excep- 
tionelle Karakter, vesenlig ved den serdeles betydelige 
Udvidelse af det dyrkede Areal, (der neppe atter vil svinde 
ind, men maaske snarere vil gaa yderligere frem), og vel 
ogsaa ved Udsigten til ny Transportlettelser. Maaske 
kunne vi i Fremtiden regne paa noget hejere Priser end 
de nerverende; men den amerikanske Konkurrence vil 
dog ogsaa fremtidigt vere mere trykkende, end den var, 
vel ikke i de allersidste Aar, men i noget tidligere Aar; 
der ber altsaa tillegges den en varig Karakter; serdeles 
lave Kornpriser ville i de kommende Tider vise sig hyp- 































274 





pigere end i de svundne, og for saa vidt tor man ikke 
sige, at de evropwiske Kornavlere have smilende Udsigter. 

Men ere Udsigterne da mere lovende for den evro- 
pwiske Kveg-, Kjod- og Mejeri-Produktion? Neppe! Den 
amerikanske Export har paa dette Omraade gjort saa 
stadige, saa uafbrudte Fremskridt, at Landmendene 
vanskeligt her ter haabe paa noget afgjorende Tilbagetog. 
Amerika har her haft serlige Vanskeligheder at overvinde, 
fordi det engelske Publikum stillede sig uvilligt ligeover- 
for de amerikanske Varer; — men Vanskelighederne 
synes nu at vere overvundne: Englenderen spiser nu 
med sterste Fornejelse amerikansk Ost; af amerikansk 
Flesk og Skinke spiser han ligesaa meget som af engelsk; 
det amerikanske Fedt viser sig i stedse storre Masser, 
og for amerikansk Oxekjod betale de ellers saa kraesne 
Englendere heje Priser. Og at Amerika, naar dets Kre- 
aturprodukter forst have erobret et Marked i Evropa, vil 
formaa at udvide Exporten heraf, er neppe tvivisomt. 


Efter at den langvarige Borgerkrig — der saa sterkt 
decimerede den amerikanske Kreaturstyrke — er bleven 


forvundet, er Antallet paa Hornkveg, Faar og Svin blevet 
betydeligt udvidet: i de 8 Aar 1870—78 voxede Tallet 
paa Hornkveg fra 23800000 til 30500000, medens 
Faarenes voxede fra 28 400 000 til 35700000, og Svine- 
bestanden steg fra 25000000 Stk. til 32200000 Stk. 
Muligheden af en Udvidelse af den amerikanske Export 
lader sig neppe bestride; — om denne Mulighed skal 
blive til Virkelighed, afhenger vesenligt af Spergsmaalet, 
om Amerika vil kunne selge saa billigt, at de billige 
Priser ogsaa fremdeles ville friste til sterre Forbrug. Thi 
mellem de amerikanske Kreaturprodukters og det trans- 
atlantiske Korns Betydning for Evropa er der en vesen- 













lig 

tild 
Kre 
lige 
der 
sar 
til 

er 

un; 
Ple 
ikk 
An 
Fo 


v0} 
sk 
hy) 
Ev 
Me 
ful 
Kr 
sai 


ste 
sal 
Hy 
ha 


tri 
ta; 
all 








jan ikke 
dsigter. 
n evro- 
e! Den 
ort saa 
endene 
agetog. 
rvinde, 
yeover- 
ederne 
ser nu 
rikansk 
ngelsk ; 
Masser, 
kresne 
ts Kre- 
pa, vil 
lsomt. 
sterkt 
bleven 
blevet 
Tallet 
edens 
Svine- 
0 Stk. 
uxport 
1 skal 
aalet, 
billige 
. Thi 
rans- 
esen- 








lig Forskjel: Vestevropas stigende Kornforbrug gjorde 
tildels et Korntilskud nedvendigt, medens de amerikanske 
Kreaturprodukter kun takket veret deres forholdsvis bil- 
lige Pris erobrede sig Konsumenter, — Konsumenter, 
der ellers vilde have spist mindre Kjod. Men nu er det 
sandsynligt, at Amerika vil kunne levere Kreaturprodukter 
til forholdsvis lave Priser: Kvegopdret og Kvegfedning 
er i Amerika langt mindre bekostelig end hos os. De 
unge Dyr trenge ikke der til den samme ombyggelige 
Pleje som. hos os, og den kunstige, kostbare Fedning er 
ikke der af samme Art som paa denne Side Atlanterhavet: 
Amerikas yppige Enge ernere de unge Dyr, og nogen 
Fodring med Majs, — hvoraf Amerika har uhyre Marker, 
endnu sterre end Hvede-Markerne — feder hurtigt de 
voxne Dyr, uden at legge noget sterre Beslag paa Menne- 
skets plejende Haand. Den Maade, hvorpaa Fedningen 
hyppigt foregaar i Amerikas vestlige Stater, skildrer John 
Evart saaledes i sin Bog «Meat Production»: «Saasnart 
Majsen nermer sig Modenhed, men dog inden den er 
fuldmoden, blive nogle af de bedste paa Engene fodrede 
Kreaturer bragte ind paa Majsmarkerne, hvor de blive, 
saalenge Markerne byde dem rigelig, overflodig Nering, 
— og derved komme Dyrene i en saa fortrinlig Foder- 
stand, og Kjodet bliver af en saa udsogt Kvalitet, at de 
samme Resultater ikke kunne opnaas paa anden Maade. 
Hvad der bliver tilbage paa Markerne, efter at Hornkveget 
har edt det Bedste, forteres af en Flok Svin, der aflase 
Hornkveget, og som i kort Tid komme i en ligesaa for- 
trinlig Foderstand som deres Forgengere.» Naar man 
tager denne bekvemme Fedningsmaade og overhovedet 
alle de heldige Betingelser i Amerika i Betragtning, vil 
man ikke kunne betvivle, at Amerika ogsaa med Hensyn 


























276 


til de forskjellige Kreaturprodukter fremtidigt vil vere de 
evropeiske Landmend en farlig Konkurrent. Forelobig 
har Exporten af de omtalte Produkter nermest berert 
England; men det er sandsynligt, at den stedse mere 
vil feles ogsaa af andre evropeiske Lande. Det er def- 
for noget tvivisomt, om man handler rigtigt i, at opfordre 
Landmendene til at legge Vind paa Kjodproduktionen 
for i den at sege Erstatning for de tilbagegaaende Korn- 
konjunkturer. Sely om man ogsaa indremmer, at For- 
holdene i enkelte Retninger i de sidste Aar have stillet 
sig usedvanligt gunstigt for den amerikanske Export, 
saa synes man dog, naar Alt tages i Betragtning, at 
burde belave sig paa en varig Konkurrence fra Amerikas 
Side, — ikke blot med Hensyn til Kornforsyningen men 
ligesaa fuldt med Hensyn til de evropeiske Markeders 
Forsyning med Kjed, Flesk, Fedt og Mejeriprodukter. 
Dette er jo meget gledeligt for Konsumenterne, — men 
for Producenterne er det mindre morsomt. 























vere de 
orelebig 
t berert 
se mere 
er det- 
»pfordre 
iktionen 
e Korn- 
at For- 
» stillet 
Export, 
ng, at 
nerikas 
n men 

tkeders 

dukter, 

~ men 








Den engelske Handels nuverende Standpunkt.*) 


At der hviler et sterkt og omfattende Tryk paa Handel 
og Omsetning er et saa notorisk og almenanerkjendt 
Faktum, at det ikke behover noget Bevis. Dette Tryk er 
stadig blevet sterkere siden 1874, da det forst blev fole- 
ligt i England, og Haabet om, at det havde naaet Kul- 
minationspunktet, som af og til er kommet tilorde, og at 
Bedring var ivente, er hidtil blevet skuffet. 

Hvilke ere de Aarsager, som have fostret denne 
uventede Tingenes Tilstand? ere de af en varig eller blot 
forbigaaende Natur? og hvis det forste, ville de da kunne 
fjernes ved en forandret Handelspolitik? hvis det sidste, 
naar ter vi da haabe at se en Ende paa deres odeleggende 
Virkninger? og kan der udfindes noget Middel til at frem- 
skynde et saadant Resultat? 

Det er disse Sporgsmaal, vi agte at gjore til Gjen- 
stand for en Undersegelse, og i det Felgende ville vi 
derfor sege at paavise: 

1) At den pludselige Foregelse af vor Udforsel i 


*) Forkortet efter Augustus Mongrediens, af den engelske 
Cobdenforening udgivne «Free trade and Englands commerce», 
London, Paris og New-York 1879. Ved J. 











278 


1871—72 var Felgen af de usedvanlig store Summer, 
som vi i hin Periode afsendte til Udlandet i Skikkelse af 
Laan til fremmede Stater og til fremmede Foretagender j 
det Hele. 

2) At et Tilbageslag fulgte i Helene paa hint excep- 
tionelle Opsving, og at vor Udforsel har veret nedad- 
gaaende siden 1874. 

3) At medens Penge-Verdien af vor udenrigske Handel 
(Ind- og Udfersel tilsammen) er dalet, ere de Varemengder, 
vi have afskibet og modtaget, ikke undergaaet nogen For- 
andring. 

4) At en almindelig Nedgang har fundet Sted i Gjen- 
nemsnitsprisen paa alle Varer, men har veret uden Sam- 
menligning stegst paa de Artikler vi indfore fra Udlandet. 

5) At Arbejdslonnen er falden med eller i samme 
Forhold som den almindelige Prisnedgang, og at Trykket 
hviler sterkest paa de handlende og industridrivende Mel- 
lemklasser. 

6) At Nedgangen ikke har veret indskrenket til Eng- 
land, men finder Sted overalt, foleligst hvor Beskyttelses- 
systemet hersker, saa at den ikke kan skrives paa Fri- 
handelens Regning. 

7) At vi ikke have lidt under fremmed Konkurrence 
paa det nevtrale Marked. 

8) At Overskudet af vor Indfersel over vor Udforsel 
er et Tegn paa Velstand, ikke paa Tilbagegang, og at 
alle heldigere stillede Nationer indfere mere end de ud- 
fore, medens det Modsatte er Tegn paa Gjeld. 

9) At vor nuverende Tilbageholdenhed med Hensyn 
til Laanydelser til Fremmede har fremkaldt en storre Op- 
hobning her i Landet af ledig flydende Kapital end 
nogensinde tidligere. 













skje 
gjor 


nin; 
nog 
fina 
sam 
Mill 
vise 
et 
mor 
one 
talil 
Af 
me 
fine 
Sta 
af 


ste 


al 
ud. 
er 
lei 
pa 
ler 
vi 








summer, 
kelse af 
render j 


excep- 
nedad- 


Handel 
sngder, 
n For- 


Gjen- 
1) Sam- 
andet. 
amme 
rykket 
2 Mel- 


Eng- 
alses- 
. Fri- 


rence 
ersel 


g at 
ud- 


nsyn 
Op- 
end 











279 


Forinden vi skride til Undersogelsen af disse for- 
skjellige Punkter, ville vi forudskikke en statistisk Op- 
gjorelse, for hvis Paalidelighed vi tro at turde' indestaa. 

Der gives en sammenlignende Oversigt over Befolk- 
ningen, dens Gjeld og udenrigske Handel i ethvert 
nogenlunde civiliseret Land, og den omfatter saaledes den 
financielle og kommercielle Tilstand i 56 Stater med en 
samlet Befolkning af-1200 Millioner, altsaa paa 200 
Millioner ner, Jordens formentlige Befolkning.*) Den 
viser, at det samlede Belob af disse 56 Staters Gjeld til 
et vist Antal Kreditorer over hele Jordens Overflade for 
modtagne Laan udgjor et nominelt Belob af 4818 Milli- 
oner £. 17 Stater have imidlertid standset Rentebe- 
talingen af en Gjeld til et nominelt Belob af 929 Millioner £. 
Af Resten, nemlig 3889 Millioner £, bliver Renten betalt 
med et Gjennemsnit af, saavidt vi have formaaet at ud- 
finde, 41/2 pCt. og vedkommende Ejere af de forskjellige 
Statsobligationer modtage saaledes et aarligt Rentebelob 
af 165 Millioner £ fra de gjeldbundne Stater. 

Det er ikke altid let med Nojagtighed at be- 
stemme det Procentbelob, som ber fradrages Indferselens 
Verdi, saaledes som denne opgives af Toldvesenet, for 
at komme til Kundskab om det virkelige Belob, som skal 
udredes til Udlandet. For billige og omfangsrige Artikler 
er Fragtprocenten betydelig og ligeledes Assurancen paa 
lengere Rejser. For kompakte, verdifulde Artikler og 
paa korte Rejser er det Modsatte Tilfeeldet.. Vi tro imid- 
lertid at komme Virkeligheden saa ner som muligt, naar 
vi sette Fragt, Assurance og andre mindre Omkostninger 


*) Efter de nyeste Undersogelser og Opdagelser, serligt i Afrika, 
maa denne dog vistnok szttes til henved 1600 Millioner. 












280 


til 11 pCt. af Indforselens officielle Verdi. 





derfor 11 pCt. fra de 1456 Millioner £, hvortil Indforselen 
fra alle Lande belober sig det paagjeldende Aar, ud- 
kommer et Belob af 1296 Millioner £, der stemmer med 
det Beleb af 1316 Millioner £, som de samme Lande 
have udfert i samme Tidsrum. 
lariske Oversigt over de civiliserede Landes Befolkning, 
Gjeld og udenrigske Handel, betegne Chifrene Millioner 
og Tiendedele heraf, ved den udenrigske Handel forstaas 
den samlede Ind- og Udfersel og ved Statsgjelden saavel 


I nedenstaaende tabel- 


den inden- som den udenlandske Gjeld, men ikke den 
saakaldte flydende Gjeld. 








Befolk- | Stats- 


| 
Udenrigsk 





Oplest i 























Staternes Navne. ning. gjzld. Handel, hh RoR: 
Indferse] | Udforsel 
| 
£ £ £ £ 

Algerien so-s+-+ ..6 2.9 16. 9 iP 
Argentinske, Confe- 

deration og Bue- p 

nos Ayres .... 1.8 21. 17. 7: 10. 
Osterrig og Ungarn 37. 343. 103. 52. 51. 
Begone". ss 6. 47. 185. 98. 87. 
DOUVIR 3.56. 0658 oes 2: 3.3 2. 1, i: 
Brasilien <.°s+.<« 10. 74. 32.5 15.5 17. 
CUNO 5.6:2 <0 % 3.7 | 30. 35. 20. 15. 
Cap Colonien ... 1.4 6. 9. 5. 4. 
COFION. «05:2 o 2.4 8 101 5.6 4.5 
CS nee z 12.7 13. y 6. 
China SiS: sia s 425. 2, 45. 21. 24. 
Columbien..... 3. 14.7 3.3 1.3 2 
Costa Rica. .... 2 3.4 1,5 6 9 
Danmark ...%% <. 2. 10. 23. is; 10. 
Ecuador....... a; 3,3 : 8 A 
Egypten..... oe 17. 87. 16. 4. 12. 
PEMURIND 5 660 gts $7. 750. 367. 174. 193. 
Pyekiand <i. 43, 190. 324. 196. 128. 
Grekenland . . 1,5 15. 8. 5. 3. 























Drage vi 











Gual 
Hait 
Hon 
Indi: 
Italit 
Japa 
Java 
Mexi 
Mar¢ 
Nata 
Ned 
Ny | 
Ny ; 
Nica 
Paré 
Pers 
Pert 
Port 
Que 
Run 
Rus 
San 
Ser] 
Siat 
Syd 
Spa 
Sve 
Sch 
Tas 
Tul 
Tyr 
Sto 
For 
Uru 
Ver 
Vic 
Ve: 










rage vi 
forselen 
ir, ud- 
er med 
- Lande 
» tabel- 
ikning, 
jillioner 
orstaas 
saavel 
ke den 


st i 


Udfersel 








£ 
1; 


10. 
51. 
87. 


17. 
15. 


4.5 


6. 
24. 


10, 


12. 
193. 
128. 






































Wists ‘Wave Befolk- | Stats- |Udenrigsk Oplest 
aternes Navne. ; : : 
ee. | ee | Sa Indforsel | Udforsel 
£ £ £ £ 
Guatemala ..... 1.2 9 1.2 6 6 
Haith . we ete we 6 3. 2.5 1.2 1.3 
Honduras. ...«.- 3 6. A = Ps 
ee 240. 127. 114. 49. 65. 
nahen sss" 3 se 27. 400. 85. 45. 40. 
Japan. . essen. 33. 3.5 10.3 4.8 5.5 
Oe eA ‘ 18. ne iis 7; 10. 
OXIED. oss kes. > 9.3 | 79. 10.7 | 5.7 5. 
Marocco......+-. BS] vi 2.6 1.5 1.1 
OTS A eee 3 3 1.9 ae | 9 
Nederlandene.... 3.9 80. 104. $0.: 1° -45. 
Ny Syd-Wales ... 6 12.5 27.6 | 14.6] 13. 
Ny Zeeland..... A 20.7 13.3 | va 6.3 
Nicaragua. ...-+. A ra 3 | .2 | | 
Paraguay ...... 2 3. 2 | ce A 
DMA Si pan id opie 5.5 ies 3.9 | 2.4 1.5 
(Cl One gore ae 3.2 49, ee 4, 8. 
Portugal. ...... ays tes Got 14, | 8. 6. 
Queensland. .... FI 6.5 6.8 | 3.2 3.6 
Rumenien ..... 6.3 21 9.4 | 4A 5.3 
Rusland. . «+... 88. | 350. 109. 59. 50. 
San Salvador. ... A 9 1.1 5 | 6 
Sere 1.7 2.9 13] 1.6 
<b). Sea as ae ead 9. bees 2.8 ea 1.8 
Syd Australien... 2 4.3 8.9 | KY 4.9 
Spanien. ...+-. is 460. 31. 15. | 16. 
Sverig og Norge. - 6. 14. 46. 7 ie aera 6) 
BOUWEIE ; 4.656. ~ a6 2. 1.3 6. 3.5 | 2.5 
Tasmanien..... 3 1.5 2.7 1.3 1.4 
DUMB 0 n.4 te 2 ee 27 5. 1.1 A 4 
T9rKICt Sx ois: 6 21.1 194. 32. 14. 18. 
Storbrit. og Irland 34. 778. 611. 366. 245, 
Forenede Stater . . 47, 460. 226. 87. 139. 
Uruguay....... 5 12.1 5.8 2.8 3. 
Venezuela...... 1.8 8. 6.2 3. 3.2 
Victorias: .) 0.5500» 8. ii. 31. 16. 10. 
Vest Australia... m Py 4 ¥ ae A 
lalt.... | 1,189.9 | 4,818.9 | 2,772.4 | 1,456. 1,316.4 











































282 


Nedenstaaende Tabel viser Bevegelsen i Englands 
udenrigske Handel (Ind- og Udforsel) siden 1867, i Milli- 
oner af £. 


Totalomsetningen i 


1867 Sao es £ 501. 

1868 ...... 523., Foregelse af 4 pCt. mod 1867 
1869 . 2. 0 532., _ ae - 1868 
1870 ...... 547., _ oe - 1869 
ROTM ores. p20 % 615., — - 12/2 - - 1870 
NOs beac d a 7 Gen eee | 
TBIS ss 0 6 es 682., _ er es. - 1872 
1874 2.22 2 6 668., Nedgang med 2. - - 1873 
1875 ..22e. 656, — a oh a - 1874 
Baar eae 632, — - 32 - - 1875 
SOA? wis ss. 0 646., Foregelse af 2 - - 1876 
Loe eee 611., Nedgang med 51/2 - - 1877 


I denne Oversigt er Til- og Afgangen af edle Me- 
taller ikke medregnet, fordi Forskjellen mellem Ind- og 
Udfersel gjennemsnitlig er saa ubetydelig og staar i saa 
ringe Forbindelse med vor Varehandel, at den er af 
meget ringe Betydning. Tage vi saaledes de tre sidste 
Aar af ovenstaaende Rekke, nemlig 1876, 1877 og 1878, 
stiller Ind- og Udforsel til og fra Storbritannien sig 
saaledes : 

Indfersel af Guid. ...... + 59 Mill. £ 
Udforsel af Guld .....-+-- §t - - 
Overskud ... . 7/2 Mifl.& 


Indfersel af Solv......- 46 800 000 £ 
Udfersel af-Selv ......- 44100000 - 


Overskud .”.. 2700000 £ 
Indferselen af edle Metaller overstiger saaledes i de tre 
Aar Udferselen med omtr. 10 Mill. £ eller lidt mere end 
3 Millioner £ om Aaret, og det i de samme 8 Aar, i 
hvilke den samlede Indfersel oversteg Udferselen ‘med 





900 
edle 


uden 
regel 
en F 
Aar. 
ligt L 
og 0 
mere 
repr 
og l 
Fabr 
som! 
for | 
g | 
vest 
De 
still 
som 
Yde 
at f 
ved 


ble 
nin: 
Alle 
Bel 
ma 
bet 


Englands 
, i Milli- 


67 

68 

59 

70 

71 

12 

13 

14 

5 

6 

7 

le Me- 
id- og 
i saa 
er af 
sidste 
1878, 
n sig 





283 


200 Mill. £, der saaledes bleve betalte med alt Andet end 
edle Metaller. 

I Aarene 1871 og 1872 sprang Verdien af Englands 
udenrigske Handel i Stedet for den hidtilverende stadige og 
regelmessige Stigen med 2 pCt. aarlig pludselig op med 
en Foregelse af 12%/2 pCt. det ene og 9 pCt. det andet 
Aar. Store Bestillinger af alle Slags bragte et overorden- 
ligt Liv i alle Handelsgrene, saaledes at vi i 1872 sendte 
og modtog fra Udlandet Varer til en Verdi af 120 Mill. £ 
mere end i 1870. Meu denne store Tilvext i Verdi 
representerer ingenlunde en tilsvarende Foregelse af ind- 
og udferte Varemengder. De forhaandenverende Miner, 
Fabriker osv. kunde ikke pludselig udvide deres Virk- 
somhed udover en vis Grense, og Forklaringen maa der- 
for ferst og fremmest for en stor Del seges i den store 
og pludselige Stigning i Varepriserne. Dette gjelder dog 
vesenligt vore egne Produkter, langt mindre Indforselen. 
De indlebende Bestillinger kunde langtfra alle tilfreds- 
stilles og den heraf folgende Prisstigning kom Fabrikant 
som Arbejder tilgode og anspendte Produktionen til det 
Yderste. Kapital og Kredit formelig paatrengte sig for 
at faa Del i det store Udbytte og stimulerede Handelen 
ved sin usedvanlige Facilitet og Imedekommen. 

At denne feberagtige Tilstand ikke varede lenge og 
blev fulgt af et forderveligt Tilbageslag, under hvis Virk- 
ninger vi endnu lide, det vide vi nu kun altfor godt, og 
Alle indse nu, at vi have kjebt et kortvarigt Velvere paa 
Bekostning af Landets regelmessige Fremgang. Vi have 
maattet romme det Terrain, vi havde vundet ved et ilde 
betenkt hidsigt Overgreb, og som alle Tilbagetog har 
ogsaa dette medfort forferdelige Tab. 

Hvis vor Udenrigshandel var blevet forskaanet for 











284 


dette pludselige Spring og havde kunnet fortsette sin 
regelmessige Fremgang med 2 pCt. aarlig, vilde den have 
naaet til et hejere Punkt end Tilfeldet er tiltrods for hin 
Stigen med 12'/2 pCt. og 9 pCt. i 1871 og 1872. Med 
en saadan Stigen af 2 pCt. aarlig vilde den have naaet: 


£ 558 000 000 i 1871, i Stedet for som nu: £615 000000 


569 000 000 i 1872, _ _ _ 669000000 | 
581 000 000 i 1873, _ _ — 682 000 000 
593 000 000 i 1874, _ _ _ 668 000 000 
605 000 000 i 1875, _ — _ 656 000 000 
617 000 000 i 1876, _— _- _ 632 000 000 
629 000 000 i 1877, _ _ _ 646 000 000 
641 000 000 i 1878, — — _ 611 000 000 


Naar vi nu efterspore Aarsagerne til hint forderve- 
lige, pludselige Spring i Udviklingen, saa standse vi forst 
og fremmest ved de uhyre Verdier, som England har 
laant fremmede Nationer i Aarene 1870, 71, 72 og 73. 
Frankrig, Rusland, Tyrkiet, Agypten, Peru, Brasilien, 
Indien, amerikanske Stater og Kommuner, en Skare af 
sydamerikanske Republiker i Forening med fremmede 
Entreprenorer for alle Slags Foretagender: Jernbaner, 
Telegrafer, Gasverker, Vandverker osv. osy. meldte sig 
paa det engelske Laanemarked i et aldrig set Antal 
og fik den bedste Modtagelse. Utvivisomt blev en 
Del af Laanenes Belob forstrakt af fremmede Kapitalister, 
men det var britisk Kapital, som tilvejebragte den aller- 
sterste Del af det uhyre Belob, hvorom Talen her er. 
Det er vanskeligt med nogen Nojagtighed at angive den 
virkelige Sterrelse af de Summer, som England maatte 
sende udenlands som Felge af disse Laan, paa Grund af 
de forskjellige Laanevilkaar, Forholdet mellem det nomi- 
nelle og det virkelig ydede Beleb osv., men vi turde dog 
paa det Nermeste treffe det Rette, naar vi anslaa Sum- 
















me: 
de 


fra 
af | 
Jan 
187( 
187! 
187: 
187: 


og 
19 
hav 


gler 
Mas 
alle 
paa 
Vi 
udb 
heri 
0g 

give 
ans! 
eng 


mer 
de . 
til, 
for 
det 
Holi 





tte sin 

2n have 

for hin 
Med 

naaet : 

) 000 

0000 ~ 

0 000 

0 000 

) 000 

) 000 


) 000 
) 000 


derve- 
ji forst 
ad har 
og 73. 
asilien, 
are af 
mmede 
ibaner, 
Ite sig 
Antal 
ev en 
alister, 
aller- 
er er. 
ye den 
maatte 
ind af 
nomi- 
le dog 
‘Sum- 








285 


men til 450 Mill. £ eller 110 Millioner aarlig i hvert af 
de 4 Aar. 

Hvorledes bleve nu disse enorme Verdier omflyttede 
fra England til Udlandet? Sikkerlig ikke ved Afskibninger 
af Guld og Selv, thi i de 4 paagjeldende Aar stiller Eng- 
lands Ind- og Udforsel af edle Metaller sig saaledes: 





1870 Indforsel.... 29400000£ Udfersel.... 18900000£ 
1871 - -«e-. 88100000 - — ..-.. 83700000 - 
1872 — . «+. 29600000 - — .-.. 80300000 - 
1873 — .... 83600000 - — «+++ 28900000 - 

lalt . . . 130 700000 £ 111 800 000 £ 


og vi have saaledes i de paagjeldende 4 Aar modtaget 
19 Millioner Guld og Selv mere fra Udlandet end vi 
have udfert. 

For at komme til en Forstaaelse maa det derfor ikke 
glemmes, at England lenge for 1870 i stadig stigende 
Maalestok havde forsynet Udlandet med Laan, hvis Rente 
allerede udgjorde et meget betydeligt Belob, og hvert 
paafelgende Aar steg dette Beleb i en forbavsende Grad. 
Vi have set, at det Rentebelob, som for Tiden virkelig 
udbetales af laanhavende Stater, udgjor 165 Mill. £, men 
hertil komme Renter og Dividender fra Kommuner, Banker 
og lignende Institutioner, saa at det Belob, som Laan- 
giverne rundt om i Verden aarligt oppebere, sikkert tor 
anslaas til 200 Millioner £. Hvad der heraf kommer paa 
engelske Hender kan kun vere Gjenstand for Gisning, 
men naar det erindres, at med Undtagelse af Frankrig, 
de Forenede Stater, Portugal og mulig en eller to Stater 
til, kun en ringe Del af Laanene har kunnet gjeres inden 
for de bestaaende 50 Staters eget Omraade, saa bliver 
det mindre vanskeligt at finde Laangiverne. Frankrig, 
Holland og Tyskland ere velhavende Lande og i Besiddelse 


Nationalekonomisk Tidsskrift, XIV. 19 

























286 


af store Beleb i fremmede Papirer, ligesom der sely- 
folgelig findes Rigmend i alle civiliserede Lande, men 
det er dog utvivisomt britisk Kapital, som for storste 
Delen har ydet Laanene og derfor ogsaa til Gjengjeld 
faar sterste Delen af Renten. 

Der er derfor Grund til at tro, at det Beleb, som 
engelske Kapitalister i 1870 modtoge fra Udlandet i Skik- 
kelse af Renter og Dividender, udgjorde mindst 30 Mil- 
lioner £ og at dette Belob gjennem nye Laan i Mellem- 
tiden i 1874 var steget til 50 Millioner £, eller i Gjen- 
nemsnit 40 Millioner £ om Aaret i hvert af de fire Aar. 
Dette Belob fragaar selvfelgelig i 110 Millioner £, som 
England i hvert af de fire Aar havde at tilstille de frem- 
mede Laantagere, saa at det Belob, som aarlig skal ud- 
redes, bliver 70 Mill. £. Dette uhyre Belob udrededes 
direkte eller indirekte ved en tilsvarende Foregelse af 
vor aarlige Vareudforsel. At dette virkelig er Tilfeldet, 
kan vises ad negativ og positiv Vej. Negativ, fordi der 
ikke kan paavises nogen anden Maade, paa hvilken 
Verdierne kunde komme Laantagerne ihende. At disse 
ihave modtaget dem, er der jo ingen Tvivl om; at de 
kke bleve tilstillede dem i Skikkelse af Guld og Selv, 
have vi set, og der er derfor ingen anden Vej, ad hvilken 
Belebet har kunnet komme i deres Besiddelse. Som 
positivt Vidnesbyrd beheve vi blot at ty til «Board of 
Trade»’s officielle Beretninger, som vise, at Udforselen 
fra Storbritannien i hvert af de fire Aar i Gjennemsnit 
oversteg Udferselen i de fire foregaaende Aar 1867—70 
med 68 Millioner £, hvad paa det Nermeste stemmer 
med de 70 Millioner £, der bleve tilbage af de 110 Mil- 
lioner, som engelske Laangivere aarlig havde at udrede 
til Udlandet. 














ell 


Aa 
af 


ga 
fal; 


plu 
Sta 
den 


dan 
Jer 
sta 
en 

Till 













r sely- 
2, men 

storste 
engjeld 


D, som 
i Skik- 
30 Mil- 
Mellem- 
i Gjen- 
ire Aar. 
PF, som 
e frem- 
kal ud- 
rededes 
relse af 
ilfeeldet, 
rdi der 
hvilken 
it disse 
; at de 
g Saelv, 
hvilken 

Som 
pard of 
orselen 
remsnit 
67—70 
temmer 
10 Mil- 
udrede 


287 


Forholdet stiller sig nojagtig saaledes med Hensyn 
til den samlede Udfersel fra Storbritannien (i Millioner af £) 
i Aarene: 































“sh oe 1871 ....£ 284 


1868 :;.. «so. 6547288 1872 ....-- 3814 
1869 ....-. - 237 $576 :0 4:0 =. BER 
ott eee - 245 1074s. = SB 
£ 936 £ 1207 

Gjennemsnitlig aarlig £ 234. Gjennemsnitlig aarlig £ 302. 





eller et Plus af 68 Millioner om Aaret i de sidste 4 Aar. 

For at vise, at den sterke Stigen i Udferselen i 
Aarene 1871—74 ikke har sin Grund i en Forogelse af 
af Handelens naturlige og sedvanlige Hjelpekilder, men 
i den unaturlige Spore, som de store Laan i England 
gav den, hidsette vi en lignende Oversigt for de fire 
felgende Aar, nemlig: 





POU $410 oy isle ord 0: 8 he rial £ 281 
SOT er 5a ss wat each e 2 pr el sie - 257 
De PEA Ure tr tte rink Soin - 252 
1618 uw edt oee oes bee - 245 

£ 1035 


Gjennemsnitlig aarlig £ 259. 


Saasnart altsaa Laanene herte op, dalede Udforselen 
pludselig og er vedbleven at falde til den nu har naaet 
Standpunktet for 1870 (245 Millioner £ aarlig) hvorfra 
den gjorde det skjebnesvangre Spring. 

En betydelig Del af denne Udfersel bestod i saa- 
danne Varer, som behovedes til Jernbaner, Lokomotiver, 
Jerndampskibe, Maskiner, Vaaben, Kul og lignende Gjen- 
stande, og som disse Varer vare de forste til at stige til 
en unaturlig Hejde, vare de ogsaa de forste, som felte 
Tilbageslaget. Da England efter 1874 modtog sterre 


Belob i Renter og Dividender fra Udlandet, end det havde 
19* 

























288 


at udrede i Laan til Udlandet, dalede Udferselen, der 
saaledes havde mistet sin kunstige Stette, lidt efter lidt, 
saa at den nu, da den er gaaet tilbage i sit naturlige 
Leje, forekommer os svag og langsom i Sammenligning 
med dens tidligere voldsomme Hastighed. 





Ligesom Udferselens overordenlige Stigen i 1872—73 
mere var bevirket ved stigende Priser end ved foreget 
Produktion, saaledes har dens Dalen langt mere veret 
Resultatet af de lavere Priser end af formindsket Pro- 
duktion. 

Nedenstaaende Tabel giver (i Millioner og Tiendedele 
af Mill.) en sammenlignende Oversigt over Udforselen og 
og de vesenligste Artikler for Aarene 1872 og 1878, da 
Udforselen stod henholdsvis hojest og lavest siden 1868, 
og det vil ses, hvad maaske ikke Mange havde ventet, at 
de udferte Verdier i 1878 paa lidt ner representere lige- 
saa mange Tons, Yards osv. som det hojere Verdibelob 
i 1872. 




















ea Udforsel | Udforse | Verdi | Verdi 
: i 1872. | i 1878. | i 1872. | i 1878. 
| | 
| | | 
| & £ 
Soda (Ctnr.) ....... 4.5 | 5.6 | 2.5 | 2 
Poser og Sexkke (Dus.) . a is > ae 1.6 1.6 
Kul, Cinders (Tons)... 13.2 15.5 | 10.4 | 7.3 
Bomuldsgarn (#) .... 212.3 250.5 | 16.7 | 13. 
Bomuldsvarer ...... 3 538. 3.618.1 63.5 | 48. 
Jern og Staal (Tons) .. 3.4 2.3 36, | 18.4 
Linnede Varer...... 245. 161. | 8.2 | 4.9 
EAD RORATO 6 5606 0,02 Siz. 4 18.5 2.1 1.2 
MaEOTS cs sie aves. 00's 39.7 | 31.2 6.1 3.9 
Uldne WOTOD leet i. ehce $45.. + 192.6 20.9 | 7A 
4436. | 4300.5 | 168. | °107.7 



















en, der 
ter lidt, 
iaturlige 
nligning 


37 2—73 

foreget 
e veret 
et Pro- 


ndedele 
elen og 
378, da 
1 1868, 
ntet, at 
re lige- 
‘dibeleb 








Verdi 
i 1878. 





1.6 
7.3 
13. 
48. 
18.4 
4.9 
1.2 
3.9 
7.4 


107.7 








289 


Ceteris paribus synes det saaledes som om Verdien 
af Udferselen i 1878 vilde have udgjort 162900000 £ 
istedetfor 107 700 000, hvis Priserne have veret de samme 
som i 1872. Prisfaldet maa altsaa have udgjort 34 °/o i 
Gjennemsnit. 

Paa den anden Side vare Priserne faldne paa Ind- 
ferselen, skjont ikke i samme Forhold, fordi Stigningen 
ikke havde veret saa stor. Af nedenstaaende tabellariske 
Oversigt over de vesenligste Indferselsartikler i 1872 og 
1878 vil det ses, at Prisfaldet i Gjennemsnit har veret 
22%. Dersom de indforte Varemengder nemlig havde 
naaet de samme Priser, som i 1872, vilde den samlede 
Verdi have udgjort 285 500000 £ istedetfor 222 200 000 £, 
som den i Virkeligheden udgjorde. Prisfaldet har altsaa 
udgjort 22 %/o. 























| i} ! 
P Kvantitet | Kvantitet Verdi Verdi 
Indforsels-Artikler. 11872. | 1 1878. | 11872. | i 1878. 
| Sag: = ae: £ 
MORK GES Ses wes ete 1.8 3.5 | $s =] 6.7 
Snir ad hice sik kes dais 1.1 18. he se] 9.9 
Bites i race es see 1.1 2. eas 4.9 
RAGA + 5g Lit arai rookie 1.5 1.3 5.2 6. 
Kornvarer: Hvede.... 42. 49.8 > 27.4 
ma? tient 44 7.8 4A 6.8 
Mais . | 
oo iu 55.3 | 71.6 20.7 | 241 
Bomuld (raa)......- 26:1. 1... 81 
MR crenata, stoi aes, 1.6 5. 3.5 
Huder..10 4 64s eins 14 1.2 | 4.9 3.5 
Biiddis cscs $ ‘ 4. 42 | 3 3.2 
ot Pe ee 1.5 ro} 45 | 4.9 
| Ee Gee en ore 6.9 61>} 3.5 3.2 
Raasukker ......:. aoe 42 | a 3.7 
RGR wickctyiahe ties 3s 15.5 16.2), /. 0121.4 20.8 
RNG Esae ss se arwins Gms : 186. 205.5 | 12.8 131 
Tobek cure nhenriis 46.5 91.4. | 2.6 3.7 
SE ree ek ae 19.9 | 16.5 | 1:4 | 6. 
Lida SORE a a 4.9 | dame ee 13.1 
of ere ec cea ee 900.9. |. $96.8. 1:0, $84.) 238 
M.S tone kt wr: ee | 1.4 
| 
















290 


At Prisfaldet vesenlig skyldes et Tilbageslag mod 
den pludselige Stigen i 1871, 72 og 73 ligger udenfor 
al Tvivl; men det er blevet fremskyndet og muligvis for- 
sterket ved en anden Omstendighed, som har arbejdet 
stille og i det Skjulte, men virksomt og stadigt; vi sigte 
til den aftagende Guldproduktion i Forhold til Efter- 
spergselen. Naar Produktionen foreger Varemengden, 
maa Guldet, som representerer den, foreges i samme 
Forhold, eller ogsaa vil ethvert Pengestykke komme til 
at representere et sterre Kvantum Varer end tidligere, 
med andre Ord: Priserne ville falde. Men nu er Guld- 
produktionen ikke blot aftagen i Kalifornien og Australien, 
men paa samme Tid have Fyskland, Holland og skandi- 
naviske Riger indfert Guldfoden, og da den dobbelte 
Mentfod synes at tabe Terren, vil Guldet, som det synes, 
komme til at spille en stedse sterre Rolle som Betalings- 
middel i Evropa og stadig blive mere efterspurgt, sam- 
tidig med at den stigende Produktion vil forege denne 
Eftersporgsel. Hvis dette Forhold skulde vedblive, maa 
det uundgaaelig medfore et tilsvarende Fald i alle Varers 
Pengeverdi, og dersom to Omstendigheder ikke vare, 
vilde en saadan almindelig Prisforringelse vere af ringe 
Betydning, eftersom de enkelte Varer vilde beholde den 
samme relative Verdi og de forhaandenverende Midler 
til Velvere ikke lide noget Skaar. Men for det Forste 
ville Alle, som have faste Indtegter i Penge, saasom 
Renter, Gage osv., i Virkeligheden erholde et sterre 
Belob end tilsigtet ved Indgaaelsen af vedkommende 
Kontraktsforhold, og skulde denne Ulempe blive varig, 
vil det Aar for Aar medfore alvorlige Forviklinger ikke 
mindst mellem Staterne og deres Kreditorer. Skulde 
Guldverdien f. Ex. stige til det Dobbelte, vilde Englands 




















ig mod 
udenfor 
vis for- 
arbejdet 
vi sigte 
Efter- 
engden, 
samme 
nme til 
lligere, 
' Guld- 
tralien, 
skandi- 
o»bbelte 
synes, 
ilings- 
sam- 
denne 
, maa 
Varers 
vare, 
ringe 
e den 
Midler 
“erste 
asom 
storre 


1ende 
varig, 

ikke 
kulde 
lands 











291 


Statsgjeld komme til at tynge med dobbelt Vegt, medens 
de 50 Millioner £, som nu aarlig gaar til England fra 
Udlandet som Renter af Laan osv. til dette, bliver 100 
Millioner verd, og da Summen vil blive betalt med Varer, 
som ere faldne til Halvdelen af deres nuverende Verdi, 
ville de fremmede Nationer komme til at afskibe til Eng- 
land to Gange de nuverende Varemengder i Betaling for 
det samme nominelle Pengebeleb. 

For det Andet er en Tendens mod faldende Priser 
til Skade for Handel og Omsetning, efterdi Kapital og 
Kredit. holde sig tilbage fra det flove eller vigende Marked 
og nerer Mistillid til Sikkerheder, som falde i Penge- 
verdi, medens det Omvendte er Tilfeldet under stigende 
Priser. 

De Ulemper, som et virkeligt utilstrekkeligt Guld- 
forraad vilde medfere, vilde vistnok forst merkes gradvis 
i Aarenes Lob, men det lader sig dog ikke negte, at 
dette Forhold spiller en Rolle mellem de Momenter, som 
indvirke paa Prisfaldet, en Rolle, som, om end under- 
ordnet for Ojeblikket, kan blive stedse vigtigere med Tiden. 


I 1872 belob Udforselen sig til en Verdi af 314 
Millioner £ og var i 1877 dalet til 252 Millioner. I 
hvilken Udstrekning har Konkurrencen paa det neutrale 
Marked bidraget til dette Prisfald? Det er et interessant 
og betydningsfuldt Spergsmaal, hvis Lesning dog ikke 
frembyder nogen Vanskelighed. «Board of Trade»’s Med- 
delelser vise, at hint Minus i vor Udfersel af 62 Millioner 
£ i 1877 i Sammenligning med 1872 helt og holdent 
skriver sig fra den aftagende Udforsel til ikkun 6 af de 
56 Lande, med hvilke vi handler. Nedenstaaende Tabel 













292 


(i Millioner og Tiendedele af Millioner) giver en Oversigt 
over dette Forhold, hvis Noejagtighed og Paalidelighed er 
hevet over al Tvivl. 




















11872. | 11877. | Nedgang. 
£ £ £ 
MULTE 5 eh 0.0 5 5. 4 6 0.0.)0 oe 9.5 6.2 3.3 
DOA IMNOD 5 OR EOP PES 43.1 28.9 14.2 
Sab: SRI 6a lel ite Sie fas0, ose DP 24.3 16. 8.3 
Til de Forenede Stater........ 45.9 19.9 26. 
Pe PENNE Ses G6 oo 8 6s 8 0s 7.3 2.3 5. 
Til sydamerikanske Republiker, nem- 
lig Columbien, Uraguay, Peru . 8.4 3.4 6. 
138.5 | 76.7 61.8 
| 





Englands samlede Udfersel udgjorde: 


he Ber meet te pee Este 314 000 000 £ 
Te: ee er ee 252 000 000 - 


Nedgang ..- 62000000 £ 





hvilket paa en Broekdel ner udgjer vor Udforsel til de 6 
paagjeldende Lande. Til den evrige Verden have vi ud- 
fert ligesaa meget i Pengeverdi i 1877 som i 1872 og i 
Forhold til Prisfaldet i det Mindste 25o mere i Kvantitet. 
Til de tilbageverende 50 Lande belob Udferselen sig i 
1872 til 175 Millioner £, medens den vilde have udgjort 
219 Millioner i 1877 *), hvis Priserne havde holdt sig 
uforandrede. Vi ere altsaa saa lidet blevne fordrevne fra 
det neutrale Marked, at vi med hvert Aar have udfert og 
indfert flere og flere Varemengder. Som Vidnesbyrd 
herom hidsette vi felgende Opgjerelse over Dregtigheden 
‘af de Skibe (britiske og fremmede, Sejlskibe og Dampskibe), 


*) Vi have taget 1877, fordi der herfra foreligger fuldstendige Op- 
lysninger, men Forholdet er upaatvivlelig uforandet i 1878. 
















sol 
fra 








Oversigt 
ghed er 


sete 





Nedgang, 





£ 
3.3 

14.2 
8.3 

26. 
5. 


5. 
61.8 





il de 6 
vi ud- 
2 og i 
untitet. 
sig i 
1dgjort 
dt sig 
ne fra 
art og 
ssbyrd 
heden 
skibe), 
ge Op- 
8. 





293 


som hvert Aar ere ind- og udklarerede i britiske Havne 
fra og til fremmede Lande og britiske Besiddelser: 


1870. ....262.+.-+- 3f 624680 Tons. 
HOTS FERS 35502797 — 
CBT P iin: iv retdeeie: Seems 37,154292  — 
ot SR ie Sail 37934422 — 
TETE ose Secs 8 boa ee 38 834893 — 
ABYS Ri. oS Ut Sati 39453667 — 
Sa oR ae Se 42537484 — 
POAT oe oss ae a 43 326980 — 


Da fremmede Fabrikater indgaa toldfrit i England, 
maatte vi jo ogsaa blive undersolgte paa egen Grund, 
hvis det var Tilfelfet paa neutral Grund. Men hvor- 
ledes er det virkelige Forhold? Af vor samlede Indforsel 
bestaa 91°/o af ferdige Varer, hvoraf atter Halvdelen 
falder paa Silke- og Uldvarer, som vi stedse have indfort. 
I Modsetning hertil bestaa 92 °/o af vor Udforsel af ferdige 
Varer og kun 8°/o af Raastoffer, af hvilke sidste de ?/s 
bestaa af Kul, Cinders og Raajern. 

Til 6 Lande er vor Udforsel altsaa formindsket med 
62 Millioner £ siden 1872, og Spergsmaalet er, om 
denne Nedgang er Resultatet af en sejrrig Konkurrence 
fra vore-Medbejleres Side. Dette er paa ingen Maade 
Tilfeldet. Grunden ligger lige for Haanden. I de For- 
enede Stater, Tyskland og Holland er det forhajede Told- 
satser, som have udelukket vore Frembringelser fra deres 
Marked, og det er Beskyttelsestold, som har forringet 
deres egen som vor udenrigske Handel, men dette be- 
viser jo Intet med Hensyn til vor formentlige Under- 
legenhed i Kunsten at producere billigt. Hvad Agypten 
og de tre sydamerikanske Republiker angaar, da have de 
kjobt mindre af. os, fordi vi have laant dem mindre, og 
medens de i 1872 kjobte meget, fordi de betalte os med 














294 


- vore egne Penge, skulde de i 1877 betale med deres 
egne. Med Hensyn til Rusland er Nedgangen kun ringe 
og skyldes de politiske Forhold. 

For at imedegaa den Indvending, at de to Aar, vi 

have valgt til en Sammenligning,. nemlig 1872 og 1877, 

frembyde serligt gunstige Forhold overfor vor Synsmaade, 

ville vi tage Gjennemsnittet af de tre Aar 1871—73, 

sammenlignet med Gjennemsnittet af tre paafelgende Aar 

1875—77, og Resultatet bliver det samme. 




















: I tre Aar, | I tre Aar, 
dgang. 
Samlede Udfersel til 1871-273. {875—17. Nedgang 
eh 
i EOS RE Ee SL Ag CES SL 31. 26.1 4.9 
Typkiand x :9)j9: 0, 0:036:0 8» get os 118.3 92.7 25.6 
a ee re 71. 548 | 162 
DUREONETMONIOR 6c > os 0 os 35.6 6 e 4 be in 65.2 | 56.1 
PERG RON 2 GARE icicle. SUS 20.7 | Bio 12.7 
Tre sydamerikanske Republiker . . . 22.3 | 99 | 124 
384.6 | 256.7 | 127.9 
| | 


Den samlede Udforsel i de tre Aar 1871, 72 og 73 
MRI Ser enero 6 ote, ce os eo oases wiade erat ets 910 000 000 £. 
DOSAGE; 1:18, FE OR TT Oe BAS 791000000 - 


Nedgang . . » 119000000 &. 


Nedgangen i Udferselen til Holland skriver sig 
vesenlig fra Nedgang i Transiten gjennem Holland til 
Tyskland. 


Arbejdslennen har selvfelgelig maattet dele Skjebne 
med Handelen. Efter den unaturlige Stigning Stigen i 
1871, 72 og 73 er den blevet ramt af det samme Til- 
bageslag og er stadig falden siden paa samme Maade, 












sk) 
Ka 
$0 
Ve 
sy! 
rel 
til 
sai 
val 
Le 


be 


Ar 
gr 


er 








d deres 
in ringe 


Aar, vi 
g 1877, 
smaade, 
/1—73, 
nde Aar 





ledgang. 





£ 
4.9 
25.6 
16 2 
56.1 
12.7 
12.4 


127.9 


000 £. 
000 - 


000 £. 
r sig 
nd til 


jebne 
zen i 
> Til- 
jaade, 








295 





skjont ikke i samme Forhold som Kapitalrenten, ligesom 
Kapitalist og Arbejder holdt Skridt paa samme Vej.. Der 
som her ledede den Rus, som en pludselig og unaturlig 
Velstand medforer, til Ubesindighed og Mangel paa For- 
synlighed. Medens Arbejdsgiverne lode sig friste til Op- 
rettelse af altfor mange nye Fabriker og Verksteder eller 
til at bearbejde maadelige Miner, som kun kunde betale sig 
saalenge Priserne holdt sig paa det daverende hoje Stade, 
var Arbejderen paa sin Side ikke nu fornejet med en 
Len, der var fra 30°%o til 120°%o hojere end tidligere, 
men gjorde ovenikjobet Fordring paa Nedsettelse af Ar- 
bejdstiden, der samtidig benyttedes slet som Folge af 
Arbejdernes Ustadighed og Upaalidelighed. I Kulminerne 

greb de til det selvmorderiske Middel at holde Udbyttet 
nede for at holde Prisen og Arbejdslonnen oppe, som 
om jo ringere Host desto mere Fode til den Enkelte; men 
hverken dette eller nogetsomhelst af de ovrige Vaaben, 
hvormed Arbejderen, hvad Ingen kan fortenke ham i, 
segte at holde Lennen oppe, formaaede at besejre den 
haarde Nedvendighed, og Arbejderen maatte bere sin 
Del af Byrden, skjont i ringere Grad end Handels- 
standen, Thi var Lennen ringere, saa kostede det nu 
ogsaa mindre at leve. Da vor Produktion, som vi have 
set, ikke er aftaget siden 1872, var der tilstrekkeligt Ar- 
bejde at faa, om end til ringere Lon. At Overgangen fra 
den hoje til den lavere Lon ikke har ramt Arbejderne 
serlig haardt og at den store Masse ikke er gaaet til- 
bage i Velvere, turde fremgaa af felgende Kjends- 


gjerninger. 

1. Pauperismen er aftagen. I England og Wales 
er Tallet paa dem, som have nydt Fattigunderstottelse 
siden 1871: 



















IST Li ce aisfe Qeie owas e+ + « 1081 926 





1B72 3) 1c oe ys 2 006 ee oe 977 664 
1D0S 9.5.0 50.50 0 0 0 60 00 6 - 890372 
1874..... Be Piste Wiel ble % 829 281 
UBIS & 0.0.5. 0:0, 40:,620:6 pce poi 0 fe 10 815 587 
i! See ne eran aie «+ 749593 
TOWN ss: s 3's 6 cone ee -- 728350 


1B TB og. 0 oo 0 pic ore oie pies: | 142,908 






2. Udvandringen 


og andre Steder: 


er aftagen. 


Siden 1871 er Tallet 


paa Udvandrere fra Storbritannien til Amerika, Australien 


PGE 0b he oh 9-0 iw 0 cee wom rs 252 432 
RBT2 vive Bibie je Do iede Weis 295 213 
IETS 6 00} 0:0 0.0.60. @ Sipe joy stu0 310 614 
ROTM igs. a): Sia! se-40.¢)  blae achis-% 241 015 
TOTS. oe eS eke ie es Bn be hice 140 675 
SEG be 0:6. 02 0h 6 09.6 siete ing 109 460 
1) 6 (OR tPe Pari Sergi ear gaat bee pits Sa OD 















81 848 Immigranter. 


og overfor sidstnevnte 95105 Emigranter i 1877 staar 


3. Domfeldelse for kriminelle Forbrydelser er dalet 
i Forhold til Befolkningen siden 1871: 





Domfeldelser. Befolkning. 
R984 3)5)0%). - 16387 .....2.. 31513000 
1872 ....... 15686 ....... 31836000 - 
1873.2... 15 741 oo +. 32125000 
187 -++- 16107 ....... 32 426 000 
1875 15643 ....... 32749000 
in RAM 1600. ea. 33 093 000 
a SR ae eee 33 447 000 
4, Akcisen har givet sterre Indtegt. 
UL ee et eee Pee £ 23 339 000 
RTD. 10. 0 0 0.016: pacehs eps - 23 386 000 
1873 eee ee 64h e 6 - 25 904 000 
1874 Bees eee a es - 27116000 
1 5A dice paige . - 27 254 000 
DOT 620i, aes uords vs So 0.9 - 28 300 000 


1877 wwe eee eee vee ee = 28408 000 
Rite bine Sexe Nene oes « - 28 381 000 





in 


Fle 
Hv 
Ra 
Th 
Tol 


de 
ka 


lo} 


ik} 
er 








297 








5. Folket konsumerer mere Sukker, The, Tobak og 
indferte Fodevarer pr. Hoved. Vi hidsette Gjennemsnittet 
af den aarlige Forbrug af folgende Artikler pr. Hoved i 
Storbritannien : 



























| | | 
1871. | 1872. | 1873. | 1874. | 1875. | 1876. | 1877. 
U 


| | ‘ ( 


I @ og 100 
Dele af @. 





ar Tallet r l 
Flask. ...] 1.38) 544) 9.07) 7.84 8.26] 9.49) 8.04 
ustralien Ff pyede og Mel | 150.63 | 162.86 | 170.79 | 162.11 | 197.08 | 167.80 | 203.26 


Raasukker . | 41.40 | 41.18) 43.96} 47.48) 53.97| 50.16] 54.06 

The...-.]) $.92| 401) 4.11) 4.23] Add 4.60} 4.52 

Tobak....{ 1.36| 1.87] 141) 1.44] 1.46] 1.47; 1.49 
| | | | 





6. Sparekasse-Indskudene ere stegne. Vi hidsette 
de Belob, som ere indsatte i de tvende trustee's Spare- 
kasser, som i Postsparekasserne fra 1871 til 1877. 


7 staar i} ky Perper te ae oe ee oe & 55 844 667 
PRED i oats Gestie decree a - 59 406 687 
NGT3 S00 Peo em - 61 667 884 
ar dalet ARE ioe SESS as - 64 663 418 
NOT Gs 6 ees Bi rere ont eiabend - 67595 114 
| EE IR Per .. «= 70 280 120 
WN i oe ee Pe ak - 72979 443 


Vi komme cerfor til det Resultat, at medens Arbejds- 
lonnen er dalet ned fra den kunstige Hojde i 1871—78, 
er det ikke mindre sikkert, at den store Masses Kaar 
ikke er undergaaet nogen vesenlig Forandring, og at det 
er de Handlende og industrielle Klasser, som have lidt 


mest under Tingenes Tilstand i de sidste Aar. 
(Fortsezttes.) 














Nationalekonomisk Forening 


afholdt Fredagen d. 17. Oktober sin aarlige Generalforsamling, 

Bestyrelsens Formand, Etatsraad, Nationalbankdirektor Levy 
aabnede Generalforsamlingen. Han omtalte Bestyrelséns Be- 
strebelser for at fremme Foreningens Virksomhed, og gjen- 
kaldte i Medlemmernes Erindring det Cirkulere, ved hvilket 
Medlemmerne opfordredes til at henvende sig til Bestyrelsens 
Formand med Tilbud eller Forslag om Forhandlingsemner (Jfr. 
Nationalek, Tidsskrift XIV, S. 71). 

Efter Optagelsen af de fire nedenfor anferte nye Med- 
lemmer gaves Ordet til 

Foreningens Sekreter, Aleksis Petersen, der fremlagde 
Regnskabet. Detle udviser for Regnskabsaaret 1. Oktober 1878 
— 30. September 1879 af Indtegter 755 Kr. O7 Gre (deraf 
688 Kr. i Medlemsbidrag og 67 Kr. 07 Ore i indvundne Renter), 
og af Udgifter 536 Kr. 

Der skredes derefter til Valg af Bestyrelse. Ved Akklamation 
gjenvalgtes de fire Bestyrelsesmedlemmer: Nationalbankdirektor, 
Elatsraad Levy, Professor Falbe Hansen, Professor, Dr. 
Will. Scharling og Handelsbankdirektor, Statsrevisor Levy. 
Bestyrelsens femte Medlem, Bureauchef Marius Gad onskede 
ikke at modtage Gjenvalg; i hans Sted valgtes da, ligeledes 
ved Akklamation, Grosserer, Konsul Tho. Joh. Heftye af 
Kristiania. 

Professor Kalbe Hansen indledede derefter en Forhandling om 


Danmarks Skibsfart og Midlerne til at ophjelpe samme. 


Til Indledningsforedraget, der findes trykt foran S. 221 fgg., 
knyltede der sig folgende Diskussion: 








enki 
den! 
new 
som 
vor 
vore 
vild 
Skik 
i Fr 
lede 
hav 
Udle 
byg 
Firn 
paa 
saa 
til 
Lige 
al | 
Tid, 
flaai 
vide 
heje 
han 
Kjec 
Ank 
maa 
Lon 


umling, 
at Levy 
is Be- 

gjen- 
hvilket 
relsens 
ar (Jfr. 


Med- 


nlagde 
1878 

(deraf 
enter), 


mation 
rektor, 
P, 7-Dr. 
Levy. 
nskede 
eledes 
ye af 


ng om 
ne, 


1 fgg., 








299 


Skibsreder M. (. Holm gjorde opmerksom paa, at ved 
Tabet af Slesvig og Holsten var den danske Handelsflaade 
bleven: betydeligt formindsket, og at navnlig slesvigske Skibe 
lidligere tildels holdtes i Fragtfart fra Vestkysten af Amerika 
til England og Kontinentet med Salpeter-, Kobber-, Erts- og 
Guano-Ladninger; endel af bemeldte Skibe for i Kystfart paa 
Kinakysten; dog var i de senere Aar vor Handelsflaade blevet 
betydeligt foraget med en Masse slorre Dampskibe, hvoraf 
enkelte vare ude i Kina. — Men vor Handelsflaade truedes i 
denne Tid af en Fare, som kunde blive edeleggende for den, 
nemlig: «Udkast til Lov mod Brugen af usedygtige Skibe», 
som for Tiden var for i Rigsdagen; gik det igjennem, vilde 
vor Handelsflaade blive lammet i hele sin Virksomhed. — Paa 
vore danske Skibe troede Taleren ikke, at den russiske Handel 
vilde have nogen Indflydelse, da norske, svenske og tyske 
Skibe lige saa godt kunde beserge den. — I vor Konkurrence 
i Fraglfarten vare de danske Skibsredere endel uheldigere stil- 
lede, end vore Naboer f. Ex. Norge, Sverig og Tyskland. Vi 
havde f. Ex. 3°/o Told af de Ege- eller Jernskibe, vi kjebte i 
Udlandet, og da vi som oftest fik vore sterre Jerndampskibe 
byggede i England, idet der her i Danmark jo kun var et 
Firma, som kunde bygge saadanne Skibe, havde vi saaledes 
paa et Skib, som kostede os £ 30000 — hvilket ikke var 
saa ualmindeligt — £ 900 at betale i Told, for at faa det 
lil dansk Ejendom. Dette vare vore Naboer aldeles frie for. — 
Ligeledes havde vi nogle uforholdsmessigt heje Konsulatgebyrer 
at betale, hvilket tildels stammede fra, at de fastsaties paa en 
Tid, hvor vi kun havde mindre Sejlskibe, og ikke en Handels- 
flaade, indeholdende saa store Dampskibe som nu. — End- 
videre vare yore Skibsafgifter i danske Hayne uforholdsmessigt 
heje, og som Exempel anforte Taleren, at i Foraaret havde 
han en sterre Damper i en dansk Havn ji Vestindien med 
Kjedler etc. til Sukkerkogeriet, og der betalie han mere i 
Ankerpenge for at losse paa en aaben Red, end han havde 
Maattet betale, hvis samme Skib havde losset i en Dok i 
London. 








300 


Overkrigskommisser €. L. Madsen ytrede, at Grunden ti) 
vor Skibsfarts forholdsvis ringe Udbredelse eller dens Ind- 
snevring vistnok for en stor Del var at sgge i Skibenes ringe 
Sterrelse. De svenske og norske Sejlskibe vare i Gjennemsnit 
dobbelt saa store som vore, og vore Sejlskibe vare derfor ikke 
saa vel skikkede til lange Rejser. Derimod vare vore Damp- 
skibe sterre end Sveriges og Norges. — Hvad det angik at 
fremme vor Skibsfart, da vilde han benyltte Lejligheden til at 
henlede Opmerksomheden paa Libau, den eneste isfri Havn, 
som Rusland havde ved @stersoen. Han havde i flere Aar 
haft Opmerksomheden henvendt paa denne Havn og skulde 
derfor gjere nogle Meddelelser, som der muligt senere kunde 
blive Lejlighed til at komme tilbage til. Libau Havn havde nu 
en Dybde af 15 til 16 Fod (eng.), men Havnevesenet havde 
for nylig anskaffet en Dampmuddermaskine, som kunde arbejde 
til 26 Fods Dybde. Der fandles Oplagspladser og Magasiner 
helt nede ved Havnen og i Forbindelse med Jernbanen, og 
Skibe kunde derfor losse og Jade paa bekvemmeste Maade. 
Ad Jernbanen, der forgrenede sig i tre Retninger, havde Libau 
en let Forbindelse med Riga, over Diinaborg med St. Peters- 
burg og Moskow, samt Syd paa over Wilna. Sefarten var 
meget betydelig, i 1878 ind- og udklareredes der 2500 Skibe, 
hvoraf ikke mindre.end ca. 700 under dansk Flag, saa at vi 
vare megel slerkt representerede. Ogsaa vare flere Danske 
eller Dansktalende ansatte i Havnevesenets og det Offentliges 
Tjeneste, og Danske vare i det Hele vel ansete der. Vare- 
omsetningen var felgelig lige saa betydelig som Sefarten; Ud- 
fersien havde i 1878 en Verdi af ca. 60 Millioner Kroner 
(i 1875 — 17), Indfersien i 1878 beleb sig til 7 Millioner 
Kroner (i 1875 — ca. 6). Navnlig bvad Udferslen herfra til 
Libau og det uhyre Opland angik, kunde der visinok gjores 
Meget, iser da der iaar var oprettet en direkte Dampskibs- 
furbindelse mellem Kjebenhayn og Libau, som senere vilde 
biive udvidet. Vor Indfersel til Libau var nu ringe, i 1878 
noget over 100000 Kroner; der var en Mengde Varer, som 
kunde indfores toldfrit i Rusland, og som enlen forferdigedes 
her i Landet eller havdes paa Oplag; han vilde nevne Kalk, 
















Gje 
bel 
Bo! 
fra 
Afs 


ind 
ma 
Afg 
lett 
Gat 
me; 
lem 
fire 


Kor 
De 


mel 
Kor 
Tilk 
Mat 
im 
bliv 
08 

Mat 
Tale 
i Li 
afgi! 
virk 
Betr 
med 
Vare 
lidli; 
angi 
ophi 








den ti) 
; Ind- 
} ringe 
emsnit 


or ikke’ 


Damp- 
gik al 
. Lil at 
Havn, 
re Aar 
skulde 
kunde 
ide nu 
havde 
arbejde 
Zasiner 
n, og 
Maade. 
> Libau 
Peters- 
sn var 
Skibe, 
1 at Vi 
Danske 
niliges 
Vare- 
1; Ud- 
Kroner 
llioner 
rfra til 
gjores 
yskibs- 
» vilde 
1878 
» som 
ligedes 
| Kalk, 





301 


Gjodningsstoffer, Agerbrugsmaskiner o, fl., hvoraf Indferslen var 
belydelig; af toldpligtige Varer, Mebler, Porcellen og Fajance, 
Bomuldsvarer, Petroleum, Salt osy.; hele Huse bleve meblerede 
fra Kénigsberg, og gode’ og smukke Ting vilde vistnok finde 
Afsetning, dels i Libau selvy, dels i den rige Omegn. 
Etatsraad, Nationalbankdirektor Levy ytrede, al det maatte 
indremmes, at paa Skibsfarten hvilede der uforholdsmessig 
mange og tunge Afgifler, og han kunde kun onske, at disse 
Afgifter maatte blive formindskede. Konsulatafgifterne burde 
letles; thi Bestemmelsen om, at de kun maatte opkreves tre 
Gange aarligt af samme Konsul af samme Skib, beled ikke 
meget. Navnlig vare de trykkende for Skibe i Fragtfart mel- 
lem @sterspen og Nordsgen. Kom et Skib i Aarets Leb til 
fire forskjellige Havne, kunde Afgiften godt erlegges 12 Gange 
i é6t Aar. Belgiske Skibe betale kun 1 Gang aarlig til samme 
Konsul, uanset hvormange Gange, de komme i samme Havn. 
De vare i sin Tid blevne satte med Sejlskibene for Oje og 
maalte nu, da Dampskibene stedse kom mere i Brug, vere 
mere trykkende for Skibsfarten, uagtet Dampskibene ikke voldle 
Konsulen en forholdsvis sterre Ulejlighed. Vilde man heve 
Tilkjobsafgiflen paa Skibe, maatte man ogsaa heve Tolden paa 
Materialier til Skibsbygning, da det indenlandske Skibsbyggeri 
i modsat Fald ikke blot vilde tabe al Beskyttelse, men endog 
blive modarbejdet, I Tyskland havde man ogsaa erkjendt dette 
og ved den nye Toldlov fritaget Skibsbyggerne for Afgifter af 
Materialet til Skibsbygning. — Om Skibsafgiften bemerkede 
Taleren, at den var noget af det Besynderligste, vi havde her 
i Landet. Vi have ophevet Udferselstold, —- men ved Skibs- 
afgiflen ramme vi i Virkeligheden Udforselen af Varer, og den 
virkede forsaavidt' som en Udferselstold, hvilket burde tages i 
Betragtning, naar der talles om den amerikanske Konkurrence ~ 
med Hensyn til vore Landbrugsprodukter. Ved Indforselen af 
Varer virkede den som en lille Tillegstold, — uagtet vore 
lidligere Tillegsprocenter forlengst ere afskaffede. Og hvad 
angaar Transilen (Omsetningens tredje Form), havde vi vel 
ophevet Transiltolden; men ogsaa de. gjennemgaaende Varer 
ramtes af Skibsafgiflen, der allsaa ogsaa virkede som en 
Nationalokonomisk Tidsskrift. XIV. 20 








302 


Transiltold. Set fra Udferselens, fra Indforselens og fra Tran- 
sitens Standpunkt var Skibsafgifien saaledes hogjst forkastelig. 
At betragle den som en Erstatning for Udgifterne til Fyr — 
hvilke vi havde en ligefrem Forpligtelse til at vedligeholde — 
passede slet ikke. Skibsafgiften var i Virkeligheden dedsdemt: 
det var givet, at Opinionen var imod den, og den kunde i 
Lengden ikke opretholdes. Taleren nerede derfor det Haab, 
at Hs. Maj. Kongens Regering snarest muligt vilde heve den. 
Jo hurligere den gjorde det, desto mere fortjent vilde> den 
gjore sig af nogle af vore vigtigste Interesser. 

Grosserer, Landstingsmand Harald Hansen indsaa_ ikke, 
hvorledes Ophevelsen af Skibsafgiflen skulde kunne ophjelpe 
den danske Skibsfart. Etatsraad Levy havde nys paastaaet, at 
Skibsafgiflen snarere var en Vareafgift; var dette rigtigt, vilde 
dens Ophevelse jo slet ikke komme Skibene tilgode, og altsaa 
heller ikke kunne gavne Skibsfarten. — Tyskland vilde ikke 
lukke sine Dore for russisk Korn, eflersom der ikke vilde blive 
krevet Told af det transiterende Korn. Det stod ham ikke 
klart, hvorledes Danmark skulde kunne komme i Besiddelse af 
den Transithandel, hvorom der talles saa meget i Bladene. 
Det af Indlederen brugte Billede om Bulikerne paa Ostergade 
passede slet ikke: de fra Osterseen kommende Skibe paa Vejen 
til Frankrig, England osy. hayde jo slet intet at gjere i Dan- 
mark; sely fuldstendig Frihed for alle mulige Afgifter vilde 
ikke foranledige dem til at lobe ind i nogen dansk Havn, saa 
Skibsafgiften kunde vere dem ganske ligegyldig. Taleren vilde 
vere Indlederen taknemlig, hvis han vilde paavise, hvilke de 
Chancer vare, der nu aabne sig for den danske Transilhandel. 

Prof. Falbe Hansen yirede, at Skibsafgifien hvilede ofte 
paa Rederen, og selv naar den hvilede paa Fragten, vilde dens 
Ophevelse vere til Gavn for Skibsfarten; thi den vilde derved 
blive billigere. At Tysklands Toldlovy aabnede en Chance for 
os, forekom ham ikke vanskeligt at forstaa; thi naar Tyskland 
lukkede for Transiten, maatte den gaa en anden Vej, og vi 
laa da lige paa Vejen. Baade i Rusland og @strig-Ungarn 
ventede man, at Toldloven vilde gjore det vanskeligere end 
tidligere for russisk Korn at gaa gjennem Tyskland, og det 












Me 
pa 


Vej 
for 


Fol 
hve 
pac 
da 

afy 
Fol 


Var 
sikl 
at 

son 
fra 
blo 
at 

len 
da 
sys 
hav 
ode 
Spr 
af 
dere 
kyn 
for 
mer 
af ¢ 
han 
vilde 








. Tran- 
astelig. 
‘yr — 
Ide — 
sdemt: 
unde i 
Haab, 
e den. 
le: den 


ikke, 
hjzlpe 
aet, at 
» Vilde 
altsaa 
le ikke 
3 blive 
n ikke 
else af 
adene. 
ergade 
2 Vejen 
i Dan- 
- vilde 
n, saa 
n vilde 
Ike de 
vandel. 
e ofte 
e dens 
derved 
ce for 
skland 
og vi 
Jngarn 
e end 
g det 





303 


maalle dog antages, at man i disse Lande vidste bedre Besked. 
Men iovrigt.var Transilen af Korn jo kun et enkelt Exempel 
paa de mange russiske Export- og Importartikler, der hidlil 
vare gaaede over Tyskland,; men som nu maaltle soge andre 
Veje og Forbindelser, og hvor der altsaa aabnede sig en Chance 
for den driflige Kjobmand. 

Grosserer Mannheimer mente, at man kun i meget uegenlig 
Forstand kunde betragte Skibsafgiflen som en Varetold; men 
hvad enten man kaldte den en Told paa Varer eller en Byrde 
paa Skibsfarten, talte serdeles megel for dens Afskaffelse, iser 
da den ikke havde nogen videre stor finansiel Belydning. Skibs- 
afgiften virkede, som af Indlederen fremhevet, med til al holde 
Folk borte fra os, og heri laa der virkelig en Abnormilet. 

Etatsraad Levy troede vel ikke, at Kjobenhavn vilde blive 
en stor Stapelplads for russisk Korn, da der her var serlige 
Vanskeligheder tilstede; men der var andre Brancher, hvor vi 
sikkert havde Chancer for os, og det var neppe for sangvinsk 
at tro, at vi vilde kunne vinde nogel af den russiske Handel, 
som Bismareks Toldlov og Jernbanetarifsystem - vilde udelukke 
fra Tyskland. Man maatte jo ikke glemme, at Bismarck ikke 
blot havde fort sin Toldlov igjennem, men al han ogsaa agtede 
at gribe saadan ind i de tyske Jernbanetarifer, at der ikke 
lengere vilde blive indrommet udenlandske Varer Begunstigelser, 
da Bismarck betragtede saadanne som modvirkende hans Told- 
system. Noget af den russiske Transit, som Hamborg tidligere 
havde haft, men som det Bismarck’ske Jernbanesystem. vilde 
odelegge, kunde vi maaske komme i Besiddelse af (Bomuld, 
Sprit); men naturligvis maatte vi, naar vi vilde benyltle os 
af de Chancer, der kunde aabne sig, indrette vor Husholdning 
derefter og ikke lade All gaa i den gamle Genge. Meget sag- 
kyndige Mend mente, at der virkelig vilde aabne sig Chancer 
for forskjellige Brancher (en Udvidelse af Molleneringen f. Ex.) ; 
men det overraskede ikke Taleren, at Andre bestred Tilverelsen 
af dem. Overalt, hvor Taleren havde ferdedes, og saa gammel 
han var, havde han allid hert, al naar Nogle paastod, at der 
vilde aabne sig Chancer i en eller anden Retning for en Plads, 
erklerede Andre, at de ikke kunde se saadanne Chancer. Han 

20° 








304 







mindedes saaledes, som et Exempel, at da den anden Damp- 
melle anlagdes i Kjobenhavn, mente kloge Folk, at den snart 
vilde vere gdelagt — og nu havde vi vel omtrent en halv 
Snes Dampmeller alene i Kjobenhavn, foruden mange i Pro- 
vinserne og han troede, at de alle trivedes ret godt. 
Grosserer Fritsche udialte sig imod Skibsafgifien, som han 
nermest opfattede som en Afgift paa Rederne. Det var en 
Afgift, der, netop fordi den var saa lille, vanskeligt kunde 
velles over paa Kjeberne; men den var samlidigt stor nok til 
at genere. Det var en lille, men irrilerende og drillende Af- 
gift, der burde heves, saa at det kunde vere bekjendt, at der 
i Danmark findes bekvemme Anlobssteder. Han kunde ikke 








forstaa, at Grosserer Hansen, der dog var en Modstander af P 
den ubeltydelige Accise, vilde holde paa Skibsafgiften. ta 
Grosserer Harald Hansen svarede, i Anledning af Etatsraad m 
Levys Antydning af Muligheden af en Transilhandel med Bom- di: 
uld, der hidtil var gaaet over Hamborg til Rusland, at denne ny 
Handel formentlig alene havde sin Grund deri, at Bomulden re 
lil enhver Aarstid kunde fores pr. Jernbane fra Hamborg, be 
medens den fra Kjobenhavn skulde fores til Rusland tilses, og ide 
Forsendelsen til St, Pelersborg allsaa kun kunde finde Sted i 
de faa Maaneder af Aaret, da denne Havn var isfri (Stemmer: Va 
Men Libau!), saa at Rusland ligesaa godt kunde tage sil 
Bomuld direkte fra Produktionsstedet. Det var derfor umuligt W: 
for Kjobenhavn at erhverve denne Forretningsbranche. be 
Overpostmester Petersen, cand. polit. Aleksis Petersen, in 
Grosserer Mannheimer og Grosserer Harald Hansen vexicde W: 
nogle Bemerkninger om den tyske Toldlovs Bestemmelser med del 
Hensyn til Transit. (Jfr. S. 305). gal 
Efter nogle Repliker fra flere af de foregaaende Talere slul- de) 
tede Diskussionen. W: 
Fii 
Paa Moedet oploges til Medlemmer af Foreningen: in 
Tommerhandler Karl Frederiksen, ké 
Skibsreder M. C. Holm, 
Grosserer A. Seligmann, Tal 


Vicekonsul, Dr. phil. Thulin af Helsinger. be 





Damp- 
1 snart 
n halv 
i Pro- 


m han 
ar en 
kunde 
nok til 
de Af- 
at der 
> ikke 
der af 


tsraad 
Bom- 
denng 
nulden 
pborg, 
gS, Og 
Sted i 
nmer : 
ge sil 
muligt 


ersen, 
exlede 


r med 


» slul- 








305 


Den tyske Toldlovs Transitparagraf. 


Paa Modet i Nationalekonomisk Forening d. 17. Oktober ud- 
talle forskjellige Talere sig om den tyske Toldlovs Bestemmelser 
med Hensyn til Transiten, navnlig Korntransiten. Forsaavidt 
disse Udtalelser angik selve Lovens Ord, vil det vere mere 
nylltigt her at aftrykke den paagjeldende Paragraf, end at 
referere de faldne Udtalelser. Da det her kommer an paa de 
bestemte Udiryk, ville vi meddele Paragrafen i Originalsproget, 
idet vi saaledes undgaa enhver Unojagtighed. 

Den tyske Toldlovs Bestemmelser vedrgrende transiterende 
Varer indeholdes i § 7, der er saalydende: 

«1. Fir die in Nr. 9 des Tarifs (Getreide etc.) aufgefiihrien 
Waaren, wenn sie ausschliesslich zum Absatze ins Zollausland 
bestemt sind, werden Transilliger ohne amtlichen Mitverschluss, 
in welchen die Behandlung und Umpackung der gelagerten 
Waare uneingeschrankt und ohne Anmeldung und die Mischung 
derselben mit inlandischer Waare zulassig ist, mit der Mass- 
gabe bewilligt, dass bei der Ausfuhr dieser gemischten Waare 
der in der Mischung enthallene Prozentsalz von auslaindischer 
Waare als ‘die zolifreie Menge der Durchfuhr anzusehen ist. 
Fiir Waaren der bezeichneten Art, welche zum Absalz enltweder 
in das Zollausland oder in das Zollinland bestimmt sind, 
kénnen solche Transilliger bewilligt werden. 

2. Ebenso werden bezw. kénnen fiir das in Nr. 13 ¢ des 
Tarifs aufgefiihrle Holz Transitlager ohne amltlichen Mitverschluss 
bewilligt werden. Dabei kann von der Umschliessung der zur 








306 


Lagerung bestimmlen Raume abgesehen werden, auch werden 
oder koénnen die unter Nr.13c 1 fallenden Holzer zeitweise 
aus dem Lager entnommen und nachdem sie einer Behandlung 
unterlegen, haben, durch welche sie unter Nr.c 2 fallen, in 
das Lager zuriickgefiihrt werden. 

Fiir Bau- und Nutzholz, welches auf Flészen eingeht und 
auf Begleitschein I. weitergesendet wird, kann der Bundesrath 
eine Erleichterung in den allgemein vorgeschriebenen Abfertigungs- 
formen anordnen. 

3. Fiir Mihlenfabrikate (Nr. 25 q 2 des Tarifs) wird eine 
Erleichterung dahin gewahrt, dass bei der Ausfuhr der Eingangs- 
zoll fiir das auslandische Getreide nach dem Prozentsaltz des 
zur Herstellung des Fabrikats zur Verwendung gelangten aus- 
lindischen Getreides nachgelassen wird. Dabei soll fiir’ die 
bescheinigte Ausfuhr an Mehl cine dem Ausbeuteverhiltniss 
entsprechende Gewichtsmenge an auslindischen Getreide zollfrei 
gelassen werden. Ueber das hierbei in Rechnung zu stellende 
Ausbeuleverhaltniss trifft der Bundesrath Bestimmung. 

4, Die niaheren Anordnungen (§§ 108 und 109, §§ 115 
und 118 des Gesetzes vom 1. Juli_1869), insbesondere auch 
iiber die an die Lagerinhaber zu stellenden Anforderungen trifft 
der Bundesrath». 

Udirykkene i denne Paragraf ere ikke ganske klare og 
kunne vere Gjenstand for afvigende Forlolkninger. Hvorledes 
Paragrafens Bestemmelser ville blive gjennemforte i Praxis, kan 
endnu ikke vides. Under Diskussionen i Nationalokonomisk 
Forening udtalle Grossererne Harald Hansen og Mannheimer, 
al Kjobmendene i de preussiske @stersohavne ikke mente, at 
Korntransithandelen vilde blive forulempet ved den ny Toldlov. 
Og denne Opfattelse bestyrkes af et Brey, som en anset Konigs- 
berger-Kjobmand har tilskrevet undertegnede A.P, «De ved- 
kommende officielle Instruktioner [angaaende Transilhandelen]», 
hedder det her bl. A., «ville sikkert blive humant haandhevede, 
og i saa Fald vil Korntransiten, selv om den fremlidigt ikke 
vil vere saa fri for alle kontrollerende og indskrenkende Be- 
stemmelser som tidligere, dog i det Hele foregaa ganske ufor- 
styrret og uden nogen Forulempelse af Handelen. I saa Hen- 
















set 
rol 
ha 
fly: 


lav 






erden 
weise 
dlung 
n, in 


Ll und 
2srath 
uUngSs- 


| eine 
angs- 
zZ des 
aus- 
r die 
tniss 
olifrei 
lende 


115 
auch 
trifft 


e Og 
ledes 
kan 
ymisk 
imer, 
, at 
dlov. 
nigs- 
ved- 
en}, 
vede, 
ikke 
Be- 
ufor- 
Hen- 





307 


seende ere Kornhandlerne her (i Kénigsberg) og i Danzig be- 
roligede. Den nye Toldlov vil neppe hindre Korntransit- 
handelen. Langt vanskeligere er det at afgjere, hvilken Ind- 
flydelse den vil faa paa Kornhandelen i Indlandelt: ere Korn- 
priserne meget heje, vil Korntolden vel kunne beres;. ere de 
lave, vil Tolden trykke Forretningen». 


AP. 





Anmeldelser. 


C. Christensen: Horsholms Historie fra 1305 til 1875. 
Kjobenhavn, E. Jespersens Forlag. 1879. (384 + CII Sider.) 


Dette betydelige Verk indeholder detaillerede Oplysninger 
om Ejere og Besiddere af Horsholm, om Slottets Skjebne 
lige til dets Nedbrydelse, om Gaarden og Godset i Forlid og 
Nutid, om de forskjellige Sogne, der here ind under Hersholms 
Distrikt, Hersholm Sogn, Birkered Sogn, Blovstred Sogn og 
Karlebo Sogn, om Kirker og Skoler, Prester, Dommere, Leger 
og Forvalltere osv. i Hersholm. Den Maade, hvorpaa Forf. har 
behandlet Stoffet, hans udferlige, sterkt i det Enkelle gaaende 
Fremstiilling vil vel medfore, at Skriftet fortrinsvis vil interessere 
dem, der paa en eller anden Maade ere knyltede til de Steder, 
som ere Gjenstand for Undersegelsen. Bogen har ganske vist 
overvejende lokal Inleresse, — men ingenlunde udelukkende. 
Den indeholder en Mengde kulturhistoriske Bidrag af almen 
Inleresse. Navnlig dens Skildringer af en Mengde landeko- 
nomiske Forhold ere af betydelig Interesse, og Nationaleko- 
nomen eller overhovedet den, der onsker at kjende Danmarks 
ekonomiske Udvikling, vil finde flere Afsnit i den, som han vil 
lese med Udbytte. Det er da ogsaa i Erkjendelsen heraf, at 
det Raben-Lewetzauske Fond har understetlet Varkets Ud- 
givelse. Og Hr. Kammerraad Christensen fortjener virkelig varm 
og oprigtig Tak for sin «Hersholms Historie». 





1875. 
sider.) 


sninger 
kjebne 
rlid og 
sholms 
gn og 
Leger 
orf. har 
aaende 
ressere 
Steder, 
ke vist 
kende. 
almen 
ndeko- 
aleko- 
marks 
1an vil 
af, at 
s Ud- 
- varm 


309 


Fr. Bajer: Klara-Rafael-Fejden. Kbhvn. 1879. C.A.Topps 
Forlag. (118S.) 


For endel Aar siden leste man i det af Vilhelm Moller 
redigerede «Nyt dansk Maanedsskrifl» en livlig lille Afhandling 
«Fejden om Kvindens Frigjorelse i Danmarks Literatur 1851». 
Forfatteren, Hr. Fredrik Bajer, meddelte, at denne Afhandling 
var et Uddrag af et sterre Arbejde, som han haabede en anden 
Gang at kunne offenliggjore. Nu, ferst, er dette blevet ham 
muligt, — ja ikke engang helt muligt, eflersom han i alt Fald 
forelebig har maatte stille Offenliggjorelsen af nogle Slutnings- 
afsnit i Bero. 

Den foreliggende Bog aabnes med en Indledning, hvori 
Forfatteren i al Korthed nevner nogle «Forvarsler» forud for 
Kvindefrigjerelses-Fejden i 1851 (— Kvindesagen: paa {slands 
Alting, Norges Storthing, Sverigs Rigsdag, Spandets Forslag i 
den danske Rigsdag om borgerlig Vielse 1850—51, Betty 
Melbys Digte 1850, «Valgerdas» Brev til Prof. Arndt 1845 m. fl.). 
Derefter falge nogle faa Oplysninger om «Klara Rafaels» For- 
fatterinde, Mathilde Fibiger, hendes Slegt, Barndom og forste 
Ungdom. Saa kommer et Referat af selve den opsigtgjorende 
(men ingenlunde betydelige) Bog: «Klara Rafael. Tolv Breve». 
Og endelig gives der en Analyse af den Syndflod af Artikler 
og Smaaskrifler, (for Storstedelen saare tarvelige), for og 
imod Kvindens «Emancipation» , som «Klara Rafael» kaldte 
frem i 1851.° 

Klara Rafaels «tolv Breve» ville nu sikkert forekomme de 
Flesie temmelig svage: de har dog spillet en vis Rolle; de 
var et Ord i rette Tid, — og derved fik de deres Betydning. 
Hr. Bajer har skildret «Klara Rafaels» Betydning i Forhold 
til Kvindesagen; — men hvis Udgivelsen af «Folkevennen» 
(den foreliggende Bog er et Sertryk af dette Blads Feuilleton) 
ikke var standset saa brat, vilde han tillige have foretaget en 
Sammenligning mellem de i Klara-Rafael-Fejden deltagende 
Personer: Mathilde Fibiger og Fanny Bretteville, Pavline Worm 
og Athalia Schwartz, M. Goldschmidt og Julius Gerson, N.F. S. 
Grundtvig og Magnus Eirikson, Rudolf Varberg og Frederik 





310 


Drejer o. fl., og derefter vilde han have givet en Skildring 
af Fejdens religiose, nationale og zstheliske Sider, dens For- 
hold til Fredstanken, til Socialismen osvy. At han har verel 
nedt til at opgive disse Skildringer, er maaske endda ikke saa 
meget at beklage; thi «Klara Rafaels» «religiose, nationale og 
estheliske Sider» etc. frembyde neppe noget saa Interessant, 
at de fortjene en udforligere Behandling. Det er som et lille, 
et meget lille Kapitel af Kvindesags-Bevegelsen, at «Klara 
Rafael» er af Inleresse. Det er dette Kapitel, Hr. Bajer har 
behandlel, og han har her leveret et virkeligt fortjenstligt Bidrag 
til Kvindesagens Historie i Danmark — om det end maa siges, 
at han synes at overvurdere Klara-Rafael-Fejdens Betydning. 
Han antyder, at han maaske en anden Gang vil fremstille 
Kvindesagens videre Udvikling i Danmark i de foalgende tyve 
Aar, 1851—-71. Vi ville da faa at se, hvilke Bidrag han har 
samlet til disse tyve Aars Historie. Men netop omtrent ved 
det Aar, hvor Hr. Bajer vil standse, er det dog, at Kvindesags- 
Bevegelsen tager et noget storre Opsving i Danmark. Han 
synes altsaa forelebig at ville holde sig til Forpostfegtningernes 
Historie; — men ogsaa den har sin Interesse, 


Dr. H. Selmer: Statistiske Meddelelser og Undersegelser 
fra Sindssygeanstalten ved Aarhus i dens ferste fem og tyve 
Aar (1852—77). Kbhvn. C. A. Reitzel. 1879. (207 5S.) 


Dr. med. Selmer, der i saa mange Aar virkede som Over- 
lege ved Sindssygeanstallen ved Aarhus, har efter sin Em- 
bedsfratredelse ifjor felt Trang til at sammenarbejde til et 
sterre Hele Hovedpunkterne i det statistiske Materiale, der fore- 
ligger i Sindssygeanstaltens 25 forste Aarsberetninger til det 
kgl. Sundhedskollegium, — og dette Arbejde vil da kunne be- 
tragtes som en Art Afslutning paa hans Virksomhed ved det 
nevnte Hospital. fForf. har imidlertid ingenlunde blot sam- 
menarbejdet det i Aarsberetningerne foreliggende Stof; han har, 
newest efter at bede paa de Ufuldstendigheder og Unojagtigheder, 
dette Materiale lider af, behandlet hele Stoffet efter en mere 
detailleret Plan end den, der kunde felges i Aarsberetningerne. 





kildring 
ns For- 
r verel 
kke saa 
nale og 
ressant, 
et lille, 
«Klara 
ajer har 
t Bidrag 
A siges, 
ydning. 
emstille 
le tyve 
an har 
nt ved 
desags- 
Han 
gwernes 


ogelser 
ye tyve 
S.) 


1 Over- 
n Em- 
til et 
r fore- 
til det 
ne be- 
ed det 
sam- 
in har, 
sheder, 
| mere 
gerne. 


311 


Resullatet er da bleven den foreliggende Bog, der i sine elleve 
Kapitler behandler felgende Hovedspergsmaal: Hospitalets Be- 
legningsforhold, Patienternes Hjemstedsforhold, deres Alder, 
deres exgteskabelige og konfessionelle Forhold, deres Livsstilling 
og Neringsvej, Gjenindleggelser og Tilbagefald, Sygdommens 
Aarsagsmomenter, dens Former, dens Varighed, Behandlings- 
resullater og Dedelighedsforhold. Der findes i disse elleve 
Kapitler en stor Mengde serdeles interessante Oplysninger, og 
man kan ikke Andet end lykenske Forfatleren til hans Arbejde: 
han har i det leveret et ikke uvigligt Bidrag til en kommende 


dansk Sindssygestatistik. 











Smaa Meddelelser, 


National-ekonomiska Foreningen iSteckhelm. Fra den svenske 
nationalekonomiske Forening (se: «Nationalok. Tidsskrift» Bd. IX, 
8.150 og 244) have vi modlaget to Hefter «Férhandlingar» 
for Aar 1878 og ferste Halvdel af 1879. Vi se af dem, at 
der i Foreningen er blevet holdt Foredrag over og diskuteret 
om felgende Emner: Det svenske Skovbrug og  Treexport 
(Foredrag af Grosserer Astrup); de svenske Kommuners Fi- 
nanser (Foredrag af Dr. K. G. Odén); Indkomstskatten og 
Spergsmaal om Forandringer i det svenske Beskatningsvesen; 
den internationale Moentkonference (Beretning af President 
Wern); Striden mellem Frihandelen og Beskyttelsessystemelt 
(Foredrag af Bankdirekter Palme); den svenske Jords Taxerings- 
verdi (Foredrag af Dr. Sidenbladh) ; Protektionismen (af Bank- 
direktor Palme; endelig: «Nogle Ord om Statsjernbaner og 
private Jernbaner», en udferligere Fremstilling ved Docent 
Annerstedt, der efter at have skildret Jernbanesystemets Ud- 
vikling i andre Lande, belyser det svenske Jernbanenets Ud- 
vikling og finansielle Resultat, szrligt de private Baners oko- 
nomiske Stilling, og underseger Spergsmaalet om Statsjern- 
banernes Betydning, — en Undersegelse der forer til et for 
Statsbanerne ugunsligt Resullat. 

Ifelge Medlemslisten af 31. December f. A. teller Foreningen 
208 Medlemmer. — Paa Medet d. 30. Debr. f. A. valgtes til 
Foreningens Formand Generallolddirekter Bennich, til Vicefor- 
mand Bankfuldmegtig Arnberg, til Sekreter Bankdirekter Palme, 











ae 
beg 
mal 
tren 
sen 

Wal 
Plat 
udg 
Den 
184 
18% 
haf 
Rs 
met 
haa 
ove 
der: 
Still 
sig 

(18 
han 
udn 
faa 
Har 
der 
ijen 
flyd 








svenske 
Bd. IX, 
llingar» 
em, at 
skuteret 
export 
ers Fi- 
ten og 
Vesen; 
esident 
ystemet 
erings- 
Bank- 
ler 0g 
Docent 
ts Ud- 
ts Ud- 
S #ko- 
tsjern- 
et for 


ningen 
‘tes til 
icefor- 
Palme, 





313 


samt til Medlemmer af Redaktionskomiteen for Udgivelsen af 
Foreningens Forhandlinger President Wern og Professor Ham- 
marskiold. 

Referatet af Forhandlingerne, der vesenligt have drejet sig 
om Spergsmaal, som have en gjeblikkelig praktisk Interesse, 
anbefale vi til vore Leseres Opmerksomhed. 


Nekrolog. Sir Rowland Hill, fodt 3..Debr. 1795, dede 
d. 27. Avgust d. A., allsaa 83 Aar gammel. Sin Lobebane 
begyndte Hill som Lerer og Skolebestyrer, og endnu lever der 
mange #ldre Folk, som mindes ham i denne Egenskab. Om- 
trent ved Aar 1830 opgav Hill sin Skolegjerning. I Begyndel- 
sen af Trediverne virkede han bl. A. for at fremme Gibbon 
Wakefields Kolonisationsforsog. 1! 1835 fatlede han forst den 
Plan at virke for en Nedsellelse af Portosatserne, og i 1837 
udgav han sin epokegjerende Brochure «Post Office Reforms». 
Den lave Porto, penny postage, indfortes i England 10, Jan. 
1840; de andre Lande fulgte efterhaanden efter, Danmark. i 
1851. Den uhyre Indflydelse, den lave ensformige Porto har 
haft, er nu almindeligt anerkjendt; — men i mange Aar havde 
k. Hill at kempe med megen Modstand i de officielle Kredse, 
med bureaukratisk Slendrian og andre Vanskeligheder. Efler- 
haanden kom dog Anerkjendelsen: forst fra Folket, deri Fyrrerne 
overrakte ham en Nationalgave paa 13 000 £ (c. 240 000 Kr.), 
dernest fra Regeringen, der eflerhaanden gay ham belydeligere 
Slillinger i Postvesenet, Ordener m. m. Da han i 1864 trak 
sig tilbage til Privatlivet, gik han af med sin fulde Gage 
(18 000 Kr. aarlig) i Pension, hvorhos Parlamentet voterede 
ham en Dolation paa 20000 £ (c. 360 000 Kr.). Samme Aar 
udnevntes han af Universiletet i Oxford til Aresdoktor, og 
faa Uger for sin Ded blev han resborger i Londons City. — 
Han modlog talrige og store Beviser paa Folkets Anerkjendelse ; 
— men endnu talrigere og endnu stlorre ere hans Fortjenester: 
der er yderst faa Mend, som i saa hej Grad som han for- 
ijene al eres som en «Menneskehedens-Velgjorer». Hans Ind- 
flydelse paa den hele Civilisation, det hele sociale Liv i alle 
Retninger er umaalelig. 








314 


Vi bringe i Erindring Artiklerne her i Nationalekonomisk 
Tidsskrift: «Et Par Blade af Postvesenets Historie» ved Angul 
Hammerik (N. T. HI, 450 fg.) og «Postkonventionen i Bern» 
(VI, ‘405 fg.) ved Overpostmester Petersen. 


— I Henry Charles Carey, f. i Filadelfia 1793, ded 
sammesteds d. 12. Oktober, 86 Aar gammel, har Amerika 
mistet sin sterste, man kunde fristes ti] at sige eneste, Na- 
tionalekonom. Carey, Sen af en Boghandler, virkede som Bog- 
handler omtrent til sit fyrretyyende Aar, da han trak sig til- 
bage fra Forretningen med en betydelig Formue. Nu begyndle 
hans omfatlende literere Virksomhed: jiaa hans store Verk 
«Principles of Social Science» fulgte Slag paa Slag ny Verker: 
endnu i sin heje Alder arbejdede han usvekket, og omtrent 
80 Aar gammel udgav han sit Indleg «The international 
copyright question.» — Carey var en Forfatter af forste Rang, 
hvad man neppe altid har veret villig til at indramme. Han 
stedte jo af og til an, og skadede sig selv derved: i England 
leses han saagodisom slet ikke, sagtens ltildels paa Grund af 
den Tone, hvori han plejede at omtale «den briliske Skole». 
{ Evropas evrige Lande er han derimod vel omtrent den eneste 
amerikanske Nalionalekonom, der leses; paa ikke faa evro- 
peiske Sprog er hans Hovedverk bleven oversat. Carey’s 
Verdilere har haft stor Indflydelse paa den nationalokonomiske 
Videnskab i Evropa: Bastiat staar med Hensyn til sin Verdi- 
lere og sin Opfattelse af den ekonomiske Harmoni i en saa 
sterk Taknemmelighedsgjzld til Carey, at der er dem, der have 
tall om Plagiat. Carey’s Angreb paa den Malthus’ske Befolk- 
ningslere er for en stor Del vel begrundet; hans Angreb paa 
den Ricardo’ske Jordrentelere er mindre berettiget, men er 
udfert med stor historisk Lerdom og beslikkende Aandrighed. 
Hvad endellg angaar hans Angreb paa Frihandelsleren, saa 
maa man indremme, at han dog fortjener at leses, og delle 
er paa en vis Maade en stor Indremmelse, da de protektio- 
nistiske Ordferere ellers i Almindelighed ere af en saadan Be- 
skaffenhed, at det kun vilde vere Tidsspilde at pleje deres 
Verker igjennem. Hans «Decentralisations-Theori», Leren om 





Udvil 
Bely 
Blikk 
natio 
lil k 
setn 


Okto 
rome 
socia 
Udga 
har 

adski 
Natio 
Reyb 
isme 
denn 


Natio 


NOmisk 
| Angul 
Bern» 


8, ded 
\merika 
2, Na- 
m Bog- 
sig til- 
-gyndle 
> Verk 
erker: 
ymitrent 
ational 
Rang, 
Han 
ngland 
und af 
skole», 
enesle 
evro- 
rarey’s 
omiske 
Verdi- 
n saa 
r have 
sefolk- 
b paa 
en er 
ighed. 
, saa 
detle 
ektio- 
n Be- 
deres 
n om 





315 


Udviklingen af mange selvstendige Produktionscentrer, har sin 
Belydning. Lesningen af hans Beger vil bidrage lil at aabne 
Blikket for det Farlige i en for absolut Opfattelse af den inter- 
nationale Arbejdsdelings Princip, og vil overhovedet opfordre 
lil kritisk Provelse af adskillige nationalokonomiske Hoved- 
setninger. 


— I en Alder af 80 Aar dede Louis Reybaud d. 29. 
Oktober. Som Nationalokonom erhvervede han navnlig Be- 
remmelse ved sit Verk «Etudes sur les réformateurs ou 
socialistes modernes» , der siden 1840 har oplevet ikke faa 
Udgaver. Foruden dette for sin Tid serdeles fortjenstlige Verk 
har han bidraget til den nationalekonomiske Videnskab med 
adskillige andre storre eller mindre Arbejder. Som nevnt i 
Nationalokonomisk Tidsskrift, Bd. XIII S. 111 og 260, gjorde 
Reybaud Fordring paa at vere Ophaysmand til Ordet «Social- 
isme» ; men Andre, navnlig Pierre Leroux, have gjort -ham 
denne /Ere stridig, 


— Den bekjendte Statistiker, Dr. E, Jonak, Professor i 
Nationalskonomi ved Universitetet i Prag, dode d.11. Oktober. 


A. P. 








316 


Bibliografi. 


Broglie. Le Libre échange et l’impét. Etudes d’économie 
politique par le feu due de Broglie, publiées par son fils. 
C. Lévy. 7 fr. 50. 
Cauwés, Paul. Précis du cours d’économie politique, professé 
a la Facullé de droit de Paris. Tomell. Larose. 8 fr, 
Dabos. La Théorie de la valeur. In-8. Guillaumin. 2 fr, 


Haussonville. L’Enfance 4 Paris. C. Lévy. 7 fr. 50. 
Hayem&Périn. Législation protectrice de l’enfance ouvriére. 
Marchal et Billard. 5 fr. 


Poulain. L’Agricullure et les traités de commerce, Lettres 
& Monsieur le Sénateur président de la Chambre de 
commerce de Reims. Guillaumin. 4 fr. 50. 

Sand, George. Questions politiques et sociales. C.Lévy. 3 fr.50 

Souvenirs du Congrés pour le droit des femmes, tenu a Paris 
en aout 1878. Ghio. 1 fr. 50. 

Schwabe (Mme Salis). Richard Cobden; noles sur ses voyages, 
correspondances el souvenirs. Avec une préface de G. de 


Molinari. Guillaumin. 5 fr. 
Sudre, Alfred. Le Libre échange et la dépopulation de la 
France. Garnier. 2 fr. 
Valori Rustichelli. Etude sur la question ouvritre en 
Belgique. Lepin. 1 fr. 50. 
Vavasseur. Etudes historiques sur l'association. Marchal & 
Billard. 4 fr. 
Worms. Expose élémentaire de l'économie polilique a l’usage 
des écoles. Mareseq ainé. 6 fr. 





De 


Det 
Artil 
Sper 
at e 
ligef 
dant 
1900 
ofter 
at n 
Skric 
sat ¢ 
skabi 
komr 
det ¢ 
dette 
den | 
denn 
Stanc 
Hvilk: 
Indir 

Na 


nomie 
mn fils. 
fr. 50. 
ofessé 

8 fr. 

2 fr. 
fr. 50. 
vriere. 

5 fr. 
Lettres 
re de 
fr. 50. 
s fr. 50 
A Paris 
fr. 50. 
yages, 
» G. de 

5 fr. 
de la 

2 fr. 
re en 
fr. 50. 
chal & 

4 fr. 
‘usage 

6 fr. 











De sj@llandske Jernbaners Overgang til Staten. 


Af Prof. Dr. Will. Scharling. 


Det er nu omtrent 5 Aar, siden nerverenle Forf. i to 
Artikler i «Dagbladet» (for 9.—10. Sptbr. 1874) rejste det 
Spergsmaal: «er det ikke paa Tiden, at der tenkes paa 
at erhverve de sjellandske Jernbaner for Staten ved et 
ligefrem Kjob?» Den dér forfegtede Tanke om et saa- 
dant Kjob fer den i Lovgivningen fastsatte Tid (1. Jan. 
1900) har siden da fundet mere almindelig Indgang, er 
oftere bleven omhandlet i Rigsdagen, og synes omsider 
at nerme sig sin Gjennemforelse. Et betydningsfuldt 
Skridt er i alt Fald sket derved, at Regeringen har frem- 
sat et bestemt Tilbud, hvorpaa den har opfordret Sel- 
skabet til at gaa ind. Hvorvidt Aktionererne ville efter- 
komme denne Opfordring, staar endnu uafgjort hen, og 
det er ikke Hensigten her nermere at soge paavist, at 
dette vilde stemme med deres egne Interesser. Men i 
den Forventning, at de selv ville erkjende dette, og at 
denne vigtige Transaktion saaledes virkelig vil komme i 
Stand, skulle vi her undersoge den anden Side af Sagen: 
Hvilken Interesse har Staten i, at: den kommer i Stand? 
Indirekte vil denne Undersegelse da ogsaa kunne tjene 


Nationalokonomisk Tidsskrift, XIV. 91 


~ 











318 


til at belyse Aktionerernes virkelige Stilling og dermed 
deres Interesse i at faa Sagen afgjort og ordnet paa en 
for alle Parter tilfredsstillende Maade. 

Allerferst rejser sig da det Spergsmaal:. hvorledes 
vil det finansielle Resultat blive for Staten, dersom Trans- 
aktionen kommer i Stand paa det af Finansministeren 
angivne Grundlag? Efter hvad der er berettet i Aviserne, 
gaar dette ud paa, at der for hver 100 Kr. i Aktier gives 
125 Kr. i 4 pCt.s Statsobligationer, amortisable i 20 Aar. 
Hvorledes Bersen har opfattet dette Tilbuds Karaktér, er 
bekjendt nok: en ojeblikkelig Stigning af Aktiernes Kurs 
med 3 a 4 pCt. var den tydelige Tilkjendegivelse af, at 
Borsen opfattede dette Tilbud som fordelagtigt for Aktio- 
nererne; og det tor vel ogsaa anses for temmelig sikkert, 
at, dersom det imod Forventning skulde vise sig, at 
Transaktionen ikke kom i Stand, vil Aktiernes Kurs atter 
gaa nedad. Men den stedfundne Kursstignings ringe Om- 
fang godtgjor tillige, at Tilbudet ikke er utilberlig for- 
delagtigt for Aktionererne, men saa ner, som det i slige 
Forhold er muligt, rammer Aktiernes sande Verdi for 
Aktionererne. 

Men dermed er det ikke sagt, at Aktierne have den 
samme pekuniere Verdi for Staten. Til at afgjore dette 
kreves en nojere Prevelse af de finansielle Resultater, 
som kunne forudses at ville indtrede ved et Kjob paa 
det nevnte Grundlag. 

Hvor stor den Aktiekapital er, som bliver at indlese, 
lader sig ikke med Bestemthed oplyse i Ojeblikket. Ved 
Udgangen af 1878 var Aktiekapitalen 29,071,880 Kr. Men 
to nye Anleg, hvortil, saa vidt vides, Kapitalen skal 
bringes tilstede ved Udstedelse af nye Aktier, vare da 
endnu ikke fuldferte, nemlig Frederikssundbanen og 





Havn 
ifelze 
indtil 
lang, 
at de 
skjelli 
var m 
det o 
neppt 
Anleg 
Under 
indlos 
telser 
ethver 
komm 
end h 
aldele: 
D 
en aa 
vil Sta 
svare 
3,091,: 
henleg 
tilvejek 
indlase 
af Akti 
at hen! 
rentet 
delse a 


*) Den 
to ] 


lermed 
aa en 


rledes 
Trans- 
steren 
serne, 
gives 
0 Aar. 
fr, er 
Kurs 
if, at 
Aktio- 
kkert, 
gy at 
atter 
2 Om- 
y for- 
slige 
di for 


e den 

dette 
ltater, 
) paa 


diese, 
Ved 
Men 
skal 
‘e da 
1 og 





319 


Havnebanen i Kjebenhavn. Den sidstnevnte Bane maa 
ifolze Loven koste indtil 2,800,000 Kr. og den’ forstnevnte 
indtil 560,000 Kr. pr. Mil, altsaa, da den er omtr. 5 Mile 
lang, ligeledes ca. 2,800,000 Kr. Det tor vistnok antages, 
at de virkelige Anlegssummer ikke ville blive meget for- 
skjellige herfra, og da der ved Udgangen af 1878 kun 
var medgaaet ca. 1,948,000 Kr., som vare indbefattede i 
det ovenfor angivne Belob af Aktiekapitalen, vil man 
neppe fejle stort ved at anslaa den til det fuldt ferdige 
Anleg svarende Aktiekapital til omtrent 33,6 Mill. Kr.*) 
Under denne Forudsetning vil da Staten komme til at 
indlose den med 42 Mill. Kr. Da disse Tal frembyde Let- 
telser ved de efterstaaende Beregninger, ville vi her i 
ethvert Tilfelde benytte dem; den Fejl, der vil frem- 
komme, saafremt Aktiekapitalen skulde blive noget mindre 
end her forudsat, vil under alle Omstendigheder blive af 
aldeles forsvindende Betydning. 

Da et 4 pCt.s Laan for at amortiseres i 20 Aar krever 
en aarlig Forrentning af 7,36 pCt. til Afdrag og Renter, 
vil Staten under den angivne Forudsetning komme til at 
syvare Aktionererne et aarligt Belob indtil Aar 1900 af 
3,091,200 Kr. Dersom Staten paa lignende Maade vilde 
henlegge et aarligt Belob i disse 20 Aar for derved at 
lilvejebringe den Kapital, hvormed den Aar 1900 vil kunne 
indlase Aktierne, vil der hertil udkreves 3,23 pCt. aarlig 
af Aktiekapitalens Belob eller 1,085,280 Kr. Ved aarlig 
at henlegge dette Beleb og faa det Henlagte stadig for- 
rentet med 4 pCt. vilde Staten Aar 1900 vere i Besid- 
delse af den Kapital af 33,6 Mill. Kr., som Aktiekapitalen 


*) Den samlede Anlegskapital er foruden ved Aktier tilvejebragt ved 
to Prioritetslaan paa tilsammen 13 Mill. Kr. 
21° 








320 


for det hele nu fuldendte eller paabegyndte Anleg forud- 
settes at ville udgjore og som da vil kunne indloses til 
pari. Trekkes dette Belob altsaa fra den nysnevnte aar- 
lige Udbetaling ti] Aktionererne, bliver den aarlige Rente, 
som Staten maa tilsvare disse, 2,005,920 Kr. Til Gjen- 
gjeld erholder Staten Udbyttet af Banerne. Hvor stort 
dette ter anslaas, lader sig naturligvis ikke sige med af- 
gjort Bestemthed. For Tiden regnes det gjerne til 6 pCt. 
af Aktiekapitalen; dette er det gjennemsnitlige Udbytte 
for Aarene 1870—78. Turde man paaregne det samme 
gjennemsnitlige Udbytte for de neste 20 Aar, vilde det 
for en Aktiekapital af 33,6 Mill. Kr. blive 2,016,000 Kr., 
altsaa omtrent 10,000 Kr. mere end Udgiften. Men det 
maa vistnok anses for et stort Spergsmaal, om Udbyttet 
ter anslaas saa hojt, sely om man nok saa meget tager 
den Indflydelse med i Beregning, som gunstigere Tids- 
forhold, en tiltagende Befolkning og en voxende Velstand 
kunne ove paa Trafikens yderligere Udvikling. For 1878 
har et Udbytte af 6 pCt nemlig kun kunnet gives af en 
Aktiekapital paa 28 Mill. Kr.*) Men det tor anses for 
temmclig givet, at de to nye, nu tilkkommende Anleg, 
Frederikssundbanen og Havnebanen, paa ingen Maade 
ville kunne forrente den i dem anbragte Kapital, der 
jo udelukkende er Aktiekapital, med 6pCt. For Frede- 
rikssundbanens Vedkommende maa det vistnok anses for 
meget godt, om den i de forste Aar kan forrente den i 
samme anbragte Kapital med 4 pCt., og om en direkte 
Forrentning af den i Havnebanen anbragte Kapital vil 


*) Der er i 1878 udbetalt som 4 pCt. Rente til Aktionererne 
1,120,052 Kr., svarende til en Kapital af 28,001,300 Kr. Et Til- 
legsudbytte heraf af 2 pCt. er 560,026 Kr., medens Netto-Over- 

skudet var 569,842 Kr. 













der 
ave 
ovr 
for 
me 
me 
kur 
et 
at 
efte 
da 

saa 
Tid 
dog 
saa 
det 
der 
til 

Tiai 
0g 

til ¢ 
hov 
kun. 
tale 


kerk 
at d 
eller 
Kjot 
for 
ikke 








‘g forud- 
lloses til 
vnte aar- 
ze Rente, 
lil Gjen- 
vor stort 
med af- 
til 6 pCt. 
Udbytte 
t samme 
vilde det 
,000 Kr., 
Men det 
Udbyttet 
zet tager 
re Tids- 
Velstand 
‘or 1878 
s af en 
nses for 
> Anleg, 
1 Maade 
tal, der 
r Frede- 
nses for 
e den i 
| direkte 
pital vil 


ionwrerpe 
Et Til- 
tto-Over- 










































321 





der sikkert saa godt som ikke blive Tale, den skal snarest 
eve sin Virkning indirekte ved sin Indflydelse paa den 
evrige Trafik. Gaar man da ud fra, at disse to Anleg 
forelebig ville kunne forrente deres samlede Anlegskapital 
med 3 pCt., hvad der snarest er en vel gunstig For- 
mening om deres Rentabilitet, bliver den hele Aktiekapital 
kun forrentet med 51/2 pCt., hvad der er det Samme som 
et aarligt Rentetab for Statskassen af ca. 160,000 Kr. Til 
at opveje den Nedgang i Indtegten, som de nye Anleg 
efter det Anferte forudsettes at ville forvolde, udfordres 
da en Stigning af Trafiken med ca. 10 pCt.; selv om en 
saadan ter ventes at ville blive Felgen af gunstigere 
Tidsforhold og de andre fremhevede Momenter, tor den 
dog neppe paaregnes lige strax, og den maa altsaa blive 
saa meget sterre, at Udbyttet i lige saa mange Aar, som 
det har veret under 6 pCt., bliver i tilsvarende Grad 
derover. Alt dette vel overvejet, er der vistnok al Grund 
til at betvivle, at Gjennemsnitsudbyttet for det forste 
Tiaar, selv om iovrigt Forholdene forudsettes uforandrede 
og Banenettet holdt paa det Punkt, det nu vil komme 
til at staa paa, vil komme til at overstige, om det over- 
hovedet vil naa, 6 pCt. Om det i det andet Tiaar vil 
kunne blive sterre, turde det vere for tidligt nu at ud- 





tale nogen begrundet Mening om. 

Saa meget ter man dog maaske med temmelig Sik- 
kerhed sige, at, saafremt Trafiken udvikler sig saaledes, 
at den kan forrente en Aktiekapital af 33 Mill. Kr. med 6 
eller endog 61/2 pCt., vil det blive nedvendigt at udvide 
Kjebenhavns Banegaard; thi en saadan Udvidelse vilde alt 
for nogle Aar siden have vist sig nedvendig, dersom der 
ikke fra 1875 var begyndt at indtrede en betydelig Til- 


bagegang i Godstrafiken. I ethvert Tilfelde er det hajst 








322 


usandsynligt, at en Udvidelse skulde kunne undgaas lige 
til Aar 1900. Men en saadan Udvidelse vil atter forage 
Aktiekapitalen med et ikke ubetydeligt Belob, der skal 
forrentes af den almindelige Trafik, og dette vil da paany 
bevirke en Formindskelse af Udbyttet. 

Men selv om Betragtningen indskrenkes til det forste 
Tiaar, ere vi kun komne til et muligt Gjennemsnitsud- 
bytte af 6 pCt. ved at forudsette, at Alt vil udvikle sig 
paa det nu givne Grundlag uden andre Forandringer, end 
Fuldferelsen af Havnebanen vil bevirke. Men dette tor 
man i Virkeligheden ikke gaa ud fra. I det Qjeblik, 
Staten overtager de sjellandske Baner, synes det at blive 
en uundgaaelig Konsekvens, at de for Statsbanerne gjeld- 
ende Tarifer blive udstrakte til ogsaa at gjelde disse 
Baner. At have én Taxt for Statsbaner Ost for Store 
Belt, en anden for Statsbaner Vest for Store Belt, vil 
ganske sikkert ikke kunne gaa an; det vilde vere ganske 
det Samme som at have forskjellige Brev- og Telegram- 
taxter Ost og Vest for Store Belt. Forskjellen imellem 
Statsbanernes og de sjellandske Baners Taxter ere nu, 
efter at de sidste i 1870 ere blevne satte ned og de 
ferste i 1872 satte op, temmelig ringe for Persontaxternes 
Vedkommende, saaledes som det vil ses af efterstaaende 


Sammenligning. 
For de ferste 5 Mil ere Taxterne 
paa Statsbanerne p. de sjzll. Baner 
enkelt Bill. Dobbeltbill. enkelt Bill. Dobbeltbill. 
i Ki. 55 O. 75 8. 60 @. 90 8. 
il — 40 - 55 - 45 - 67 - 
I — 25 - 35 - 30 - 45 - 


medens de for de neste 5 Mil ere ens for Enkeltbilletter 
(uforandrede paa Statsbanerne); for de felgende 5 Mil 
(Strekningen 10—15 Mil) ere Taxterne folgende: 


med 
ning 
Hvo 
ere 

saa 

land 
den 
rekt 
Jeri 
Hel: 
den 
and 
staa 
ime 
Alle 
0g 

to § 
kos 
Det 
0g 


felg 








aas lige 
’ forage 
ler skal 
L paany 


t forste 
nitsud- 
kle sig 
r, end 
tte tor 
jeblik, 
t blive 
gjeld- 
disse 
Store 
It, vil 
ranske 
gram- 


iellem | 


e nu, 
g de 
ernes 
1ende 


ill. 


etter 
» Mil 








323. 


paa Statsbanerne p. de sjell. Baner 

enkelt Bill. Dobbeltbill. enkelt Bill. Dobbeltbill. 
I Kl. 47 8. 75 @. 50 8. 75 O. 
W— 34 - 55 - 35 - 52's - 
ii — 21 - 35 - 20 - 30 - 


Forskjellen er altsaa sterst paa de ferste 5 Mil, 
medens den bliver mindre folelig paa noget lengere Strek- 
ninger, og er atter forholdsvis sterst paa tredje Plads. 
Hvor meget de sjellandske Persontaxter i deres Helhed 
ere hejere end Statsbanernes, lader sig vanskeligt angive, 
saa meget mere, som der findes Strekninger paa Sjel- 
land, hvor man af forskjellige Grunde har maattet opgive 
den ligefremme Distanceberegning, navnlig fordi den di- 
rekte Afstand ad Landevejen er saa meget kortere end 
Jernbaneforbindelsen, saasom imellem Kjobenhavn og 
Helsinger samt imellem Stationerne paa Vestbanen paa 
den ene Side og Syd- eller Nordvestbanen paa den 
anden Side. Hertil komme enkelte andre, for Udenfor- 
staaende uforklarlige, Anomalier; saaledes er Afstanden 
imellem Kjebenhavn-Roskilde og Sore-Korsor paa det 
Allernermeste lige store — henholdsvis 4,21 og 4,26 Mil — 
og Prisen for iste og 3dje Klasses Billetter paa disse 
to Strekninger ere ogsaa ganske ens; men paa 2den Plads 
koster Kjebenhavn-Roskilde 2 Kr., Sore-Korser kun 1,80. 
Det ordinere Forhold imellem Taxterne paa Statsbanerne 
og de sjellandske Baner vil maaske klarest fremgaa af 
felgende Sammenstilling af nogle lige store Strekninger: 

1Kl WK =6WIKI. 


Kjobenhavn—Roskilde (4,2 Mil)...... 2,60 2,00 1,30 
Randers—Hobro (4,2 Mil)......... 2,35 1,7 1,05 
Kjebenhavn—Ringsted (8,5 Mil) ..... 5,00 3,50 2,40 
Viborg-Struer (8,5 Mil) .......-6- 4,% 3,45 2,15 
Kjobenhavn—Korser (14,7 Mt) s. 6,0 oes 8,00 6,00 3,70 


Randers—Horsens (14,5 Mil) ....... 7,70 5,60 3,50 












324 


Det vil heraf ses, at Anvendelsen af Statsbanetaxterne 
paa de sjellandske Baner vil bevirke en Nedsettelse af 
de nugjeldende Taxter, men kun en forholdsvis ringe 
Nedsettelse. Men en saadan ringe Nedsettelse maa 
altid ventes at ville bringe Tab, thi kun en betydelig 
Nedsettelse kan forudsettes at ville ove en Indflydelse, 
der kan merkes paa Trafiken. -Det tor derfor forud- 
settes, at de jydsk-fynske Baners Persontaxters Udstrek- 
ning til ogsaa at gjelde for de sjellandske Baner vil 
gjere det endnu vanskeligere at naa et Udbytte af 6 pCt. 
af en Aktiekapital paa 33 Mill. Kr. 

Noget Lignende gjelder utvivisomt for Godstaxternes 
Vedkommende. En nojagtig Sammenligning i det Enkelte 
lader sig kun med stor Vanskelighed gjennemfere, da 
allerede Godsets Klassifikation er forskjellig paa Stats- 
banerne og de sjellandske Baner. Men for saa vidt man 
ter slutte fra nogle enkelte Hovedgjenstande, er Forskjellen 
her tildels meget betydeligere. Exempelvis kan anfores 
felgende Taxter for Befordring i hele Vognladninger af 
Kornvarer, Foderstoffer, Is, Skoveffekter, Trekul, Salt 


m. m. fl.: 
paa Statsbanerne paa de sjell.Baner 


pr.12000 Pd. pr.9000 Pd. 
Konstant Sterrelse ... 4Kr. »@. AKr. » 
For hver af deferste4Mil 1 - 05 - 1 - 60 - 
For de newsteli—12Mil 85495 - 1 Kr. a1 Kr. 20 8. 
For over 15 (16) Mil .. 85 - 90 8. 


Det vil heraf ses, at der for disse Varer paa Sjel- 
land betales Mere pr. 9000 Pd., end der i Jylland og Fyen 
betales pr. 12000 Pd. Anvendelsen af Statsbanetaxterne 
vilde altsaa her medfore en ikke saa ganske ringe Ned- 
settelse. Men et Spergsmaal bliver det, om en betydelig 
Nedsettelse af Godstaxterne paa Sjelland ubetinget tor 













fol 
Fo 
fol 
en 
de 
Tr 
git 
vil 
mi 
en 
Sic 
vil 
de 
vet 


giv 


del 
vej 
nik 
del 
bar 








xterne 
Ise af 
ringe 
/ maa 
lelig 
delse, 
orud- 
treek- 
or vil 
» pct. 


ernes 
ikelte 
, da 
tats- 
man 
ellen 
feres 
r af 

Salt 


aner 


jzel- 
‘yen 


erne 
led- 
elig 








325 


forudsettes at ville ave en lignende Virkning paa Trafikens 
Foregelse, som en betydelig Nedsettelse af Persontaxter 
formentlig ter paaregnes at ville ove; thi i alt Fald for 
en Del Varers Vedkommende gjzlder det vistnok her, at 
de Kvantiteter af Gods, som overhovedet ville komme til 
Transport paa Jernbanerne, omtrent kunne betragtes som 
givne, saa at en Nedsattelse af Taxterne ikke vil kunne be- 
virke en vesenlig Foregelse af Godsmengden. Ogsaa her 
maa derfor Nedsettelsen snarest forudsettes at ville medfore 
en Nedgang i Inditegten, og det maa saaledes fra alle 
Sider betragtet siges at vere hojst tvivisomt, om Staten 
vil kunne paaregne et Udbytte af Jernbanerne, der kan 
dekke den aarlige Forrentning, som den paatager sig 
ved Kjabet. 

Saa meget ter altsaa efter alt det Anforte anses for 
givet, at det ikke er nogen Finansoperation, Staten til- 
sigter, naar den har tilbudt at kjobe de sjellandske Baner. 
De foranferte Omstendigheder staa utvivisomt vor Finaus- 
bestyrelse saa klart for Oje, at den maa vere fuldstendig 
paa det Rene med, at det maa anses for at vere et efter 
Omstendighederne meget heldigt Resultat, om Staten kan 
slippe fra denne Transaktion uden finansielt Tab. Det 
er altsaa ikke nogen finansiel Interesse, som Staten har 
i denne Sags Gjennemforelse. Hvilken Interesse har den 
da heri? 

Forst og fremmest ligger det da ner at tenke paa 
den betydelige Interesse, som det har for Staten at til- 
vejebringe Enhed og Sammenheng i vort indre Kommu- 
nikationsvesen. De sjellandske Baner ere ikke blot efter 
deres Udstrekning et meget vesenligt Led i vort Jern- 
banenet, men de ere det i endnu langt hojere Grad efter 
deres Beliggenhed, idet det er ved dem, at Hovedstaden 














326 


er forbunden med det evrige Land. En fuldt tilfreds- 
stillende Postbesorgelse kan kun tilvejebringes, naar samt- 
lige vore Jernbaner drives efter en felles Plan og i nojeste 
Forbindelse med hinanden. Men saa lenge de sjezllandske 
Baner ere i et privat Selskabs Hender, er Staten ikke 
saaledes Herre over deres Drift, at den kan foreskrive 
den felles Driftsplan, som efter Omstendighederne skjonnes 
at vere den bedste for Staten i dens Helhed; den maa 
lempe sig efter, hvad der formenes at stemme med det 
private Selskabs Interesser, og den maa efter Omstendig- 
hederne, naar Gjennemforelsen af en saadan Plan synes 
serlig magtpaaliggende, men kun kan naaes ved Offre, 
finde sig i, at det bliver den, der bringer Offrene, selv 
om de Fordele, der opnaas ved disse, ogsaa kommer 
Medkontrahenten til Gode. Det kan maaske ikke just 
paavises, at dette har veret Tilfeldet ved Gjennemforelsen 
af den nugjeldende Driftsplan; men en Kjendsgjerning 
er det dog, at det sjellandske Selskab til Dato har vidst 
at holde sig fri for de besverlige og kostbare Nattog, 
der udelukkende ere faldne paa Statsbanernes Konto. 
Det kan ogsaa vere, at Ordningen i @jeblikket er ret 
tilfredsstillende, taget i sin Helhed, og at der i alt Fald 
ikke er nogen bestemt Forandring, som i den her om- 
handlede Retning netop nu enskes gjennemfort; men det 
er i ethvert Tilfelde klart, at Forholdene meget let selv 
i en nermere Fremtid kunne stille sig saaledes, at For- 
andringer blive enskelige, og det vil i saa Fald kunne 
vere af ikke ringe Interesse for Staten at have ubetinget 
Myndighed til at anordne saadanne. Hensynet til Post- 
forbindelsen med de sydlige Mer, der nu lader endel til- 
bage at onske, idet man t. Ex. kun 1 Gang om Dagen 
har gjennemgaaende Forbindelse med Lolland, kan 













fin 
na 
vil 

en 

Gje 
bar 
sig 
kve 
det 
fer 
ma 
boe 













327 




























saaledes gjore det onskeligt, at Togene paa Sydbanen 
dels forlegges til andre Tider, dels faa en storre Hastig- 
hed. Ligeledes vil Onsket om at bevare den svenske 
Transit og altsaa tilvejebringe en bedre Forbindelse imel- 
lem Skaane og Fyn-Jylland kunne gjore Forandringer 
hensigtsmessige, som det dog maaske ikke just er i det 
sjellandske Selskabs Interesse at iverksette. Det er i 
det Hele et i og for sig saa naturligt Onske for Staten 
at have fuld Raadighed over alle Hovedbanerne, der ogsaa 
i militer Henseende kunne faa en ikke ringe Betydning, 
at det er let forklarligt, om den er endog tilbojelig til at 
bringe finansielle Offre for at opnaa en saadan Raadighed. 

Det Formaal, som Staten setter sig med Erhvervel- 
sen af de sjellandske Jernbaner, er altsaa ikke det, at 
kunne fortjene Penge, men det, at gjare Kommunikations- 
vesenet fuldkomnere og lade de enkelte Kommunikations- 
midler i hejere Grad opfylde deres Bestemmelse: at komme 
Samfundet til Gode i saa stort et Omfang, som deres 
Natur tilsteder. At dette Formaals Opnaaelse vil kreve 
finansielle Offre, er alt paavist, idet der er peget paa de 
naturlige Konsekvenser, som Banernes Overgang til Staten 
vil medfere. Men Formaal og Offre staa da ogsaa her i 
en nedvendig Forbindelse med hinanden; thi medforer 
Gjennemforelsen af en ensartet Tarif for samtlige Jern- 
baner her i Landet et finansielt Offer, saa maa det ogsaa 
siges, at det, der opnaaes, ikke bliver en Fordel og Be- 
kvemmelighed for Beboerne i en enkelt Landsdel, men at 
det tillige nejere beset maa erkjendes at vere en Ret- 
ferdighedsfordring, — altsaa en Fordring, hvis Opfyldelse 
maa vere Staten som saadan magtpaaliggende —, at Be- 
boerne af de enkelte Landsdele behandles ligeligt og efter 
de samme Principer. Men dette har hidtil ikke veret Til- 














328 





feldet for Jernbanevesenets Vedkommende. Beboerne 
Ost for Store Belt have — og det maa efter det fordn 
Anferte erindres , at det serlig er i den lokale, mindre i 
den gjennemgaaende Trafik, at Forskjellen gjer sig gjeld- 
ende — hidtil maattet betale deres Transport baade af 
Personer og Gods dyrere end Fynboere og Jyder, og det 
samtidig med, at de have maattet belale meget betydelige 
Summer for at skaffe disse Jernbaner, medens Fynboere 
og Jyder ikke have betalt en Ore for Anleget af de sjel- 
landske Jernbaner. Det er derfor et ligefrem Retferdig- 
hedskrav, at denne Forskjel omsider horer op, og da det 
neppe vil ske, saa lenge Banerne ere i et privat Selskabs 
Hender, maa allerede dette Hensyn vere i en vesenlig 
Grad bestemmende for Regeringen. 

Men ogsaa i andre Retninger har det sjellandske 
Selskabs Ejendomsret til Banerne tynget paa Beboerne 
Ost for Store Belt og medfort en Ulighed i Behandlingen, 
som ikke i Lengden kan opretholdes. Medens Staten i 
Jyliand og Fyn har tilskudt Millioner til mere eller mindre 
lokale Baner, Baner af anden Rang, som aldeles ikke 
kunde komme i Stand uden saadan Statsunderstettelse, 
har man haft Exempel paa, at Staten har maattet negte 
Anleget af en Jernbane paa Sjelland, hvortil der ikke 
krevedes det mindste Bidrag af Staten, blot fordi dette 
Anleg formentes at komme i Strid med den Selskabet 
tilstaaede Eneret. Eneretten, som selvfelgelig har veret 
nedvendig for at forskaffe de Dele af Sjelland Jernbane, 
der umiddelbart betjenes af disse, er saaledes bleven en 
Hindring for andre Egne i at faa det samme Gode, uagtet 
de efter Sagens Natur maa have Krav paa at opnaa det, 
naar de selv ville betale, hvad det koster. Ogsaa dette 
Forholds rette og ligelige Ordning vil bedre lade sig 













~~ 








rne 
ran 
re i 
ld- 
af 
det 
lige 
ere 
el- 
lig- 
det 
abs 


lig 


ske 
rne 


vas | 
dre 
ske 
se, 
ote 
‘ke 
tte 
bet 
ret 
ne, 
en 


et, 
tte 













329 



































gjennemfore, naar Banerne ere i Statens Haand. Nogen 
meget vesenlig Rolle spiller dette Hensyn ganske vist 
ikke; thi det er neppe ret mange Jernbaner, som der vil 
kunne blive Tale om at anlegge uden Statsunderstottelse ; 
men i en maaske allerede nermere Fremtid, i alt Fald i 
Lobet af 20 Aar, ville Forholdene dog maaske kunne ud- 
vikle sig saaledes, at Spergsmaalet faar mere praktisk 
Betydning. Hvo vilde for 20 Aar siden have troet, at 
Anleg som den sydfynske, den gostsjellandske og den 
lolland-falsterske Bane kunde vere komne i Stand paa 
saadanne Vilkaar, som dog sket er? 

De her fremhevede Hensyn ere efter Forholdets Natur 
stillede i Spidsen; men det er dog ingenlunde dem, der 
vesenligst motiverede den foreslaaede Transaktion. Det 
Hovedhensyn, som utvivisomt er det fremherskende, er 
Hensynet til de i flere Retninger hojst uheldige Tilstande, 
som kunne forudses at ville indtrede, saafremt det sjel- 
landske Selskab forbliver i Besiddelse af Banerne 20 Aar 
endnu. Thi derom kan der ikke herske Tvivl, at Sel- 
skabets Interesser ere Et, Befolkningens, ja hele Landets 
Interesser noget helt Andet. Netop jo mere det tor be- 
tragtes som givet, at Selskabets Ejendomsret uigjen- 
kaldeligt vil ophere med Aar 1900, — og der vil sikkert 
ikke paa nogen Maade kunne blive Tale om at forlenge 
dets Tilvezrelse yderligere, og dermed det ubillige og 
uretferdige System, hvorunder Sjxllenderne saa lenge 
have lidt —, vil det vere dets ojensynlige Interesse at 
holde Alt saa vidt muligt uforandret i den Stand, som 
det er nu. Det lader sig med temmelig Bestemthed sige, 
at ethvert nyt Anleg, som der nu kan peges paa som 
onskeligt, vil bidrage til forelebig at formindske Aktio- 


nerernes Udbytte. Ingen ny Bane paa Sjzlland vil i de 











330 


ferste Aar kunne forrente sin Anlegskapital med 6 pCt., 
ja sikkert ikke engang med 4'/2 pCt., i hvilket Tilfelde 
den dog kunde anlegges ved Hjelp af Prioritetsobliga- 
tioner uden direkte Udgift for Selskabet. | Og neppe nok 
vil der kunne paavises nogen ny Bane, som giver Udsigt 
til, at den inden Aar 1900 vil naa til en Gjennemsnits- 
indtegt af 6 pCt. Selskabet har saaledes en ligesaa na- 
turlig som afgjort Interesse i at holde sig fri for alle 
yderligere Anleg i Resten af sin Levetid. Men dette 
stemmer saa lidt med Befolkningens, ja med hele Stats- 
livets Interesse, som vel muligt. En Standsning af Kom- 
munikationsmidlernes yderligere Udvikling i hele 20 Aar 
er saa godt som utenkelig, saa meget mere, som det er 
klart, at man ikke kunde gjennemfere dette Princip for 
den ene Landsdel, uden at man tillige maatte gjennem- 
fere det for de andre. Men til en saadan Stilstand i 
20 Aar kunde Staten ikke fordomme sig selv. Resultatet 
vilde da let blive dette, at Staten — saaledes som det 
allerede kun altfor ofte er sket — blev nedsaget til ved 
kostbare Indremmelser at kjobe Selskabet til at paatage 
sig saadanne Anleg, som maatte siges at vere uund- 
gaaelig nedvendige, og til at paatage sig al Risikoen for 
Tab, medens Chancerne for Fordel bleve paa Selskabets 
Side. Dette vil blive endnu klarere, naar man nermere 
overvejer, hvilke Anleg der endnu trenges til for at fuld- 
kommengjoere vort hele Jernbanenet. 

Medens dette nemlig nu har naaet til en vis Fuld- 
stendighed for Hovedbanernes Vedkommende indenfor 
hver enkelt Landsdel, lader Sammenknytningen af disse 
indbyrdes og Forbindelsen med Nabolandet meget tilbage 
at enske. Det staar endnu tilbage at tilvejebringe en 
gjennemgaaende Jernbaneforbindelse imellem Sjelland 









St 








ge 
d= 
for 








331 


og de omgivende Yer og atter imellem Sjelland og Skaane, 
for saa vidt angaar Godsforsendelser. Denne Forbindelse, 
hvorved Ulemperne ved Landets Splittelse i usammen- 
hengende Dele skulde bringes til at ophere og de enkelte 
Landsdele komme i Fastlandsforbindelse med hinanden, 
har man merkelig nok opsat til allersidst, og der er 
endnu ikke gjort det mindste Skridt til at bringe Sjelland 
ud af denne isolerede Stilling. Det er i hojeste Grad 
karakteristisk, at det Folkethingsudvalg, der for 14 Aar 
siden nedsattes angaaende et Forslag til Lov om Tilveje- 
bringelsen af en Dampfergeforbindelse imellem Fredericia 
og Strib, indstillede dette Lovforslag til Forkastelse, fordi 
det «vilde vere saa godt som uden Nytte at anbringe 
Dampfergefart over Lillebelt, naar den ikke snart efter 
ogsaa bringes tilveje over Store Belt», og at der desuagtet 
nu snart i 8 Aar har veret Dampferge i Gang over Lille- 
belt, uden at der er gjort mindste Skridt til at faa en 
Dampfergeforbindelse i Stand over Store Belt. Og det 
er neppe for meget sagt, at det sjellandske Selskabs 
fortsatte Existens vil vere en vesenlig Hindring for dette 
vigtige Samferdselsmiddels snarlige Tilstedekomst , og at 
derimod de sjellandske Baners Overgang til Staten vil 
bidrage vesenligt til at fjerne en Hoved- Vanskelighed, 
nemlig det yderst vanskelige Spergsmaal, efter hvilket 
Forhold de to Parter, der rekke hinanden Haand over 
Store Belt, skulle dele Anlegsomkostningerne ved en 
Dampfergeforbindelse imellem sig. Thi at dette vil vere 
et Anleg, hvor der ikke vil vere Tale om direkte For- 
rentning af Omkostningerne, er sikkert nok, og en noje 
Udregning af den Fordel, som hver af de to Parter vil 
have af at staa i umiddelbar Forbindelse med hinanden, 
saa at Omladninger kunne undgaas, lader sig neppe 












332 


heller foretage. Endnou vanskeligere vil det formentlig 
blive at ordne Forholdet med Hensyn til Anleget af en 
Dampferge over Oresund; thi om end Staten paa for- 
skjellig Maade har Interesse af, at et saadant Anleg 
kommer i Stand, har det dog ingen — eller kun en 
meget fjern — umiddelbar finansiel Interesse heri, og 
dersom den ikke vil staa aldeles magteslos med Hensyn 
til denne Sags Ordning, vil den, saafremt den overhovedet 
vil se den komme i Stand, vistnok blive nedsaget til at 
paatage sig en vesenlig Andel iByrden, uagtet Fordelene 
ved Anleget ikke komme den til Gode. Og det Samme 
gjelder i forsterket Grad om det ganske vist forholdsvis 
mindre betydelige Anleg, der beheves for at knytte Lol- 
land-Falster til Sjelland paa en for begge Landsdele til- 
fredsstillende Maade. Intet af de her nevnte Anleg tor 
ventes at ville komme i Stand ved det sjellandske Sel- 
skabs frie Initiativ, og Staten kan dog ikke godt se paa, 
at der gaar 20 Aar hen, inden noget af disse for hele 
den indre Forbindelse imellem Landsdelene og med 
Sverige saa vigtige Anleg kommer i Stand. 

Det er derfor formentlig i den Erkjendelse, at der i 
den nermeste Fremtid maa tages fat paa disse vigtige 
Opgaver, — hvortil endnu kan fojes Udvidelsen af Kjoben- 
havns Banegaard, medens de dertil fornodne Grunde endnu 
ere at faa —, og at det paa den anden Side ikke med 
Billighed kan fordres af et privat Aktieselskab, at det 
skal bringe betydelige Offre for det almene Vels Skyld, 
at Staten nu har gjort Aktionererne. det Tilbud, at ville 
fri dem for alle yderligere Forpligtelser, som de efter 
deres privilegerede Stilling dog ikke helt ville kunne 
unddrage sig, og sikkre dem en aarlig Renteindtegt af 
6 pCt. indtil Aarhundredets Slutning. Denne Betydning af 












Re, 
ne 
da 
der 
til 
det 
Kor 
kje 
son 
For 
ubil 
Hen 
Offe 
tyde 
sten 
tilsi 
Udb 
6 pt 
udsi 
men 
Mag 
vil ¢ 
tage 
over 
slipg 
Fory 
for 
Veg 
derfe 
end 










itlig 
en 
for- 
leg 
en 
0g 
syn 
edet 
il at 
lene 
nme 
isvis 
Lol- 
til- 
+ tor 
Sel- 
paa, 
hele 
med 


ler i 
zlige 
ben- 
ndnu 
med 

det 
kyld, 
ville 
efter 
unne 
ot af 


ig af 











333 


Regeringens Tilbud vil utvivisomt staa klar for Aktio- 
nererne ved den forestaaende Afstemning; men det er 
da at haabe, at ogsaa den anden Side af Sagen staar 
dem klar: Naar Regeringen her har anvist dem en Vej 
til at forlige deres private Interesser som Aktionerer med 
det Almenes Krav paa en tidssvarende Udvikling af vore 
Kommunikationsmidler, og de ikke ville benytte den, til- 
kjendegive de derved, at de underkaste sig de Fordringer, 
som i sidstnevnte Henseende maa stilles. Nerverénde 
Forf. har altid bestemt gjort gjeldende, at det vilde vere 
ubilligt at forlange, at Aktionererne skulde tilsidesette 
Hensynet til deres private Interesser og af Hensyn til det 
Offenlige paatage sig Forpligtelser, der ville gjore et be- 
tydeligt Skaar i deres Udbytte. Men det maa ligesaa be- 
stemt hevdes, at det aldrig kan have veret Meningen at 
tilsikkre Aktionererne mere end et passende og rimeligt 
Udbytte af deres Kapital; som et saadant maa vistnok 
6 pCt. betragtes, og Aktionererne ville derfor altid vere 
udsatte for, at Fordringerne om Jadrommelser i det Al- 
menes Interesse gjere sig gjeldende med uimodstaaelig 
Magt, saasnart Udbyttet stiger over 6 pCt. Men navnlig 
vil det vere klart, at Aktionerernes Krav paa Hensyn- 
tagen fra Regeringens og den lovgivende Magts Side bliver 
overmaade svagt, naar der er anvist dem en Udvej til at 
slippe fra alle af Forholdets Natur folgende yderiigere 
Forpligtelser blot imod at offre den hejst usikkre Chance - 
for i nogle Aar at faa mere end 6 pCt., og at deres 
Vegring ved at gaa ind paa det nu foreliggende Tilbud 
derfor meget let kan paafore dem Forpligtelser, som mere 
end opveje denne tvivisomme Udsigt til en mulig Fordel. 








Nationalekonomisk Tidsskrift. XIV. 





334 


Den engelske Handels nuverende Standpunkt, *) 


(Sluttet.) 


Uneer vigende Priser medfere Handelsforetagender i 
Regelen Tab, thi et billigt Indkjob den ene Uge er blevet 
dyrt den neste. Til hvilkensomhelst Pris en Kjobmand 
end indkjeber en Vare, kan han blive undersolgt i Lebet 
af et Par Dage eller i alt Fald for han bliver af med sine 
Varer. Under saadanne Omstendigheder indskrenker han 
sig og gjor ferre Bestillinger hos Fabrikanten. Denne 
ser stadig sit Lager tiltage til Trods for de vigende Priser, 
til hvilke han gaar ind paa at selge, og da han ikke kan 
udrede Lenninger og opfylde sine Forpligtelser uden at 
selge, nedes han til uanset Tabet at sege Kjobere til 
stedse lavere Priser. Han nodes derfor til at nedsette 
Arbejdslonnen. Efter lengere eller kortere Modstand 
finder Arbejderen sig i det Uundgaaelige, og da han saa- 
ledes har ferre Penge at raade over overfor Detaillisterne, 
kommer nu Turen og de daarlige Tider til dem. Og 
efterhaanden som denne Proces skrider frem, gjor hvert 
Skridt nedad Tingene verre. Verdiforringelsen strekker 
sig til al Slags Ejendom. Det er ikke Varer alene, som 
blive billigere, men Fabriker, Miner, Maskiner, Obliga- 
tioner, Aktier, Huse, Jord, Alt rives med i Faldet. 


*) Efter Augustus Mongredien. 





Bal 
Ha 
gje 
Del 
Ma 
mir 
fork 
han 
frer 
som 
om 

Fale 


enk 
at 1 
und 
stro 
saad 
som 
end! 


de s 
tegn 
Mide 
Sted 
i de 


ved | 


ment 
af, 


t.*) 


ler i 
levet 
mand 
sobet 
sine 
r han 
enne 
riser, 
e kan 
en at 
re til 
sette 
stand 
saa- 
erne, 

Og 
hvert 
ekker 
som 
liga- 
aldet. 





Bankerne, som hidtil villig have gjort Forskud paa 
Handelssikkerheder, blive nu engstelige og sege at fri- 
gjere sig ved at inddrage deres Forskud helt eller delvis. 
Dette falder tungt paa Kjobmanden. Thi paa det vigende 
Marked bringer ethvert Indkjeb Tab, hans Lager er blevet 
mindre verd, hans Debitorer, der lide under samme Tryk, 
forhale deres Betalinger, den Kredit, som fer stettede 
ham, svigter ham nu, og til Trods for Alt maa han 
fremad, hvis han ikke vil se sin Forretning standse. De, 
som have tilstrekkelig Kapital, kunne holde ud i Haab 
om bedre Tider, men Mange maa give tabt og den Enes 
Fald ferer den Andens med sig. 

Nogle Banker, som have indladt sig for dybt med 
enkelte sterre Huse, soge at holde disse oppe, for ikke 
at miste sit Udestaaende, men synke ofte sely sammen 
under saadanne Forseg, som istedetfor st afvende Kata- 
strofen blot gjore denne end mere odeleggende. Det er 
saadanne omfattende og uventede Bank -Fallissementer, 
som have bidraget deres til at gjere det almindelige Tryk 
endnu foleligere. 

Saaledes ere de vigtigste Trek, som have betegnet 
de sidste Aars ekonomiske Historie og de samme Kjende- 
tegn have stedse ledsaget ethvert varigt Prisfald. Det er 
Middelstanden, som har maattet tage mod det varste 
Sted, thi Arbejderne have som vi have set haft en Stette 
i de lavere Priser paa alle Fornedenheder, medens Alle, 
som have faste Indkomster, ligefrem have staaet sig vel 
ved det almindelige Prisfald. 

Vi slutte heraf, at medens de sidste Aars Fallisse- 
menter i Bank- og Handelsverdenen have veret Virkningen 


af, ikke Aarsagen til Prisfaldet, saa have de paa den 
22" 








336 


anden Side foreget den Ruin, hvorfra de havde deres 
Udspring. 

Paa Grund af denne Prisforholdenes Indflydelse paa 
Omsetningens Tilstand bliver det af yderste Vigtighed 
at komme til Kundskab om 1) til hvilket Punkt nedad vi 
nu ere komne; 2) hvorvidt Priserne nu ere komne under 
det Punkt, fra hvilket de gik opad i 1872, og 3) naar vi 
ter haabe at have naaet et Vendepunkt. 

De tvende ferste Sporgsmaal lade sig uden Vanske- 
lighed besvare. 

Ved den samme Fremgangsmaade, som vi have an- 
vendt med Hensyn til foregaaende tabellariske Oversigter, 
men hvis Detailler her vilde optage for megen Plads, ere 
vi komne til nedenstaaende Forholdstal, som representere 
Gjennemsnitspriserne paa Hovedartiklerne i den engelske 
Udfersel i de 8 Aar, vi have valgt med 1861 som Ud- 
gangspunkt. Sette vi Gjennemsnitsprisen for Udforselen 
i hint Aar til 1000, faa vi: 


Gjennemsnitspris for Udferselen 1857 ...... 1087 
siete - ~ (eee 1000 

Ee - _ fGo0). «os 1593 

Pate - + 1NGF *. § 2 te 1305 

ae ~ — 1870 1283 

ae ~ _ | a eee 1396 

isd . ~ POV gs soe 1023 

— - ~ ISTE . .cosmes 923 


Heraf fremgaar: 

1. At Gjennemsnitsprisen var hejere i 1865 end i 
1872, hvad der navnlig skriver sig fra de heje Priser 
paa Bomuldsvarer som -Felge af det knappe og dyre 
amerikanske Raastof. 

2. At Priserne i 1878 sank dybere end i noget af 
de ovrige Aar og 8°%o under Gjennemsnittet af 1861, 
som var et yderst slet Aar for Handelsverdenen. 












tro 
for 
val 


de 
ide 
at 

sni 


hoje 
paa 


naa 
end 


Man 
og . 
vi i 

sami 


i 18 


39?/; 








eres 


paa 
shed 
d vi 
nder 
r vi 


ske- 


an- 
ler, 
ere 
tere 
Iske 


elen 


di 
iser 
lyre 


t af 
61, 








337 


Ved en lignende-Methode anvendt paa Indforselen 
tro vi at have udfundet Gjennemsnitsprisen for Ind- 
ferselen i vedkommende Aarrekke. De Artikler, vi have 
valgt til Basis for Beregningen, ere 21 i Tallet ud af de 
c. 100, som omhandles i Board of Trades Lister, men da 
de i enhver Henseende ere de vigtigste og vesenligste, 
idet de udgjore */s af hele Indforselen, tor det antages, 
at Resten felger samme Lov. Sette vi altsaa Gjennem- 
snitsprisen for Indferselen til 1000, faa vi: 


BOT, SRO 0 akis bse, olin seta pt ly ae? hab b ad 1000 
STE MEEE Meehan Sete Ge ae See ned 935 
SOMO els! LIER eS fe a 887 
CHAO Mi iecar sini RRA suetole wel 871 
con | Oe Ne tara bie 745 
ae wai EUSA AL A Lr Ss Lg | 678 


Med andre Ord: 

1. Medens Udferselen i Gjennemsnit har givet 
hojere Priser end Tilfeldet var i 1861, have Priserne 
paa Indferselen siden da stadigt veret nedadgaaende. 

2. Medens de Artikler, vi selge, paa 8°/o ner have 
naaet Priserne i 1861, er hvad vi kjebe 35°/o billigere 
end i hint Aar. 

3. Hvad vi selge bestaar vesenlig af Fabrik- og 
Manufakturvarer; hvad vi kjebe vesenlig af Raastoffer 
og Agerdyrkningsprodukter. 

4. For den samme udferte Varemengde, for hvilken 
vi i 1861 fik 1000 £, fik vi i 1872 1396 £. For den 
samme indferte Varemengde, for hvilken vi betalte 1000 £ 
i 1861, betalte vi kun 871 £ i 1872. 

5. Priserne paa vor Udfersel, som i 1872 vare stegne 
39°/s °/o i Sammenligning med 1861, dalede i 1878 7°/s °/o 
under Priserne i 1861. Dette svarer atter til en Ned- 
















338 


gang af 47'/3 °o i Sammenligning med 1861 og af 34 /o 
imod Priserne i 1872, Paa den anden Side falde Priserne 
paa Indferselen, som i 1872 vare dalede 13°%o under 
Standpunktet i 1861, i 1878 yderligere 32°/o under 
dette, hvilket svarer til en Nedgang af 22 °/o af de dalede 
Priser i 1872. Med andre Ord: Nedgangen paa Udfer- 
selen af 34°/o mellem 1872 og 1878 gik ud fra hoje Priser, 
Nedgangen paa Indferselen i samme Periode var en Fort- 
settelse af tidligere Nedgang. 

I nedenstaaende Tabel have vi paa samme Maade 
taget Gjennemsnittet af Prisforholdstallet af Ud- og Ind- 
forsel med tilberligt Hensyn til hver enkelt Artikels 
relative Betydning med Hensyn til Kvantilet. Den viser 
saaledes de relative Gjennemsnitspriser paa den hele 
Varemengde, hvoraf Ind- og Udfersel bestaar, og da 
vor Omsetning indbefatter saa godt som enhver Artikel 
af nogen Betydning, som fremkommer paa Verdens- 
markedet, ter Tabellen siges tilnermelsesvis at vise den 
relative Gjennemsnitspris paa enhver Artikel paa Verdens- 
markedet. Naar vi altsaa-satte Gjennemsnitsprisen paa 
alle Varer, Indfersel som Udforsel, i 1861 til 1000, 
faa vi: 


PTR. oie ss. 2% apenas o 2L¥ o 1102 
= NGTO cc ete et te 68 8s 1064 

| a ee ae Bi 1118 

= PRR AB 6: 0-.0:/0 1050 +: 6: wins dpi 858 

ihe: |) | TOS arene eee eee eee vers 7176 


Vi slutte heraf, at Gjennemsnitspriserne siden 1861 
efter nogle Aars Stigen atter ere dalede og nu staa 
221/2 °/o under Gjennemsnitsprisen i hint Aar og 30'/2 %/o 
under det haje Stade, den havde naaet i 1872. 

Hvis en Reaktion mod de heje Priser i 1872—1873 
havde veret eneste Aarsag til det nuverende Tryk, maatte 









vi 0 
have 
andi 
Roll 
stad 
Den 
kald 
Ned 


saa 


’ Pun 


at I 
fren 


lig 

alm 
trag 
Om: 
vore 
i B: 
sku 
Tilb 
Stik 
«Ha 


virk 








34% 
serne 
inder 
nder 
ilede 
Ifer- 
iser, 
‘ort- 


1ade 
ind- 
kels 
iser 
hele 

da 
ikel 
ns~ 
den 
ns- 
paa 
00, 








339 


vi nu have mere end naaet et Vendepunkt, idet Priserne 
have naaet langt under Udgangspunktet. Men der gives 
andre medvirkende Faktorer. Vi have allerede omtalt den 
Rolle, som den aftagende Guldproduktion spiller overfor den 
stadig stigende Varemengde, som Guldet skal representere. 
Den samlede Virkning af disse tvende Drivfjedre har frem- 
kaldt og vil vedblive at fremkalde en sterre eller mindre 
Nedgang i Varernes Pengeverdi. 

Men hvilkensomhelst Kombination af Faktorer det 
saa skyldes, have vi set, at Priserne ere dalede ud over det 


’ Punkt, som et Tilbageslag alene vilde have bevirke, samt 


at Nedgangen siden 1861 har veret betydelig sterre paa 
fremmede Artikler end paa vore egne Produkter. 


At vor Indfersel langt overstiger vor Udfersel, navn- 
lig i de senere Aar, er et Faktum, som iar tiltrukket sig 
almindelig Opmerksomhed. Man ‘er tilbojelig til at be- 
tragte dette Forhold som et Onde, der betyder aftagende 
Omsetning og Formindskelse af vor Rigdom: det er ikke 
vore Produkter, siger man, som de Fremmede eftertragte 
i Bytte for deres ‘Varer, det er vore Penge, og Over- 
skudet af vor Indfersel er derfor en Maalestok for vor 
Tilbagegang. At denne Betragtningsmaade ikke holder 
Stik og ikke er Andet end en Levning af den gamle 
«Handelsbalance» er ikke vanskeligt at paavise. 

Vi paastaa: 

Hint Overskud af vor Indforsel over vor Udforsel be- 
virker ikke, at Guldet forlader os. Det er et Tegn ikke 
paa vor Tilbagegang, men paa vor Rigdom. 













340 


Alle heldigt stillede Nationer indfere mere end de 
udfere og vice versa. Lad os forst undersege, hvilke de 
relative Verdier af vor Ind- og Udfersel have veret i de 
sidste Aar. Det vil da ses, at de langtfra have diver- 
geret saa meget som det skulde synes ved et overfladisk 
Blik paa Board of Trades Aarsberetninger. Hvad Ind- 
ferselen angaar, maa, som tidligere antydet, forst fra- 
drages 11 pCt. af den officielle Verdi for at komme til 
Kundskab om det virkelige Belob, som den fremmede 
Selger modtager af os*). Hvad Udferselen angaar af- 
skibes de °*/s i britiske Skibe. Den samlede Leste- 
dregtighed, som i 1878 udklareredes fra britiske Havne 
til fremmede Lande, var 17 544000 Tons. Heraf falder 
12 050000 paa britiske Skibe og 5 494 000 paa fremmede, 
og i samme Forhold staar den i London tegnede Assu- 
rance. °/s af de 11 pCt. i Fragt og andre Omkostninger, 
som den fremmede Kjober af vore Produkter maa udrede, 
tilfalde derfor britiske Rhedere og Assuranderer og maa 
legges til den officielle Verdi for at komme til det virke- 
lige Belob, som den Fremmede betaler. 

Hertil have vi taget Hensyn i nedenstaaende Tabel, 
som derfor viser den virkelige Forskjel mellem de Sum- 
mer, vi have betalt for vor Indfersel og modtaget for vor 
Udfersel i de sidste 18 Aar. (Summerne ere angivne i 
Millioner £.) 


*) Vi have ikke overset, at kun de */s af vor Indforsel foregaar i 
britiske Skibe og at felgelig '/; af de 11 pCt. tilfalder fremmede 
Rhedere, men dette Forhold opvejes rigelig af de store Beleb, 
som remitteres til England gjennem vor Fragtfart mellem frem- 

mede Havne. 































m=ODONDHOMD = 
-_ 


= oD 
R NN 





1S€ 
yee 
bet 
628 
ose 
OIE 
S63 
OLZ 
£93 
£96 
5 


SYS 
102 


F 





*19810)p) 
je pnysisag 


*[as1ejpuy 
je pnysioaQ 








“19819;P) 
-onen 





“[28103Pf) 





*[as1e)puy | 
-070N 


030 43e1y 1 
49d 1 
BIJ19H 





*[as1ejpuy 
-o7NIg 




















342 





Det fremgaar heraf, at vi med Undtagelse af 1871, 72 og 
73 i mange Aar regelmessig have indfort mere end vi 
have udfert, og at-Overskudet af Indferselen i den hele 
Rekke af 18 Aar har udgjort 322 Millioner £, hvoraf de 
231 Millioner falde alene paa 1875, 76, 77 og 78. 

Have vi nu betalt dette Overskud kontant helt eller 
delvis? 

Ifelge Board of Trades Beretninger stiller Forholdet 
mellem Ind- og Udfersel af edle Metaller sig saaledes i 
de paagjeldende 18 Aar: 























































! 

| 
Aar. | Udfersel. Indforsel. 

| | 

| 1000£ | 1000£ 
1861 20 811 18 747 
1862 | 29326 | 31656 
1863 | 26544 =| 80081 
1864 | 28132 | 27728 
1865 | 15092 | 21462 
1866 | 22689 | 34287 
1867 14324 | 28821 
1868 20220 | 24853 
1869 | 16377 | 20501 
1870 | 18920 | 29456 
1871 33760 | 38140 
1872 30336 | 29608 
1873 28899 | 33599 
1874 22 584 30 379 
1875 27628 | 33265 
1876 29464 | 37054 
1877 | 39798 | 87163 
1878 26687 | 32421 

539 171 


co 
| 

Tallene tale. Disse 92 630000 £ give et Gjennem- 

snitsoverskud af 5 Millioner £ aarlig i hvert af de 18 Aar, 











hy 
0} 


inc 
int 
mi 
Gu 
fire 
Pe 
de: 
Aa 
fra 
for 


lyd 
Re 
gift 


Ka 
fra 
60 








, og 


dv 


i 


hele 
f de 


eller 


Idet 


es 


7m - 
ar, 


i 





343 


hvilket omtrent svarer til vort aarlige Behov til kunstneriske 
Ojemed, til Erstatning for Slid og til Cirkulationsmidler. 

Til samme Resultat komme vi fremdelvs ad anden 
Vej. I de fire Aar 1871—74 have vi udfort for 28 Mill. £ 
mere end vi indferte, i de fire Aar 1875—78 havde vi 
indfort for 231 Mill. £ mere end vi udferte. Hvis derfor 
internationale Mellemregninger afgjordes med Kontanter, 
maatte vi i de fire forste Aar have modtaget langt mere 
Guld fra Udlandet end sedvanlig og vice versa i de sidste 
fire Aar. Tabellen viser imidlertid, at vi i den forste 
Periode modtog 16 147000 £ mere end vi sendte og i 
den sidste 16326000 £, eller med andre Ord: i de fire 
Aar med den store Udforsel modtoge vi 180000 £ mindre 
fra Udlandet end i de tre Aar, hvor Overskudet af Ind- 
ferselen androg 231 Mill. £. 

At England fra Udlandet aarlig modtager betydelige 
Summer i Renter, Dividender etc. af Laan, Aktier osv., 
er Noget som hver Mand véd. MHvor stort dette Beleb 
er, anslaas forskjelligt, fra 30 til 70 Mill. £. Seyd har i 
1876 anslaaet Hovedstolen til 1100 Mill. £ og Renten til 
mellem 40 og 50 Millioner. Fawcett har fornylig anslaaet 
Rentebelebet fra Amerika og Indien alene til 30 Mill. £. 
Gjennem detaillerede Undersogelser ere vi komne til det 
Resultat, at det samlede Udbytte af fremmede Papirer 
lydende paa Sterling og fremmed Mont i Forbindelse med 
Remisserne fra Indien for Udleg for indiske Statsud- 
gifter udgjere 55 700 000 £. 

Fojes hertil aarlige Amortisationer, Udbyttet af brilisk 
Kapital i fremmede private Foretagender og Remisserne 
fra engelske Filialer i Udlandet, udkommer et Belob af 
60 Mill. £, som aarlig indgaar til det forenede Kongerige 
fra Udlandet. 












344 


Det er dette store Belob, der kommer England til- 
gode i Skikkelse af Produkter og saaledes fremkalder hint 
Plus i vor Indfersel, og det vilde have veret endnu sterre, 
naar forskjellige Stater ikke havde svigtet deres For- 
pligtelser. 

Vi have ydet store Laan i de sidste 50 Aar (dog 
langtfra i samme Udstrekning som nu), men et Blik paa 
Tabellen Pag. 341 viser at Overskudet af Indforselen til- 
trods for de her omhandlede Intrader kun var ringe fra 
1863 til 1874, og at det i Aarene 1871, 72 og 73 var 
Udferselen, som oversteg Indferselen. Aarsagen ligger 
lige for Haanden. Fra 1863—1870 satte vi stadig Penge 
i fremmede Laan etc., som for endel absorberede de 
Summer, vi skulde have inddraget i Rente etc. af tidligere 
Laan, saa at Overskudet af Indferselen ikkun kunde vere 
ringe. Men i Aarene 1871—73 foregede vi pludselig 
disse fremmede Laan efter en uhyre Maalestok. Britiske 
Fabrikanter, Mineejere, Rhedere osv. omsatte Kapital- 
isternes Penge, Handel og Vandel tog et uhyre Opsving, 
Arbejdslennen steg og Pulsen slog hurtigere i hele Orga- 
nismen. Paa denne Maade bleve ikke blot de Summer 
absorberede, som vi skulde have modtaget for tidligere 
Laan til Udlandet, men der udkrevedes langt sterre 
Sumnier, som afsendtes i Skikkelse af den overordenlig 
foregede Udforsel. Men da vor overskydende Kapital for 
en Tid tildels var udtemt, men navnlig fordi flere Stater 
erklerede sig ude af Stand til at opfylde deres Forpligt- 
elser mod os, standsede disse Laan pludselig i 1875. 
Disse Standsninger medferte store Tab og gjorde Kapital- 
isterne betenkelige. Felgerne viste sig hurtig. Hin Ind- 
tegt fra Udlandet af 60 Millioner aarlig, som ikke lenger 
neutraliseredes af nye Udtellinger til Udlandet, medforte 













aal 
fre 
de 
lev 
del 
Vl 








1 til- 
hint 
erre, 
For- 


(dog 
. paa 
1 til- 
2 fra 
} var 
igger 
enge 
e de 
igere 
vere 
selig 
itiske 
pital- 
ving, 
rga- 
nmer 
igere 
terre 
enlig 
1 for 
tater 
rligt- 
875. 
ital- 
Ind- 
nger 
ferte 








345 


nu en forholdsmessig Forogelse af Indferselen til en Verdi, 
der som tidligere paavist paa det allernermeste falder 


_ sammen med dette Belob, idet Tabellen Side 341 viser at 


Overskudet af Indforselen i Aarene 1875—78 udgijor 
231 Mill. £ eller 58 Mill. aarlig. 

Denne Standsning i fremmede Laanydelser har med- 
fort tvende Folger: 1) en betydelig Nedgang i Udforselen. 
Den britiske Kapitalist laaner ikke lenger sine Penge ud, 
den britiske Fabrikant og Mineejer faar ingen flere Be- 
stillinger for at omsattte saadanne Penge i Produkter, 
Arbejdslennen falder og Pulsen slaar svagere i hele Orga- 
nismen; 2) en stor Opsamling af Kapital, som forgjeves 
seger en sikker og fordelagtig Anvendelse. Vore store 
Indtegter fra Udlandet, som nu ikke lenger lide noget 
Afbrek ved nye Laan til Fremmede, holdes tilbage i Landet 
og forege daglig den store Pengemasse, som ligger 
unyttet hen. Rentefoden synker saa lavt som ingensinde, 
Fonds stiger opad mod pari og det antages, at de Sum- 
mer, som fortiden ere deponerede i de forskjellige Banker 
i Storbritannien, andrage henimod 600 Mill. £, et Belob, 
der langt overgaar Alt, hvortil vi tidligere have veret Vidne. 


Hvis den engelske Handelspolitik havde veret Hoved- 
aarsagen til den Stilstand iOmsetningen, som har veret 
fremherskende i England i de sidste 4 Aar, saa maatte 
de Lande, som vedkjende sig Beskyttelsessystemet, have 
levet under lykkeligere Kaar i samme Tidsrum. Men 
dette er langtfra at vere Tilfeldet, og Omsetningen i den 
evrige Verden lider fuldt saa meget som vort eget Land. 
Fra ethvert Land paa Kontinentet lyde hoje Klager over 













346 


Stagnation, og Beskyttelsens Skjold hviler saa tungt paa 
dem, at de fordre det leftet hajere op eller lengere ned, 
de vide ikke selvy hvad. Hvad angaar det mest beskyttede 
Land i Verden, de Forenede Stater i Amerika, saa ere de 
handlende og arbejdende Klassers Kaar slettere der end 
i Evropa, tiltrods for den forhaandenverende Overflod af 
frugtbart og billigt Land. I de to Aar 1872—73, altsaa 
paa det hejeste Punkt af Opsvinget hertillands, da Ar- 
bejdstilbudet var knapt og dyrt, udvandrede 466 000 Menne- 
sker fra Storbritannien til de Forenede Stater, medens 
Tallet paa Udvandrere i 1876—77 under den haarde Krise 
gik ned til henholdsvis 54000 og 45000, paa samme Tid 
som et lige saa stort Antal vendte tilbage til England fra 
Unionen. Man skulde troet, at den sterke Nedgang i 
Arbejdslonnen i 1876—77 vilde have veret en Opfordring 
for Arbejderne til at udvandre i en langt storre Maalestok 
end i 1872—73, da Arbejdslonnen var hej og Arbejde 
livlig efterspurgt, medens det Modsatte fandt Sted og Ud- 
vandringen standsede. Hvorledes kunde dette gaa til, 
hvis Beskyttelsen virkelig havde beskyttet Unionen og 
Frihandelen medfort Fordervelse i England? Sagen er 
den, at medens Velstanden gik tilbage iEngland, gik den 
i endnu hejere Grad tilbage i Amerika, og da de mest 
Interesserede, Arbejderne, hurtig bleve opmerksomme 
herpaa, foretrak de den lavere Len her fremfor Under- 
gang hist. 

Til Sammenligning mellem Frihandelens og Beskyt- 
telsens Virkninger i England og Amerika ville vi velge 
det Forhold, hvori de tvende Lande deltage i Fragtfarten 
paa Verdenshavene — en Pris, som det er verd at 
kempe for. Indtil 1849 var den britiske Handelsflaade 
«beskyttet» ved Navigationslovene, som gave indenlandske 





_ :paa 
ned, 
ttede 
e de 
end 
d af 
ltsaa 
Ar- 
une=- 
Jens 
rise 
Tid 
fra 
ng i 
ring 
stok 
ejde 


til, 

0g 
: er 
den 
lest 
ime 
ler- 


yt- 
Ige 
ten 

at 
ade 
ske 





347 


Kjebmend et Slags Monopol, men i hint Aar aabnede vi 
dristig vor Skibsfart for almindelig Konkurrence, og fra 
samme Stund blev vor Handelsflaade endnu mere frem- 
ragende end nogensinde; vi bleve Verdens Fragtfarere 
og vort Flag vajer i enhver Havn, hvor der overhovedet 
er Noget, som hedder Handel. 

Indtil 1860 konkurrerede den amerikanske Handels- 
flaade alvorlig med vor egen og deltog i stort Omfang i 
en overordenlig fordelagtig Fragtfart paa alle Have. Hen- 
ved 3/4 af alt Gods, som indfortes til eller udfertes fra 
amerikanske Havne, fertes i amerikanske Skibe og Unio- 
nens Flag saaes stadig Side om Side med vort eget. 
Borgerkrigen standsede for en Tid denne Konkurrence, 
men da Krigen var endt, var der Intet, som kunde af- 
holde amerikanske Rhedere fra atter at indtage deres 
gamle Rang mellem de sefarende Nationer, naar ikke én 
Omstendighed havde veret. Beskyttelsessystemet havde 
antaget overordenlige Dimensioner og fremtvang gjennem 
Toldsatserne dyre indenlandske Produkter i Stedet for de 
tidligere billige fremmede. Priserne steg til en saadan 
Hejde, at det bley umuligt for den amerikanske Rheder 
at bygge og udruste et Skib, hverken Sejl- eller Damp- 
skib, til en saadan Pris, at han kunde konkurrere med 
den britiske, som saaledes har beholdt Farten for sig 
sely, medens den amerikanske Koffardiflaade er ind- 
skrenket til indenlandsk Fart (som ganske vist legger 
Beslag paa en stor Lestedregtighed) i den Udstrekning, 
at Unionens egne Frembringelser afskibes i fremmede 
Skibe fra dens egne Havne. Af de 107 for det meste store 
Skibe, som ifelge sidste Namer af Dornbusch’s «Floating 
Grain Cargoes List» laa under Indladning for Hvede til 








348 


England i San Francisco og Portiand, vare 84 britiske, 
9 tyske, 2 franske og kun 12 amerikanske. 


Den Nedgang i Handel og Omsztning, hvis Aarsager 
vi her have segt at udfinde, er uden al Tvivl bleven for- 
eget ved Frygten for, at de politiske Forviklinger, serlig 
det orientalske Spergsmaal, skulde medfere Krig. De 
skadelige Folger af en Krig med Hensyn til Handel og 
Omsetning vise sig fer dens Begyndelse, som Felge af 
Uvisheden, og efter dens Opher, som Folge af Tilbage- 
slaget, thi selve Krigen tvinger Regeringerne til store 
Udgifter, som bevirke en foreget Virksomhed i mange 
Retninger. Efterspergselen efter Arbejde foreges og 
fremkalder et tilsvarende Opsving i Detaillisternes Virk- 
somhed. «Pengene cirkulere» livligt, og de handlende 
og industridrivende Klasser glede sig for en Tid ved et 
kunstigt Velvere. Men naar Krigen herer op, kommer 
Tilbageslaget, der i meget ligner det, som fulgte paa Op- 
svinget i 1872—73, og Stilstand og Mangel indtager 
Pladsen. Saaledes gik det efter Freden 1815, som fulgtes 
af en Krise, haardere og voldsommere end nogen. 
Hundrede Tusinder mistede deres Arbejde og nedsank i 
Ned og Elendighed, og Ildspaasettelse, Plyndring og 
«Bred eller Blod»-Oprer spredte Forferdelse over Landet 
i Aarene 1816 og 17. Ligeledes var Tilendebringelsen 
af Krigen med Rusland i 1856 fulgt af Paniken i 1857, 
som fremkaldte mangfoldige Fallissementer med Passiva 
til et samlet Belob af 45 Mill. £, indtil Regeringen maatte 
legge sig imellem ved at bemyndige Banken til en Note- 
emission udover det legale Forhold. 
Vi tro dog ikke, at politiske Bekymringer have ovet 









no} 
Ve! 
bri 
fra 
me 
sto 
sta 
en 

har 
har 


Hai 
La¢ 
flyc 
alm 
paa 
ikk 
eng 
Evr 
Lar 
mel 
hvo 
me! 
god 
fore 


er ¢ 


og | 









ike, 


ger 
for- 
rlig 

De 


af 
ge- 
ore 
nge 
0g 
irk- 
nde 
l et 
ner 
Ip- 
ger 
rtes 
en. 
Ik i 
0g 
det 
sen 
57, 
Siva 
atte 
te- 


vet 





349 


nogen serlig betydelig Indflydelse paa Omsetningens nu- 
verende Tilstand — sikkert mindre end de Tab, som 
britiske Laangivere have lidt ved Udeblivelsen af Renterne 
fra forskjellige Stater. Ikke blot var Rentebelobet tabt, 
men dette fremkaldte atter Frygt for, at ogsaa Hoved- 
stolen var iFare; thi baade offenlige og private Betalings- 
standsninger blive kun ide sjeldneste Tilfelde fulgte af 
en Gjenoptagelse af Betalingerne. Naar et Land forst 
har svekket sin Kredit ved at standse sine Betalinger, 
har det samtidig mistet en kraftig Spore til en punktlig 
Opfyldelse af sine Forpligtelser for Fremtiden, nemlig 
Haabet om i paakommende Tilfelde at kunne erholde nye 
| Laan. Disse Tab medferte en Formindskelse af vor 
flydende Kapital og bidroge saaledes i en vis Grad til den 
almindelige Nedgang. Heldigvis faldt de for sterste Delen 
paa Rigmend, hvem de kunde sette i Forlegenhed, men 
ikke odelegge, og ét Gode medferte de. De rystede de 
engelske Kapitalisters Tillid til fremmede Regeringers 
Evne og Vilje til at opfylde deres Forpligtelser, saa at 
Landets opsparede Kapital, som gjennemsnitlig anslaas til 
mellem 180 og 220 Mill. £ om Aaret, er forblevet i Landet, 
hvor den dog for QOjeblikket kun foreger de uhyre Sum- 
mer, som i hidtil ukjendt Udstrekning henligge saa- 
godtsom ledige og forgjeves soge nye Felter for en 
fordelagtig Anven‘else. 


) Den Slutning, vi uddrage af disse vore Betragtninger, 
er den, at -den nuverende Forbindelse mellem lave Priser 
og Overflod af Kapital berettiger til Forventningen om, 


at der inden lang Tid vil komme en Bevegelse henimod 
Nationalekonomisk Tidsskrift XIV. 23 





350 


hejere Priser. Fra samme Stund ville Forretningerne 
kunne drives med storre Fordel, Kapitalen vil fatte ny 
Tillid, Handelen tage ny Flugt og vi Alle indtrede i en 
ny Periode af heldigere Aar. Da ville vi Alle efter nogen 
Tids Forleb presse paa af al vor Magt indtil Priserne 
have naaet Hojdepunktet, og et nyt Tilbageslag hidforer 
en ny Periode af Nedgang, Tab og Odeleggelse i Lighed 
med den, som vi nu opleve, og som vi haabe og tro, 
om ikke lang Tid at have lagt tilbage. 








agerne 
tte ny 
» i en 
nogen 
‘iserne 
idforer 
Lighed 
g tro, 





























Danmarks Udenrigshandel i 1878, 


Danmarks Statistik. Statistisk Tabelverk, 4. Rekke, Litra D., Nr. 2. 
Vare-Indferselen og Udferselen etc. i 1878. Udgivet af det statistiske 
Bureau. Kjebenhavn, 1879. 


Ar det nys udkomne Tabelverk se vi, at Danmarke 
samlede Vareomsetning med Udlandet i 1878*) havde en 
Vegt af 3640 Mill. % — 9: henved 400 Mill. % mindre 
end det foregaaende Aar — og en Verdi af 343,6Mill. Kr., 
— 9: 46 Mill. Kr. mindre end i 1877, 66 Mill. Kr. mindre 
end i 1876, 57-Mill. Kr. mindre end i 1875, og nesten 
70 Mill. Kr. mindre end i 1874. 

Vi ville oplese den samlede Omsetning i Indforsel 
og Udfersel. 

Indforselen havde i 1878 en Vegt af 2621 Mill. % 
og en Verdi af 190,4 Mill. Kr. Paa begge Punkter er 
der Tilbagegang. Men at Tilbagegangen langt mere er 
en Verdi-Tilbagegang end en Kvantitets-Tilbagegang, vise 
felgende Tal: 


Indfersel i 1874...... 2611 Mill. @ 232,7 Mill. Kr. 
— i11875...... 2761 — - 2282 — - 
— i11876...... 3034 — - 2289 — - 
— 11877...... 38087 — - 2254 — - 
— 11878...... 2621 — - 1904 — - 


I 1874 havde saaledes en noget mindre Kvantitet en 
42 Mill. Kr. sterre Verdi. De anforte Tal ville give En 


*) Om Danmarks Udenrigshandel i 1877, se Nationalokon. Tidsskrift 
XII, S. 326 fg. , 
23* 


a 








352 


et sterkt Indtryk af, at Tilbagegangen i en overvejende 
Grad skyldes Varernes Prisfald. 

Dette Indtryk vil yderligere styrkes, naar vi betragte 
Udforselen. Vi se nemlig her en betydelig Nedgang i 
Verdien, samtidigt med at Kvantiteten tildels er stigende: 


Udforsel i 1874...... 966 Mill. & 179,9 Mill. Kr. 
— $1875 ...2.- 992 — - 1721 — - 
= "S GBI0 . + s..470. 6 1079 — - 180.7 — - 
ee RUMEN 5 basses 915 — - 1643 — - 
== PBIB ws So se 1019 — - 1532 — - 


De fremmede Varer, som vi gjenudferte, vejede omtr. 
180 Mill. %, — et Tal, der har holdt sig saa temmelig 
konstant i de sidste fem Aar; — men deres Verdi er 
bleven vesenlig forringet, idet den i 1878 knap var 
16 Mill. Kr., medens den i 1877 var 20'/2, og i 1874 
endog over 23 Mill. Kr. Atter de faldende Priser. 

I vor Udforsel indtager, som bekjendt, Landbrugs- 
produkterne, og da navnlig levende Kreaturer, Fedevarer 
samt Korn og Kornvarer den mest fremtredende Plads. 
Felgende Tal ville overbevise herom : 


Verdi af Verdi af 
Total-Udferselen. Landbrugs-Udforselen. 
| Sere 179,9 Mill. Kr. 134,7 Mill. Kr. 
Petes ks c's 1721 — - 1283 — - 
FRR ee 180.7 — - 187,8.4-;.4 
SD RS ie @ (is -- » 
LG | Ear 153,22 — - 1163 — - 


I disse Tal er Gjenudforselen af fremmede indferte Pro- 
dukter imidlertid indbefattet. Indferselen af fremmede 
Agerbrugsprodukter havde en Verdi af: 


BMWs cent 26,5 Mill. Kr. 
| RARE SAS 13— - 
, pee See oi. 
rt Gis fae 400 — - 


ee ee ee +. 342 — - 












all 


de 
Kt 


deo 


pr 


sal 
lig 


ne 
Ty: 


(hv 
nei 





jende 


ragte 
ang i 
nde : 


omtr. 
melig 
li er 
> War 
1874 


ugs- 
varer 
lads. 


Pro- 
nede 





353 


























I de to sidste Aar, og navnlig da i 1877, have vi 
altsaa indfert forholdsvis serdeles store Verdier af frem- 
mede Agerbrugsprodukter, Fradrage vi disse Verdier fra 
de forannevnte, faa vi en Overskuds-Udforsel af 
Kreaturer, Fedevarer, Korn og Kornvarer til Verdi af 


Wibod swale iG 108,2 Mill. Kr. 
SS wis — - 
ek ee pee Wie 2". 
9677-2 CA. bas on 18,8 — - 
is to a 894 


1878 har altsaa hevet sig lidt op over 1877, men staar 
dog fremdeles lavt iSammenligning med de tidligere Aar. 

De 82 Mill. Kr., Overskuds-Udforselen af Landbrugs- 
produkter i 1878 udgjorde, fordeltes mellem 


levende Kreaturer...... 40,3 Mill. Kr. 
Fedevater 63 60s. setae 181 — - 
Korn og Kornvarer ..... 237 — - 

82,1 Mill. Kr. 


Af levende Kreaturer havde vi altsaa i 1878 en 
Overskuds-Udforsel til Verdi af 40 Mill. Kr. (9: 451/2 Mill. Kr. 
i Udfersel -- 5'/2 Mill. Kr. i Indfersel). Der er nogen Til- 
bagegang i Sammenligning med 1877; men den er ikke 
stor. AfHornkveg udferte vi 48 700 Stk. (10'/2 Mill. Kr.) 
til England og netop lige saa mange Stykker, af omtrent 
samme Verdi, til Tyskland. Dette stemmer saa temme- 
lig med Gjennemsnitsforholdene i {874—78. .Af Heste 
og Fel udfertes endel over det Gjennemsnitlige i de 
nevnte fem Aar, nemlig nesten 8000 Stk. (6 Mill. Kr.) til 
Tyskland og 2700 Stk. (2 Mill. Kr.) til Sverige. Af Faar 
og Geder udforte vi 61 000 Stk. (2 Mill. Kr.) til England 
(hvilket er 18 000 Stk. og ‘/2 Mill. Kr. mere end det Gjen- 
nemsnitlige i 1874—78), og 6500 Stkr. ('/s Mill. Kr.) til 
Tyskland (hvilke er omtrent Halvdelen af det Gjennem- 








354 


snitlige i Femaaret).. Af Svin og Grise udforte vi 
184 000 Stk. (13°/4 Mill. Kr.) til Tyskland, og knap 5000 Stk. 
(0,36 Mill. Kr.) til England. Svinudferselen var tildels lidt 
lavere i 1878. 

Korn og Kornvarer udviser for 1878 en Over- 
skuds-Udfersel paa 23,7 Mill. Kr., hvilket — takket vere 
en stigende Udforsel og aftagende Indfersel — er en 
Fremgang i Sammenligning med 1877, men dog frem- 
deles lavere end det Gjennemsnitlige i de tidligere Aar. 
Den betydelige Foregelse i Overskuds-Udferselen af Korn, 
som 1878 har at opvise i Sammenligning med 1877, 
skyldes uformalet Korn. Det formalede Korn har der- 
imod en Tilbagegang at fremvise: saaledes sank Over- 
skuds-Udferselen af formalet Hvede fra 17 Mill. Kr. i 1877 
til knap 12 Mill. Kr. i 1878. ‘ 

For Fedevarer er Nedgangen i 1878 serdeles be- 
tydelig. Overskuds-Udferselen af denne Varegruppe 
havde 1878 en Verdi paa kun 18 Mill. Kr., hvilket er 
nesten 11 Mill. Kr. mindre end den gjennemsnitlige Verdi 
for Femaaret 1874—78, og kun lidet mere end Verdien 
for det foregaaende Tiaar 1865—74. Af den vigtigste 
blandt «Fedevarerne», Smeor, udfortes gjennemsnitlig i 
de fem Aar 1874—78 til England 104000 Tadr. til en 
Verdi af 25 Mill. Kr.; men 1878 udfoerte vi til det nevnte 
Land ikke engang 85 000 Tdr. til en Verdi af 16'/2 Mill. Kr. 
Udferselen heraf til Tyskland var 1874—78 gjennemsnit- 
lig 10371 Tdr., 2*/2 Mill. Kr., i 1878 derimod 8963 Tdr., 
1,8 Mill. Kr.; og til Norge 6628 Tdr., 1,6 Mill. Kr., gjen- 
nemsnilligt i Femaaret, men i 1878 kun 6087 Tdr., 
1,2 Mill. Kr. Smeradforselen til de evrige Lande er ube- 
tydelig. M#g-Udforselen til England viser ogsaa nogen 
Tilbagegang, men dog i mindre Grad. Hvad Kjod an- 












ga 
af 
foi 








rte vi 
0 Stk. 
is lidt 


Over- 
vere 
r en 
frem- 
Aar. 
Korn, 
1877, 
der- 
)ver- 
1877 








355 







gaar, udferte vi 1878 mindre, end vi indferte. Udforselen 


af Flesk viser ligeledes Tilbagegang: Overskuds-Ud- 
forselen heraf havde 1878 en Verdi af 1,7 Mill. Kr., 
hvilket er */2 Mill. Kr. mindre end det Gjennemsnitlige i 


Femaaret. 


Derimod udferte vi noget mere af Fedt og 


Ister, og den Overskuds-Indforsel, vi have heraf, var 
1878 noget lavere end det tidligere Gjennemsnitlige. 


I nedenstaaende Liste nevne vi for nogle af de 
vigtigere Indforsels-Artikler Indfersel og Udfersel, Kvan- 
(En lignende Oversigt for 
1877 findes i Nationalek. Tidsskr. 12. Bd. S. 328). 


titet og Verdi, i Aaret 1878. 


Kaffe (og Kaffesurrog.) 
Sukker, Mallas, Sirup 
Tobak 


Manufakturvarer af 

Bomuld, Her,Hamp 
do. af Silke. .... 
do. af Uld og Haar 
Raa Metaller .... 


Metalvarer...... 
Tommer, Tre og 
Trevarer .... 
Stenkul ....... 


Stenolje o. a. Oljer . 


Indfersel Udfersel 
ee ee 
17,2Mill.@% 10,aMill.Kr. 5,1 Mill. @% 3,7 Mill. Kr. 
656+ +) 12% 6 +  7gh = eo 
65 - - 39 - - O4@- - 05 - - 
17,3 - - 18 - - 71 - - 08 - - 
06 - - O07 - - 0,00- --008- - 
2,1 - Potter1,4 - - 0,2 -Pott.01 - - 
1,7 - - 16> =. FR. -, 2-08. =, 
02 - - Oos- - 1,2 - 03 - - 
10.7 - @ tia- - 158 - @is- - 
02 - - 47 - - O02- -O4 - - 
GBS = TRG = Fe Gr Sh NB oS 
20,2 - - HA o- 2 8 Bec D serie 
738 - - 12,1 - - 623 - -18- - 
425 oe tae =. er PEQeet es fre. Basie 
1090 - - 9) oj 2 BBA eos his ere 
17 - - pe are ae ei ay (ee 
Tal med de tilsvarende 


Ved en Jevnforelse af disse 
for de foregaaende Aar vil man atter tildels faa Indtrykket 
af at Tilbagegangen ikke saameget er en Kvantitetstil- 
Indforselen af Kaffe og 


bagegang som en Prisnedgang. 


Sukker har saaledes en Verdi, der er et Par Millioner Kr. 











356 


lavere end det foregaaende Aars; men Kvantitetsnedgangen 
er for Kaffe ubetydelig, og af Sukker er der i 1878 endog 
indfert nogle Millioner % mere end i de nermest fore- 
gaaende Aar. Derimod er ikke blot Udfersels-Verdien 
men ogsaa Udfersels-Mengderne endel lavere for begge 
de neynte Artikler. Tobak-Indforselen havde i 1878 


baade en noget sterre Vegt og en noget hejere Verdi. 
Af forarbejdet Tobak er Udforselen i jeavn Fremgang. 
Ris-Handelen var, ligesom i 1877, betydeligt hajere end 
i Aarene for 1877. The-Handelen var derimod vesen- 
‘ligt svagere. For Vinens Vedkommende gik baade 
Kvantum og Verdi, baade af Ind- og Udfersel, endnu 
dybere ned i 1878 end i 1877, der dog allerede havde 
en betydelig Nedgang at opvise. Spirituosa-Omset- 
ningen har derimod hevet sig noget. @1-Udfoerselen 
stod, ligesom i 1877, paa et betydeligt hajere Punkt end 
i Aarene for 1877. Ved Manufakturvare-Indforselen 
se vi en Verdinedgang, der er vesenligt sterre end den 
Kvantitetsnedgang, som ogsaa er tilstede. I intet Aar 
siden 1874 har Manufakturvare-Indforselen veret saa ringe 
som i 1878: af samtlige Manufakturvarer indfortes der 
1878 kun 14%/2 Mill. % til en Verdi af knap 30 Mill. Kr., 
medens Indferselen 1874 var 17 Mill. t% og 40 Mill. Kr., 
1875: 18 Mill. % og 42 Mill. Kr., 1876: 17%/2 Mill. % og 
38'/2 Mill. Kr., og 1877: 15 Mill. t og 31 Mill. Kr. Uagtet 
1877 saaledes allerede var faldet dybt, faldt 1878 dog 
endnu dybere. For Metaller, Tre og Stenkul er 
der gjennemgaaende Tilbagegang, baade med Hensyn til 
Kvantum og Verdi, saaledes at intet Aar siden 1874 har 
saa lave Tal at opvise som 1878. Derimod kunne vi 
glede os over en stigende Udfersel af Snedkerarbejde. 
Hvad endelig Olje-Indforselen angaar, havde den i 1877 









B. 


—_ iS eo 








sen- 
aade 
ndnu 
avde 
set- 
elen 
end 
selen 
den 
Aar 
inge 
der 
Kr., 
Kr., 
5 og 
wg tet 
dog 
| er 
1 til 
har 
. Vi 


jde. 
877 


357 


hevet sig til den hidtil ukjendte Hojde af over 28 Mill. %, 
4,2 Mill. Kr.; men i 1878 faldt den ned til kun 17 Mill. &, 
med en Verdi af kun 2,2 Mill. Kr. 

Naar Nedgangen iIndforselen har veret saa betyde- 
lig, kan det ikke overraske, at ogsaa Toldindtegterne 
dale. Felgende Tal vise det: 





Aar Fortoldning Ordiner Krigsskat- 1; Toldindt. 
Toldinat. Forhojelse : 
C2 aes 2415 Mill.@ © 16,3Mill. Kr. 2,0Mill. Kr. 18,3 Mill. Kr. 
$76.1; WG Ss ee Bae Sa ee 
ISTO. 2+. 5% 2877 — - 180— - 22— - 202— - 
AGTT i> 65.5% 2943 — - 16,6 — - 241-—- - 18,7 — - 
1878 2541 — - 163 — - 21— - 184— - 





Kun felgende 13 Varegrupper have en sterre finansiel 
Betydning (eller: indbragte over 200 000 Kr. i Told i 1878): 


Sukker, Mallas og Sirup........ 4,7 Mill. Kr. 
PONDOIMRUUTVATED, «0 0s ce ee es 41 — - 
PMS ie eater es 6 oo eee 30 12— - 
Deilkbevarer. i550 s60i). Sie ee 09 — - 
Tobsk-bbard. aria jadsiod de gis 09 — - 
Oljer. og Elain etc... 62s. 20-6 09 — - 
BUUREN ig late Sy Jo's p01 apie ol senso 08s— - 
Tommer og Tr®....-..--.e0s-. 07 — - 
PU. Sse acl ee aaa se Se aoe 06 — - 
OE Se ee St 04 —-— - 
BiG). tobias.) danaareniiuar Wi 04 — - 
GRO eN RUBE 0 | 65554 59) > 9548s ae eipis 02—- - 
ec SaaS An Sareea eS es re 02— - 


Legges hertil de 10 Varegrupper (Frugter, Humle, 
Farve-Stoffer, Ost, Skind og Huder, Kryderier, Jord- og 
Lervarer, Kleder, Cikorie-Redder, Papir), der hver ind- 
bragte mellem 100000 og 200000 Kr. i Told, faas, at 
23 Varegrupper alene indbragte tilsammen 17,4 Mill. Kr. i 
Told. Ikke mindre end 50 Varegrupper vare om i For- 
ening at indbringe den ubetydelige Rest af Toldindtegter, 
nemlig knap { Million Kr. 











Nationalekonomisk Forening 


afholdt Mede Torsdagen d. 27de November. Aleksis Petersen 
indledede en Forhandling om 


Varetagelsen af de skonomiske, szrligt 
de kommercielle Interesser. 


I Spidsen for sine Bemerkninger stillede Indlederen den 
Betragtning, at den tilberlige Omsorg for de ekonomiske In- 
teresser er af den storste Belydning, — og det for hele 
Nalionen. Om Handelsstandens Interesser varetoges tilfreds- 
slillende eller ej, anpgik ikke blot selve Handelsstanden; men 
vi Alle — Nogle mere direkte, Andre mere indirekte — be- 
rertes felelig heraf. — — De okonomiske Interesser bleve 
neppe varetagne paa den mest tilfredsstillende Maade i Dan- 
mark. I de Regeringskontorer, der navnlig havde at gjere 
med Sager vedrerende Neringsvesenet, sad der Embedsmend 
med gode juridiske Kundskaber og betydelig Kontorferdighed; 
— men deres okonomiske Kundskaber vare af en letlere Art. 
De skonomiske Lovforslag udarbejdedes i Danmark af Mend, 
der manglede okonomisk Sagkundskab. Regeringskontorerne 
folte selv Mangelen, og segte derfor ofte Assistance udenfor 
Kontorerne: der var vel neppe Regeringskontorer der i hojere 
Grad end de Kontorer, der have at gjore med ekonomiske 
Sager, tyede til Sagkundskaben udenfor Kontorerne; at denne 
til Stadighed maatle paakaldes var dog vist lidt abnormt. 
Rigsdagens Medlemmer valgtes efler politiske Hensyn, ikke 
efler akonomiske; derfor kunde man ikke vere sikker paa 
i Rigsdagen at finde det fornodne Korrektiv ligeoverfor de 











Se 
me 
de! 
el 

be 
ma 
bu 
lett 
Sag 
Pre 
anc 
stri 
dos 
ans 
Lar 
om 
kor 
har 
sou 


Kor 
Kor 
Ud 
Hat 
sad 
virk 
hav 
gjol 
(Tal 
tion 





‘sei 


den 


ple 


aa 








359 


ekonomiske Lovforslag. Faktisk havde Rigsdagen i al den Tid, 
den havde bestaael, talt talrige Representanter for de land- 
ekonomiske Interesser, men yderst faa for de industrielle og 
kommercielle. vad kunde der nu gjores for at sikre den 
skonomiske Sagkundskab en noget sterre Indflydelse paa den 
ekonomiske Lovgivning? Taleren omtalte det i Tyskland meget 
diskuterede Forslag- om Oprettelsen af et enationalekonomisk 
Senalt». Han vilde ikke anbefale noget Lignende for Danmark ; 
men han anbefalede en Omordning af Regeringskontorerne paa 
den Maade, at ensarlede Sager saavidt muligt samledes under 
et Ministerium (for Agerbrug, Industri og Handel), eller maaske 
bedre under et skonomisk Departement. Forskjelligartede Sager 
maalte ikke blandes sammen paa él Sted; men Ordningen 
burde vere klar, og af en saadan Natur, at det vilde blive 
lettere for Kontorerne at sikre sig den fornedne ekonomiske 
Sagkundskab. I flere af Udlandels Statler (Frankrig, Italien, 
Preussen, Ostrig osy.) havdes der ekonomiske Ministerier; i 
andre ekonomiske Deparlementer. ~ Men selv om Statsadmini- 
stralionen ordnedes paa den korrekteste Maade, maatte der 
dog skabes Organer, gjennem hvilke de i de okonomiske For- 
anstaltninger umiddelbart Interesserede kunde_ udtale _ sig. 
Landbointeresserne og de industrielle Interesser havde — selv 
om maaske ikke fuldt tilstrekkeligs — saadanne Organer; de 
kommercielle Interesser vare derimod meget stifmoderligt be- 
handlede. Handelsforeningerne i Kjebstederne havde saagodt- 
som slet ingen Betydning; Grosserer-Socielelet i Kjabenhavn 
og dettes Komité beted vel adskilligt mere; men hvor spinkel 
Komiléens Organisation er, og hvor aldeles ufyldestgjorende 
Komiléens Virksomhed er, viste Indlederen gjennem en udforlig 
Udvikling, Vi trengte ti) Institutioner i Analogi med Udlandets 
Handelskamre. De engelske Handels- og Industribyer be- 
sad nesten alle Handelskamre, frivillige Institulioner der ofte 
virkede med stor Kraft og betydelige Resultater. 52 af dem 
havde forenet sig i en felles Association, der for hele Riget 
gjorde, hvad de enkelle Kamre gjorde hvert for sit Distrikt. 
(Taleren presenterede Dirigenten et Exemplar af denne Associa- 
tions sidste Aarsberetning).. I de fleste af Kontinentets frem- 












360 


skredne Lande var Handelskamrene organiserede af Staten, ved 
Loy. I Frankrig raadferte Regeringen sig med Handelskamrene 
efter ganske anderledes Dimensioner end dem, vi kjendte fra 
yore egne Forhold. (Taleren overrakte Dirigenten en Beretning 
fra Handelskamret i Paris). I Tysklands forskjellige Stater 
fandies der el serdeles belydeligt Antal Kamre, i @strig 29 ved 
Lov oprettede, i Ungarn, Halien og andre Lande ligeledes 
Handelskamre, organiserede af Staten. Taleren gjorde Rede 
for disses Organisation og for deres Virksomhed. Han omtalte 
serligt deres Aarsberetninger og andre Offenliggjorelser. (For 
Forsamlingen fremlagde han Beretninger fra Kamrene i Bremen, 
Leipzig, Koln, Wiirttemberg, Wien, Budapest osv.) Stod Valget 
mellem private, frivillige Foreninger og officielle, obligatoriske 
Kamre, foretrak han de forste; men havde man kun Valget 
mellem Intet og tvungne Handelskamre, foretrak han ubetinget 
de sidste. Der burde i Danmark oprettes Handelskamre, til 
hvilke ikke blot Grosserere men ogsaa Detailhandlere — der 
jo ogsaa havde betydelige Interesser — skulde vere valgbe- 
relligede. I det Mindste i Kjobenhavn burde der oprettes et 
Handelskammer, men helst flere rundt om i Landet. 


Grosserer Fritsche, Medlem af Grosserer-Societetets Komité, 
takkede Indlederen for hans interessante Oplysninger og kunde 
i al Almindelighed slutte sig til ham i @nsket om mere Energi 
hos Handelsstanden samt om Indferelsen af Institutioner, der 
med sterre Kraft kunde varelage Handelsstandens Interesser. 
Ligeledes var han enig med ham i Onsket om sterre Sag- 
kundskab i Ministerierne og om at faa en Dreftelse af Kon- 
sulatforholdene. Han tvivlede ikke om de Verkers Fortrinlig- 
hed, som de udenlandske Handelskamre udgay, men derimod 
betvivlede han, at Forretningsmend, naar Forretningernes uaf- 
viselige Kray skulde fyldestgjores, fik tilstrekkelig Tid tilovers 
lil at studere disse omfangsrige Verker. Der var ievrigt ingen 
Tvivl om, at Sligt ogsaa kunde presteres her hjemme, naar 
vi blot vilde betale, hvad det kostede, thi den forngdne viden- 
skabelige Bistand kunde let bringes tilstede. — Han havde 
iavrigt faaet det Indtryk, at Indlederen ikke havde fordelt Lys 
















tvt 
al 

fra 
de 


de 
ha 
nil 
ne 
hv 


so 
og 
skj 
hv 
Ma 
Or 
Ha 


ikk 
dai 
vill 
ste 
fra 
Vat 
for 





, ved 
arene 
e fra 
ining 
slater 
9 ved 
ledes 
Rede 
italte 
(For 
men, 
alget 
riske 
alget 
inget 
> ul 
der 
gbe- 
s et 


nité, 
unde 
1ergi 

der 
ser. 
Sag- 
con- 
iig- 
mod 
uaf- 
vers 
igen 
laar 
len- 
ivde 
Lys 











361 


og Skygge relferdigt. Medens. han saa alt det Herlige i de 
frivillige engelske og de Jovbefalede tyske og franske Handels- 
kamre, saa han Forholdene her meget merkt. Han havde ikke 
omlall, at Organisationen af hele den tyske Handelsstand var 
ganske som hos os; enhver tysk i Registeret indskreven Kjeb- 
mand var Velger ti] Handelskamret og skulde tillige betale 
— ufrivillig ligesom hos os — sit Kontingent til Afholdelse 
af Kamrets Udgifter. Delle burde saa meget mere frem- 
heves, som der for Tiden efter Averlissementer i Aviserne at 
demme, forsggies sat i Scene her en Bevegelse imod det 
tvungne Bidrag til Grosserer-Societelet. Han maatte gjentage, 
at foregede Udgifter vilde foranledige forhejede tvungne Bidrag 
fra de wrede Medborgere, som havde Grosserer-Borgerskab, og 
dertil var der hos Vedkommende hidtil ikke vist serlig Lyst. — 
1 de fleste Henseender kunde han ikke se nogen Forskjel paa 
de udenlandske Handelskamre og vort Societets Komilé. Idet 
han bemerkede, at man ikke burde maale Komiléens Beret- 
ning i alenvis, i hvilket Tilfelde den visselig vilde falde igjen- 
nem imod de voluminose tyske Beretninger, udviklede han, 
hvorledes de Opgaver, der vare tildelle de tyske Handelskamre 
i mange Trek vare de samme som dem, det paahvilede 
Grosserersocietetet og dets Komilé at varelage. Naar man, 
som af Indlederen meget rigligt hevdet, saa bort fra Personerne 
og kun holdt sig til Institutionen, var der egenlig kun For- 
skjel i cl eneste Funkt: den Maglifylde, der var tildelt Komitéen, 
hvilken var langt ringere end de fremmede Handelskamres, 
Man maatte beklage, at, efter Indiederens Paastand, Komiléens 
Organisation og dens Beretninger vare saa lidet kjendte i 
Handelsstanden, men Bebrejdelsen herfor ramte de Handels- 
mend, som ikke medte paa Generalforsamlingerne og som 
ikke engang gad hente Beretningen i Borskontoret. For saa- 
danne Handlende passede ganske vist ikke det engelske Fri- 
villighedssystem; for dem maatte der gives obligatoriske Be- 
stemmelser. — Han skulde sluttelig fremheve, at uden Stotte 
fra oven, fra det Ministerium, hvorunder Handelsforhold sortere, 
var Komitéen magteslos. Man var ofle altfor tilbojelig til at 
forudsette, at Handelsmend ikke havde den rette Sans for det 













362 


Heles Vel, og at fremforte Forslag eller Klager kun vare Ud- 
tryk for egne Interesser. 

Aleksis Petersen havde udirykkeligt gjort opmerksom paa, 
at Forskjellen mellem den kjebenhavnske Komilés og de uden- 
Jandske Handelskamres Opgaver, udtrykt i Ord, ikke var 
stor; men mellem den Maade, hvorpaa Opgaverne i 
Praxis forstodes hist og her var Forskjellen desto sterre; 
med andre Ord: Virksomheden var hist en ganske anden 
end her. Udgivelsen af Beretninger vare begribeligvis ikke 
Hovedsagen. Handelsstanden i Udlandet satte dog megen Pris 
paa dem, — ellers vilde de naturligvis ikke blive bekostede i 
saa stort Omfang og paa saa mange Sleder —, og af dem 
Jjxrle man Virksomheden at kjende. 

Grosserer Thune sluttede sig i Hovedsagen til Fritsche. 
Aleksis Petersen havde anfort, at Toldloven ikke tilfredsstillede 
Nogen; men det var en uloselig Opgave for en Toldloy at 
tilfredsstille Alle, om saa Gud Fader havde udarbejdet den. — 
Det synles ham, at Aleksis Pelersen vel meget havde reduceret 
Grosserersocietetets Komité; dens nuverende Virksomhed yilde 
Taleren lade uberert, da han selv er Medlem af Komitéen, og 
han vilde kun henpege til den nermeste Fortid: Den havde 
under meget vanskelige Forhold .veret en stor Stotte for 
Handelsstanden, — saaledes maalle man mindes dets Formands 
Virksomhed i 1857. Fra Grosserersocietetet var Impulsen ud- 
gaaet til vor nuverende Firmaloy og til Se- og Handelsrettens 
Opreltelse. Taleren fremhevede endvidere den betydelige Virk- 
somhed, der udfoldedes ved al uddele Legaler, give Understet- 
lelse og Fribolig (de Suhr’ske Friboliger), Over hundrede 
Enker og Born af Grosserere understettedes saaledes. Dette 
burde man dog ikke overse. Med Hensyn til Udgivelsen af 
Verker osy. slod Komitéen ganske vist meget tilbage. Men 
paa samme Tid Indlederen havde anket over det ringe Bidrag, 
der nu afkrevedes Grossererne i deres Egenskab af Medlemmer 
af Societelet, havyde han rost Handelskamrenes store Arbejder ; 
naar lignende efter hans Forslag skulde udgives af det kjeben- 
havynske Grosserersocietets Komilé, vilde det medfere betydeligt 
sterre Udgifler —— her var en Modsigelse. Udfoldedes der ikke 





de 
ha 
ha 
tal 


ha 
til 

Or 
led 


taa 
0g 
ske 
me 
der 
til 
det 
ove 
Paz 
tere 
fort 
hol 
igst 
iske 


» Ud- 


paa, 
iden- 
| var 
ne i 
prre; 
nden 
ikke 
Pris 
de i 
dem 


sche. 
llede 
Vv at 


eret 
vilde 
, 08 
ivde 
for 
inds 
ud- 
ens 
irk- 
tot- 
ede 
elte 
af 
len 
ag, 





363 


nogen Virksomhed, var del Handelsstandens egen Skyld;~ den 
kunde jo selv supplere Societetet med saadanne Mend, som 
den antog bedst vilde fremme dens Interesser. Rammen til 
Udfyldning erkjendte jo Indlederen for at vere tilstede. Man 
maatle erindre, at Handelen var en fuldstendig fri Nering. 
Taleren troede ikke, at alle vor Handelsstands Medlemmer 
kunde drage Nytte af Handelskamre. I en lille Provinsby, 
han kjendte havde man aabnet en Bors for at ophjelpe Byen; 
den blev ferst besegt af c. 100 Mennesker, men saa aftog 
Besoget, tilsidst kom Ingen, og man lukkede. Saaledes vilde 
det ogsaa gaa med Handelskamre hos os, de tiltrengtes ikke, 
i ethvert Fald ikke i Provinsbyerne. 

Etatsraad, Nationalbankdirektor Levy, havde ensket ved 
denne Lejlighed at kunne indskrenket sig til Tilhgrerens be- 
hageligere Rolle, men den Maade de foregaaende Talere 
havde stillet sig til Indlederens Foredrag, nedte ham til at ud- 
tale, at det var en Misforstaaelse deri at finde et Angreb paa 
Grosserersocietetets Komité. Det var et stort Stof, Indlederen 
havde gjennemplejet, og Hensynet til Tiden havde faaet ham 
lil for meget at holde sig til Spergsmaalet om Handelskamrenes 
Organisation, medens Taleren kunde have gnsket, om Ind- 
lederen var gaaet noget mere praklisk tilverks ved at frem- 
drage den af disse udfoldede Virksomhed; thi i saa Henseende 
taalle Komiléen ingen Sammenligning med Handelskamrene, 
og neppe Mange af de Tilstedestedeverende vidste nogen Be- 
sked om, hvad Handelskamrenes Aarsberetninger befattede sig 
med. Han vilde ikke fremdrage dem i de store Byer, hvor 
der forelaa store Opgaver, men vilde nejes med at henvise 
til en mindre Handelsby som Flensborg. Hvad fandtes nu i 
dettes Handelskammers Aarsberetning? Forst en Redegjerelse 
over de i Aarets Leb behandlede almindelige Spergsmaal og 
Paavisningen af nodvendige Forandringer i Byens szrlige In- 
teresser. Dernest Betragtninger og Oplysninger om Hest- 
forholdene i Byens Opland og Indflydelsen paa Udenrigsfor- 
holdene i samme; Beretning om Byens Handelsrere i de vigt- 
igste Handelsbrancher, ligesaa om Skibsfarten, om de skonom- 
iske Instituters, serlig Bankernes Virksomhed; Meddelelser 








364 


vedkommende den store Industri; Udtalelser om Toldlovens, 
Jernbanetogenes og Postordningens Indflydelse paa Handels- 
forholdene o.'s. vy. Taleren tillagde slige Beretninger den 
sterste Betydning. Herved kom Avtoriteterne, serlig de ved- 
kommende Ministerier, udferlig regelmessig til Kandskab om 
Trangen til Forandringer og Reformer for de enkelte Byer og 
for hele Landet, men navnlig fandt han heri et vigtigt Op- 
dragelsesmiddel for den yngre Handelsstand. ‘Virksomme og 
nyllige Handelskamre trengte til dygtige Krefler og i den Hen- 
seende — det nyttede ikke at fortie det — stod vor Handels- 
stand temmelig meget tilbage. En tarvelig Skolegang og- en 
tarvelig Uddannelse paa et Handelskontor’ var ikke altid nok for 
at blive en dygtig og for sit Samfund nyttig Kjabmand, hertil 
udfordredes vedholdende og videregaaende Uddannelse og her 
forelaa en viglig Opgave for os ldre til at bringe de Yngre 
til at erkjende Rigligheden heraf. Det var saaledes et smukt 
og nylltigt Hverv der paahvilede Handelskamrene; men skulde 
et Handelskammer virke med Held, da maatte samme tildels 
kunne raade over Krefler, der mod passende Len kunde 
ofre hele deres Tid til Bedste for samme; det maatte have 
en gkonomisk uddannet Sekreter som Medhbjelp, saa at den 
prakliske Indsigt kunde forenes med den theoretiske Uddannelse. 
Kamrenes Organisation lagde han mindre Vegt paa og lige 
saa lidt Maaden, hvorpaa Medlemmerne valgtes; Hovedsagen 
var al man var sig Formaalet og detles vidigaaende Betydning 
klart bevidst. 

Grosserer Mannheimer var vis paa, at Alle vare enige med 
Indiederen i, at Handelsstanden burde have en fyldigere og 
bedre Representation, end nu var Tilfeldet. Den Uover- 
ensstemmelse, der var fremkommen mellem nogle af Talerne 
og Indlederen, var navnlig opstaaet deraf, at Indlederen havde 
anvendt en anden Maalestok for Grosserersocietets Komitéens 
Virksomhed, end den man med Billighed kunde anlegge. 
Udlandets Handelskamre havde ganske anderledes udvidede 
Formaal end Komitéen, hvis Medlemmer kun vare Represen- 
tanterne for en enkelt Korporation — Grossererne; — dets 
Opgave var saaledes meget begrenset, ellers vilde det ikke 









Ta 


Vis 
me 
Brt 
Hat 








Is- 
Jen 


els- 


for 
ertil 
her 
gre 
kt 
ulde 
dels 
inde 
have 
den 
Ise. 
lige 
igen 
ning 


med 

08 
ver- 
ere 
avde 
Sens 
gsc. 
dede 
sen- 
dets 
ikke 








have staaet saa meget i Skygge ved Sammenligning med Handels- 
kamrene. Han enskede, at Handelskamre kunde komme ‘til 
at bearbejde det statisliske Materiale af kommerciel Natur, 
som Statistisk Bureau nu behandlede ligesom der af det 
Maleriale, der aarlig samledes i Udenrigsministeriet i Beret- 
ningerne fra de danske Konsuler i Udlandet, vilde af sagkyndig 
Haand kunne udarbejdes Oplysninger, der vilde vere til Nytle 
for Handelsstanden i det Hele. Personerne fandt vi nok, naar 
vi forst havde Kamrene. Vore Institulioner savnede Vexel- 
virkning med Publikum; det laa i den danske Karakter vel 
meget at vente paa Impulser fra oven. 

Overkrigskommisser Madsen kunde falle sig i Korthed, 
da meget af, hvad han vilde have sagt allerede paa fyldigste 
Maade var udtall af Etatsraad Levy, til hvem han derfor 
ganske kunde slutte sig. Taleren saa jo noget anderledes paa 
Handel og Skibsfart m. v. end de fleste Tilstedeverende der 
vare stillede midt i Bevegelsen, medens han saa at sige be- 
tragtede den udvendig fra; deraf fulgte forskjellige Synspunkter. 
Det foreslaaede Handelsdepartement maatte vel nermest betegnes 
som et registrerende Bureau, men han var ganske overbevist om, 
at der heraf med Tiden vilde udvikle sig en dirigerende Virk- 
somhed; denne maalte nemlig ferst og fremmest stelle sig til et 
neje Kjendskab ti! den hele ekonomiske Bevegelse, men for at 
denne kunde overskues i hele sit Omfang, var det nedvendigt 
at hver enkelt Branche blev fulgt og iagttaget med storst 
mulig Opmerksomhed og Nojaglighed. Han opfattede det om- 
handlede Deparlement derfor saaledes, at der i dette vilde 
blive opsamlet og bearbejdet et rigt og yderst verdifuldt Fond 
af Kjendsgjerninger og han kunde ganske slulte sig til denne 
Tanke. — Hvad Udgiflerne angik, saa havde der veret talt endel 
herom; han vilde minde om Indlegterne, d.v.s. om Nytten af 
el stystematisk Studium af Stalistiken. Et lille Exempel kunde 
vise detle. Det viste sig f. Ex. at der bestaar en Forbindelse 
mellem Varernes Verdi, Skibsfartens Omfang og den optjente 
Bruttofragt; ligesaa kunde det ved Statistiken eftervises, i hvilken 
Handelsforbindelse Konkurrencen gjorde sig sterkest gjeldende. 
Det vilde ganske vist vere af stor Nytte om en Rheder eller 
Nationalekonomisk Tidsskrift. XIV. 24 








366 


Kjobmand kunde faa slige Spoergsmaal opklarede, thi hvor Kon- 
kurrencen var sterk, der var der folgelig ringere Udsigt til 
Fortjeneste. Et andet Exempel paa Nytten af vel ordnede, 
statistiske Data kunde hentes fra den fortrinlige svenske Han- 
delsstatistik; man kunde deraf se Indforselen i alle Byerne 
langs hele den svenske Kyst og baade Varerne, deres Kvanli- 
tet og Verdi, og Stedet hvorfra de vare indferte, fandtes an- 
givne. En slig Oversigt for Varer, der enten fremstilledes 
eller havdes paa Oplag her i Landet, ordnet for de forskjellige 
Lande var dog ganske vist til Nyltte for Handelsstanden. Han 
skulde ikke gaa videre med disse Exempler, men_ sluttelig 
fastholde, at el Handelsdepartement, der arbejdede i de an- 
ferte Retninger, ved sin Avtoritet vilde vere en kraflig Stette 
for mange, nyllige Foranstaltninger. 

Aleksis Petersen vilde — da Tiden var kort, og da han 
i alt Vesenligt kunde henholde sig til Etatsraad Levy, og til- 
dels til Grosserer Mannheimer og Overkrigskommisser Madsen 
— ikke forlenge Diskussionen. Til Grosserer Thune vilde han 
derfor kun bemerke, at han (Indlederen) ikke havde anket 
over de 20 Kr., Grossererne bidrage til Socieletet. Han havde 
— som nogel rent Faktisk — anfort, at en Mand, naar 
han tager Borgerskab som Grosserer i Kjebenhavn, derved 
bliver Medlem af Societetet, hvilket giver ham Ret til at mede 
paa Generalforsamlingen og til al velge Komiléens Medlemmer, 
medens Pligterne bestaa i at svare el vist Konlingent. Om 
denne Tvangsordnings gode Sider eller daarlige Sider, derom 
havde Indlederen slet ikke udtalt sig; i saa Henseende havde 
havde han ikke «ankelo over Noget, — og den af Grosserer 
Thune bererte «Modsigelse» existerede folgelig ikke. 

Grosserer Fritsche udtalle, at Grosserer-Societelets Komilé 
maatte have flere Midler og mere Magt, naar det skulde ud- 
rette mere, end det nu udretier, I Udlandet var saa vel of- 
fenlige Avtoriteter som Private forpligltede til at give Handels- 
kamrene de fornedne Oplysninger. 

Aleksis Petersen: Altsaa dog et Fortrin ved Udlandets 
Handelskamre, fremfor den kjobenhaynske Komité. 
Hojesterelssagferer Octavius Hansen udtalle, at Alle sikkert 









lal 





ge 
an 
lig 


ile 


els 


ert 











vare af den Mening, at der var overmaade Meget at gjere her 
i Landet i ekonomisk og kommerciel Retning. Indlederen 
havde antydet to Veje til at skaffe Midler tilveje, dels Re- 
geringsavioriteler og dels et af Handelsstanden selvy dannet 
Organ, Han kunde have onskel en Redegjorelse for, hvor- 
ledes Arbejdet skulde fordeles mellem disse Organer. Og 
hvor skulde Pengene komme fra? Fra Rigsdagen fik man 
dem ganske vist ikke. De maatte allsaa tages ved tvungen 
Ligning eller frivillige Bidrag. Men dette Sidste forudsalte en 
Interesse, en Almendannelse, som endnu ikke fandtes. @nske- 
ligt havde det veret, om Indlederen med Hensyn til den af 
ham omtalte forkerte Fordeling af Sagerne mellem Ministerierne 
var gaaet noget mere i Detail og havde paavist, hvorledes Op- 
retlelsen af det nye Departement for okonomiske Sager lod 
sig gjennemfore, Toldvesenet var vesenlig af fiskal Interesse 
og burde derfor here under Finansministeriet. Han troede 
ikke, al man yvilde faa en heldig Ordning ved at samle Ting, 
der nu herte under forskjellige Ministerier, i ét Departement. 
Konsulatvesenet herlte naturlig under Udenrigsministeriet. Med 
Hensyn lil Sagkundskaben i Ministerierne maatte han give Ind- 
lederen Ret i, at den statsekonomiske Uddannelse var serlig 
paa sin Plads i Finans- og Indenrigsministeriel. At man dog 
valgte saa mange Jurister til disse Ministerier, laa i Regerings- 
kontorernes stadige Syslen med Love og Lovgivningsarbejde. 
Men det Nye skulde heller ikke udgaa fra Regeringskontorerne ; 
de skulde vesenllig vere receptive. Impulserne skulde udgaa 
fra dem, der bevegede sig i Forretningslivel og af Erfaring 
kjendte Manglerne. 

Elatsraad Nationalbankdirektor Levy fremhevede, at det 
ved en ren «Tilfeldighed» nylig var blevet oplyst, at vi ved 
Indferelsen af visse Varer iFrankrig kom til at betale en Told, 
der i Forhold til alle andre Land (med Undlagelse af Greken- 
land) var som 33 imod 15, Dette var et Exempel paa, hvad 
et Handelskammer burde have sin Opmerksomhed reltet paa. 
Naar der var spurgt om hvorfra Pengene skulde komme til 
Bestridelse af Udgiflerne ved virksommere Handelskamre, da 
vilde han anbefale at forheje Kontingentet for hver af de 
24° 





368 


















1800 Grosserere med 10 Kroner aarlig. Til et sligt nyttigt 
Formaal vil sandelig ingen Handlende, der havde sand Inter- 
esse for sin Stands Virksomhed, negte sit Bidrag. 


Til Medlemmer af Nalionalek. Forening optoges: 
Christensen, H. V., Varemegler, 
Green, Th., Grosserer, 
Hage, C. D., Grosserer, Konsul, 
Hennings, S., Justilsraad, 
Jensen, Rud., fh, Konsul paa Hongkong, 
Salomon, Sekreter ij Landmandsbanken, 
Scholler, Kammerjunker, Fuldm. i Udenrigsministeriet, 
Simonsen, H. J., Grosserer, 
Trap, Fr., Trykkeriejer, 
Trier, S. M., Manufakturhandler. 

















Otte smaa Noter til Forhandlingen om 
Grosserer-Societetets Komité og Handelskamre. 


Af Aleksis Petersen. 


Vagtet det er min Hensigt i en ikke fjern Fremtid udforligere 
at behandle Spergsmaalene om Varelagelsen af de okonomiske 
Interesser, Grosserer-Societéts-Komitéen, Handelskamre osy., skal 
jeg dog allerede nu — i den sterste Korthed -— se at fore- 
bygge, at nogle Misforstaaelser, der kom lil Orde under For- 
handlingen i Nationalokonomisk Forening swtte sig fast i den 
offenlige Bevidsthed. Da Forsamlingen Kl. 10'/2 (efter Etals- 
raad Levys sidste Udtalelse) begyndle at tanke paa Opbrud, 
ansaa jeg det for mindre hensigismessigt at forsege paa at 
opholde Forsamiingen yed nedenstaaende Bemerkninger. 

1. Hvor der — _ saaledes som i Tyskland — _ findes 
tvungne Handelskamre , viser Tvangen sig selyfolgelig navnlig 
deri, at der skal betales til Handelskamrene; — men derfor 
bliver det ingenlunde korrekt at sige, at «hele den tyske 
Handelsstand er (med Hensyn til Handelskamrene) organi- 
serel ganske som hos os.» Der er Forskjelligheder til- 
stede; men (deri er jeg enig med Etatsraad Levy) paa Ord- 
ningen af Valgret og Valgbarhed ligger ikke Hovedvegten. 
Det Vesenlige er, at de tyske Kamres Virksomhed er 
ganske anderledes omfattende end den kjabenhavnske Komilés. 
Naar Grosserer Fritsche «i de fleste Henseender ikke kan se 
nogen Forskjel paa de udenlandske Handelskamre og vor 
Societets Komilés , saa maa jeg svare ham, at i de vesen- 
ligste Henseender er der en se#rdeles betydelig Forskjel. 








2. Medens en Taler (Grosserer Frilsche) mente, al 
Handelskamrenes og den kjebenkavnske Komilés Opgaver om- 
trent falde sammen, erklarede en anden (Grosserer Mann- 
heimer), at «Udlandets Handelskamre have ganske anderledes 
udvidede Formaal end Komiléen». Imidlerlid har (hvad jeg 
ogsaa udlalle under Diskussionen) Grosserer Fritsche virkelig 
Ret i, at Handelskamrenes Opgaver. ikke lyde meget ander- 


ledes end Komitéens; — Forskjellen viser sig ferst, naar vi 
undersoge, hvorledes der i Praxis virkes for Op- 
gaverne! — Grosserer Mannheimer har Ret i, al Komiléens 


Medlemmer «kun ere Representanter for en enkell Korporation, 
— Grossererne.» De ere Representanter for Grossererne 
og for de kjobenhavnske Grosserere; men deres «Formaal» 
rekke videre end til blot at varelage de kjobenhavnske 
Grossereres Interesser. Det kommer ikke saa meget an 
paa at udvide «Formaalene» ; men det kommer an paa at ud- 
vide Forstaaeclsen af dem, paa at udvide Virkemidlerne, 
og paa at udvide Representationen. 

3. Hvad det angaar «al maale Beretningerne alenvis», 
hvilket Grosserer Fritsche bebrejdede mig, saa fremhevede jeg 
netop, al en saadan Fremgangsmaade ikke gik an, fordi den 
vilde. fore til el for den kjebenhavnske Komité - Beretning for 
gunsligt Resultat. Mellem de udenlandske Handelskammer- 
Beretninger og den kjebenhavnske Komilé-Beretning er der, 
foruden den kvantitalive, meget vesenlige kvalitative For- 
skjelligheder, hvad vel Ingen, der kjender de udenlandske Be- 
retninger, vil benegle. 

4. Hbgjesteretssagforer Octavius Hansen rejste det Hoved- 
sporgsmaal: Hvorledes skal Arbejdet fordeles mellem Re- 
geringsavlorilelerne (ekonomisk Ministerium eller Departement) 
og det af Handelsstanden sely dannede Organ (Handelskam- 
mer)? Spergsmaalet er ikke vanskeligt al besvare, og jeg kan 
nesten ikke tro, al mil (men maaske en senere Talers) 
Foredrag kan have foranledigt Hojesteretssagforer Hansen til at 
stille det. 

Naar jeg foreslog Omendringer i Regeringskontorerne, 
var Meningen ikke den at give Kontorerne vesenligt andre 





eo += fe Ss x EF) &,. 





al 
i- 


2S 
S 
B 
ri 
vi 





371 


Arbejder end deres nuverende,; men den at skaffe dem flere 
skonomisk-sagkyndige Krefler end dem, de for Tiden raade 
over, Og naar jeg foreslog Oprettelsen af Handelskamre, var 
Meningen ikke den at tildele disse Institutioner Opgaver der 
ere principiell forskjellige fra Grosserer - Societets - Komiléens, 
men den: at skaffe Handelsstanden Organer, der bedre formaa 
at hevde dens Inleresser. 

Svaret paa det opstillede Spergsmaal lyder altsaa saa- 
ledes: Om nogen egenlig Omfordeling af Arbejdet mellem 
Regeringsavtoriteterne og Handelstandens Organer er her ikke 
Tale; det gjelder kun at faa Arbejdet bedre udfert, 

5. Grosserer Thune har Ret i, at jeg helt undlod at 
omtale Komiléens Legatvirksomhed og Uddeling af Under- 
sioltelser til Grosserernes Enker og Dotre m. Fl. Denne Side 
af Virksomheden slaar nemlig, efter min Opfattelse, i en noget 
fjernere Forbindelse med Spergsmaalet om Varelagelsen af de 
kommercielle Interesser. 

6. Naar Grosserer Thune taler om _ «Handelsstandens 
egen Skyld», saa kan det naturligvis ikke betvivles, at Handels- 
standen har vist en vis Mangel paa Energi, naar den ikke 
allerede har skaffet sig den Representation, hvortil den trenger; 
men Grosserer Thunes Bemerkning om _ «Handelsstandens 
egen Skyld: den kunde jo selv supplere Societetet med saa- 
danne Mend, som den antog bedst vilde fremme dens Inter- 
esser» -— er uklar. Ved «Societetet» forstaas vel her «Komi- 
téen» ; men Komitéen beslaar ifelge Lov af en Formand og 
tolyv Medlemmer, og yderligere kan Handelstanden ikke «sup- 
plere» den*), da Handelsstanden ikke paa egen Haand kan 
forandre de bestaaende Love. Er Meningen med den citerede 
Bemerkning den, at Handelsstanden kan velge, hvilke Med- 
lemmer den sely vil, (altsaa: «remplacere», ikke «supplere>) 
saa vare vi jo i Medet enige om, at Fejlen (d. v. s. den 


*) Jeg har heller ikke erkjendt at «Rammen til Ud- 
fyldning» er tilstede. Eller i det Mindste forstaar jeg ikke, 
hvortil Grosserer Th. sigter med denne «Ramme til Udfyld- 
ning.» 








372 


ulilstrekkelige Virksomhed) ikke laa hos Personerne, men 
i Institutionen. Det nytler ikke at velge andre Med- 
lemmer, det nytter heller ikke at valge flere Medlemmer 
(hvilket, som bemerket, Handelstanden heller ikke uden Videre 
kan gjere); men: selve Institutionen maa omdannes. 
— En saadan almindelig, rent upersonlig Bemerkning burde 
kunne udtales, uden at Nogen felte sig saaret. — Naar Komité- 
Mediemmerne Grossererne Thune og Fritsche forsvarede Komitéen, 
som om de kampede pro aris et focis, kan der maaske vere 
Grund til al minde om, at selve Komiléens Formand tidligere 
har lovet at tage under Overvejelse, om der ikke burde gives 
Komitéen en ny Organisation, Et saadant Lefte vilde For- 
manden vel ikke have givet, naar han havde veret af samme 
Overbevisning som de to Komité-Medlemmer, der talte i 
Nationalekonomisk Forening, nemlig af den Overbevisning, at 
om Komiléen kan det siges: tout est pour le mieux dans le 
meilleur des mondes possibles. 

7. Naar Grosserer Thune kan sammenligne Oprettelsen 
af et Handelskammer i en Provinsby med Aabningen af en 
Bers i en Provinsby, er han aabenbart ikke rigtig paa det 
Rene med, hvad det er for Handelskamre Indledningsforedraget 
anbefalede. Den Bors, han talle om, var en rent privat Ind- 
retning, der maalle synke sammen, saasnart Inleressen for 
den var borle; —- de Handelskamre, jeg talte om, ere In- 
stitutioner af officiel Karakter, Institutioner der ikke kunne for- 
svinde fer den Lov, der skabte dem. Det er muligt, at der 
kun i de sterste af Provinsbyerne vil kunne findes de for- 
nedne Krefter til at lede Handelskammerforretningerne; og 
det er muligt, al andre Grunde tale imod Oprettelsen af 
Handelskamre i Provinsbyerne; men det er umuligt, at de, 
naar de ferst ere officielt konstituerede, kunne forsvinde paa 
den af Grosserer Thune omlalle Maade. — At der ikke 
«trenges» til dem, er en mearkelig Bemerkning: Naar ad- 
skillige Provinsbyer have oprettet og fremdeles opretholde 
Foreninger til Varetagelsen af de kommercielle Interesser, saa 
maa der dog vel have verel fell en vis Trang. Trangen 
er der; men medens de provincielle Handelsforeninger kun 


| 
















we 


ws 





373 


yderst mangelfuldt have formaaet at afhjelpe Trangen, vilde 
officielle Handelskamre i saa Henseende vise sig at vere be- 
tydeligt mere virksomme. 

8. Tilbage staar nu kun ét Punkt: det meget vigtige 
og af flere Talere fremdragne Pengesporgsmaal. Med 
Hensyn til det gjorde flere af de Tilstedeverende sig hgjst 
overdrevne Forestillinger. De forestillede sig et Handels- 
kammer som Noget saa uendeligt dyrt, at den kjobenhavnske 
Handelstand umulig kunde overkomme det. «Hvor skal Pen- 
gene komme fra?» udbred Hojesteretssagforer Oct. Hansen. 
»Paaleg Grossererne et Kontingent paa 10 Kr. til!» svarede 
Etatsraad Levy. Men Tingen kan i Virkeligheden gjores for 
endnu bedre Kjob. Det drejer sig ikke her om serdeles store 
Summer; thi der er naturligvis Ingen, der vil opfordre et 
dansk Handelskammer til at udgive saa kostbare Verker som 
de store gstrigske og ungarske Verker, jeg fremlagde i 
Medet. (Ogsaa i Udlandet er det ganske undlagelsesvis at 
saa store og kostbare Verker fremkomme). — I K6In har 
Tyskland et af sine sterste Handelskamre. Hvad koster det? 
] de senere Aar har det, Alt i Alt, kostet en 13000 Kr. 
Skulde den kjobenhavnske Handelsstand ikke kunne prestere 
saa stor en Sum? I Forretningsaaret 1878—79 havde 
Handelskamret i Koln felgende Udgifter: 


4 pCt. Opkrevningspenge....... PES Bes 601 Mk. 68 Pfg. 
LeAQIND OR iiedik 6 lols we azaeses « a. 8%. 49800 00 
Lokale, Inventarium, Varme, Belysning, Kontor- 

OTIRNINEOY . 6- ie’ cto. aon a6 hie 05s ae <8 3724 56 
Til Tidsskrifter, Boger, Bogbinder.......... 502 09 
Trykning af Aarsberetning og andre Tryksager. . . 2302 22 
Forskjellige Udgifter ....... Ae ee rs a POE IS RO 86 


| Alt 15485 Mk. 41 Pig. 

Kan den kjobenhavnske Handelsstand faa et ligesaa dygligt 

og virksomt Handelskammer som det kelnske, kan den vere 
glad. Den vilde da faa sine pekuniwre Ofre mere end erstat- 
tede; den vilde faa el meget rigeligt Vederlag for sine Penge. — 


Med disse Bemerkninger tror jeg forelebig at have be- 
svaret alle de fremsatte Indvendinger. 














Tiggeriet i Tyskland. 


A. Lammers: Die Bettel-Plage. Berlin, Verl. v. Leonh. Simion. 
1879. (Volksw. Zeilfragen, herausgegeb. v. d. volkswirth, Ge- 
sellschaft in Berlin). 


Den socialdemokratiske Agitation er der forelobig blevet 
sat en Stopper for i Tyskland. Tyskland er, synes det, ikke 


mere Socialdemokraternes forjettede Land; — det er til Gjen- 
gjezld blevet Tiggernes Land. «Proletariatets. fantastisk-revolu- 
lionezre Proklamalioner lyde ikke mere; —- de ere blevne 


afleste af Tiggernes modlese Klager. Naturligvis mene vi ikke, 
at nelop de Samme, som igaar vare Socialdemokraler, idag 
ere Tiggere. Men det cr dog neppe saa urimeligt at antage, 
al man, naar man kveler den Bevegelse, til hvilken store 
Samfundslag satte deres eneste Haab, let vil kunne knexkke 
Energien og Selvhjelpslysten hos mange af disse Samfunds- 
lags Medlemmer. En «social Bevegelse» vil der allid vere; 
kun er dens Former forskjellige: forbyder man Proletariatet at 
forsoge paa at arbejde sig i Vejret, maa man ikke vente, al 
det vil blive staaende stille paa det engang naaede Punkt: 
Belgen, der for slog fremad, vil nu slaa tilbage. Bourgeosiet, 
der fik en Lov imod socialdemokraliske Taler, forskaanes 


virkelig nu for at here dem; — men saa maa det finde sig 
i al hore paa Tiggernes Taler. fHvilke Taler der ere de inter- 
essanteste, — del er en Smagssag. 


Tyskerne bildte sig indlil for nylig ind, at man, naar 
man vilde se Tiggeri dreven efler stor Maalestok, maatte gaa 














— 


QQ Ss & we we 











375 


lil Ilalienerne og andre sydlige lidet kulliverede Folk; — det 
sedelige Germanien var naturligvis for stedse forskaanet for 
denne Landeplage! Af denne Illusion ere de nu blevne reyne 
ud paa en mindre blid Maade: de tyske Landsbyer overfaldes 
uafladeligt af stokkebevebnede Vagabond-Horder, og i Byerne 
saavelsom paa Landet strejfe Tiggerne om ved Dag og ved 
Nat. Saaledes er det over hele Tyskland; men Slesvig og 
Holsten nevnes som slerkest smillet af Vagabondage. [ler 
blev i de forste fire Maaneder af 1879 2437 Personer idomt 
2776 Straffe for Tiggeri og Lesgengeri. Af disse 2437 Per- 
soner blevy det bevist, at 1501 tidligere havde veret straffede 
med 4696 Straffe; om 936 blev Intet i den Retning posilivt 
bevist, Under 18 Aar var 73 Personer; 383 Personer var i 
Alderen mellem 18 og 20 Aar, 986 mellem 21 og 30 Aar, 
571 mellem 31 og 40, 283 mellem 41 og 50, og over 
50 Aar var 141. Af det hele Tal led kun 297 af Sygdom 
eller Legemssvaghed. 

Ved al omtale de Midler, hvormed Tiggeriet kan modar- 
bejdes , minder Lammers om, hvorledes man bar sig ad i 
gamle Dage. Paa den ene Side forbed man Almissegivning; 
paa den anden Side straffede man Tiggerne med de mest 
barbariske Straffe. 1 Aaret 1350 forbed Kong Johan af Frankrig 
Almissegivning , ‘og forordnede samlidigt, at Tiggerne skulde 
straffes ferste Gang med Pisk og Gabestok, anden Gang med 
Brendemerkning og Landsforvisning. Netop samme Aar salle 
man i England Fengselsstraf for Almissegivning, hvilket Paabud 
fornyedes i 1860, 1378 og 1388, medens Straffen i 1535 
nedsatles til en Pengebede, ti Gange sterre end den givne 
Almisse. I Spanien truede man Aar 1400 Tiggerne med Pisk ; 
for anden Gang begaaet Betleri fastsattes Afskering af Orerne ; 
tredje Gang — Dedsstraf! En engelsk Lov af 1530 truede 
med Pisk, med Afskxring af det hejre Ore, og med Dedsstraf. 
En ny engelsk Lov af 1547 domte Betlerne forste Gang til 
Brendemerke paa Brystel, anden Gang til Brendemerke i 
Ansigtet og Livegenskab, tredje Gang til Deden.  Ligesaa i 
Frankrig: en fransk Lov af 1656, der blev fornyet i 1724, 
domte de mandlige Tiggere til Pisk og til Galejerne, de kvinde- 


‘ 













376 





lige til Landsforvisning. Udbytlet af alt delle Barbari var na- 
turligvis lig Nul. 

Paa en ganske anden Maade segte Grev Rumford — 
Naturforsker, Filosof, Soldat; fodt Amerikaner, men i kur- 
fyrslig bajersk Tjeneste. — i forrige Aarhundredes Slutning 
al gribe Sagen an. Grev Rumford er ikke alene beremt ved 
sin Suppe, men ogsaa ved sil Forsog paa med ét Slag at 
gjore Ende paa det offenlige Betleri-Uvesen. Man regnede 
dengang, siger han, Betleriet paa en Maade med blandt det 
borgerlige Samfunds Institutioner. Landarbejdernes Lon blev 
afpassel saaledes, at det, der manglede i al Arbejderne kunde 
leve af den, skulde afpresses ved Tiggeri. Ethvert Barn, et- 
hvert Fruentimmer, man medte paa Vejen, rakte Haanden 
bedende frem. Tiggerne dannede mange Steder en Art Sam- 
fund, der drev Betleriet aldeles forretningsmessigt. Betleri- 
Geschifien gik iArv fra Fader til] Sen, men kunde dog ogsaa, 
f. Ex. ved Giftermaal, overdrages til Andre. | De for Forret- 
ningen nedvendige Egenskaber, der nedarvedes fra den ene 
Generalion til den anden, udvikledes efterhaanden til en hoj 
Grad af Fuldkommenhed. — Imod alt dette Uvesen reltede 
Grev Rumford et stort, pludseligt Slag. Den bajerske Kur- 
fyrstes fire Rytler: Regimenter fordeltes over hele Landel, idet 
de fik Ordre til at bere sig ad paa samme Maade som Grev 
Rumford, der i Miinehen selv umiddelbart ledede Operationerne : 
Nyltaarsdag 1790 anholdtes samtlige Betlere i Miinchen; den 
ferste blev greben af selve Greven i hans Stabsofficerers og i 
Magistralens Paasyn. I denne ene By, der dengang talle 
omir. 60 000 Indv., anholdtes i Lobet af én Uge 2600 Tiggere ; 
i hele Landet, der dengang var langt mindre end nu, over 
100000. 1 Forvejen havde man indrettet rummelige Lokaler 
til Optagelsen af Tiggerne, og Subskriptionslister udsendtes for 
at Folk kunde tegne sig for Bidrag i det Ojemed at stelte 
Bestrebelserne; overhovedet lagde Rumford sterkt an paa, al 
selye Befolkningen umiddelbart skulde interessere sig for Sagen, 
De anholdte Betlere bleve behandlede paa en Maade, der var 
beregnel paa at danne en slaaende Kontrast til deres tidligere 
Levevis: Fra Gaden flyttedes de, i Vinterens Hjerte, ind i op- 






















= bao Ta ae 


=. 








varmede, forholdsvis hyggelige Rum; fik god varm Mad, blev 
holdte saa renlige som muligt; fik Verktej og Arbejdsmateriale, 
og lerle et nemt, nytligt Arbejde. Rumfords Forholdsregler 
visle sig fortreffelige, — d.v. s. forsaavidt han selv umiddel- 
bart ferte Tilsyn med dem; hvor hans @je ikke naaede, 
ima@rkede man ingen heldige Resultater. Men Miinchens Faltig- 
anstall, der stod under den store Filanthrops umiddelbare Tilsyn, 
blev beremt, og var i nogle Aar et Valfartssted for, hvem der 
studerede Fattigplejen. Hele Bevegelsen var anlagt efter en 
Storartel Plan; men store Virkninger havde den ikke: den var 
for neje knytlet til en enkelt. Mands personlige Krefter. 

Nogle Aar senere, i Begyndelsen af dette Aarhundrede, 
fatlede en meglig Hersker i et andet Land den Plan ligeledes 
paa militezrisk Vis at knekke Belleriet. Men der er den For- 
skjel, at medens Grev Rumford alvorligt havde gjennemtenkt 
Sagen, inden han greb til den ydre Magts Midler, bildte Kejser 
Napoleon sig ind, at han kunde rydde Tiggerivesenet lige saa 
nemt af Vejen som ormstukne Statler og upopulere Dynastier. 
D. 24, November 1807 skrev Kejser Napoleon til sin Inden- 
rigsminister Grev Cretet: «Jeg betragter Tiggeriels Tilintet- 
gjerelse for ligesaa viglig som beremmelig. Vi maa ikke gaa 
hen over Jorden uden at efterlade os Spor, der kunne bevare 
os i yore Efterkommeres Erindring. Jeg rejser bort i nogle 
Uger; — indret Dem saaledes, at De, naar jeg kommer til- 
bage, omtrent d. 15. December, er Herre over hele Sporgs- 
maalet, og har prevet det saaledes i alle dets Enkeltheder, at 
jeg ved et almindeligt Dekret kan fore det sidste afgjerende 
Slag. For Midten af neste Maaned maa De alisaa have skaffet 
de fornedne Midler tilveje, saa at halvtreds ti) tresindstyve 
Huse kunne staa ferdige til at modlage Betlerne; hvor disse 
Huse skulle oprettes, og hvorledes Alt skal ordnes, — der- 
med maa De vere paa det Rene. Kom ikke og fortel mig, 
at De behever tre eller fire Maaneder ti] at ordne Sagen! De 
har jo unge Embedsmend, forstandige Prefekler, dyglige In- 
genigrer; set dem Alle i Gang, og sov ikke ind i Kontor- 
Slendrianen! Alt maa forberedes saaledes, al Frankrig, naar 
Foraaret kommer, vil frembyde det skjonne Skue af et stort 














378 


Land uden Tiggere!» Saaledes opstrammet, tog Ministeren 
nalurligvis strax fat paa Sagen. Men da han i Begyndelsen 
af 1808 — Kejseren havde i Mellemtiden maattet fore en ny 
Krig — traadte frem for den lovgivende Forsamling, forlangte 
han ikke blot Maaneder men Aar for alt lese Opgaven: Ud- 
ryddelsen af Belleriet. Og der gik Aar og atler Aar, — og 
Tiggerict florerer fremdeles! — 

Den eldre Fattiglovgivning gik, som Lammers fremhever, 
ud fra den Forudsetning, at det er ligesaa vigtigt (eller endnu 
vigtigere) at forhindre den tankelese Almissegivning som at 
forbyde Tiggeriet. Den vendte sig ligesaa meget imod den 
letsindige Giver som imod den arbejdssky Modtager. Til ind 
i forrige Aarhundrede var der paa flere Steder Straf for Al- 
missegivning. Men eflerhaanden blevy man dog ned til at op- 
give denne side af Fattiglovgivningen: ikke blot lerte Kirken, 
at salige ere de som give — og ligegyldigt til hvem — men 
(hvad mere var), naar baade Giver og Modlager vare enige 
om Almissen, bley Kontrollen med Overholdelsen af Almisse- 
forbudene noget vanskelig, ligesom ogsaa den almindelige Be- 
vidsthed har ondt ved at overbevise sig om, at det er straf- 
verdigt al rekke den Faltige en Skjerv. Man vil gjerne ind- 
remme, al Almissen ofte faar en daarlig Anvendelse, at den 
maaske snarere er skadelig end nytlig, at det altsaa ikke er 
rigtigt at give, —- men at Almissegivningen ligefrem herer ind 
under Straffeloven, det er dog ikke saa lel al begribe. Saa 
blev da Almisseforbudene eflerhaanden stregne af Lovene ; men 
nu vislte det sig, at det i Virkeligheden ikke blev lettere for 
Loven at magte Betleriet, fordi den kun holdt sig til den ene 
Side. Sagen er den, at Loven trenger til et Supplement: at 
afskaffe alle Love mod Betleri gaar aabenbart ikke an, allerede 
af den Grund at Belleriet saa let gaar over til at blive Penge- 
afpresning, Tyveri m. m.; men Statens Aktion mod Betleriet 
ber suppleres af de Privates. 

Efler at Lammers i korte Trek har fremstillet nogle af 
Grundene til, at der fremdeles betles saameget i Tyskland, 
giver han sig til al indskerpe disse Setninger: vi maa frigjere 
os for den Forestilling, den Overtro, at det i og for sig er 





















379 


fortjenstligt at give, uden Hensyn til, hvem der gives lil, og 
hvilke Virkninger Gaven har; vi maa vere forvissede om, at 
der sker flere Ulykker ved ydede end ved negtede Almisser; 
Penge ere den sletteste Form for at gjore vel; at give Penge 
til ubekjendle Betlere er ikke nogen god men en daarlig Gjer- 
ning. Lammers forsvarer med Dyglighed, men tillige med en 
vis Ensidighed, sin Opfaltelse. Slulttelig omtaler han de For- 
eninger, man i Tyskland (Berlin, Elberfeld, Harburg, Osnabriick, 
Slesvig, Holsten o. fl. Steder) har dannet til Betleriets Be- 
kempelse, — Foreninger, hvis Formaal paa den ene Side er 
at modvirke den spredte, slet motiverede Almissegivning, paa 
den anden Side posilivt at lindre Neden. Serligt foler han sig 
liltalt af en Slesvig og Holsten omfattende _Provincialforening, 
hvis Medlemmer ligefrem forpligte sig til ikke at give Ube- 
kjendte Almisse, — en Forpligtelse, som de dog kun paatage 
sig, fordi Foreningen paa sin Side drager Omsorg for, at der 
vil blive serget for de Nedlidende. Af Foreninger, ordnede 
efter dette Monster, venter Lammers sig gode Resultater. 


As BP: 















Herrenschwand. 


Den nationalokonomisk-historiske Professor Dr. von Inama- 
Sternegg har nylig gravel Herrenschwand op fra de 
Dede.*) Hvem var Herrenschwand? En _ nalionalekonomisk 
Forfatter, en Forfaller som Nogle have givet omtrent samme 
Rang som Adam Smith, medens Andre have paastaael, al der 
aldeles Intet kan leres af hans Skrifler! Hvilke ere disse 
Skrifler, og hvad staar der i dem? De Fleste ville blive Svar 
skyldige paa disse Spergsmaal. Man véd knap, hvad han har 
skrevet, og véd naturligvis endnu mindre, hvad der staar ji 
hans Beger. Man véd, at han var en Schweizer, fedt i Murten; 
men naar han fodles vides ikke (sandsynligvis har det veret 
omtrent 1730), — ligesaa lidt som man véd, naar og hvor 
han dede (maaske i Paris, i Begyndelsen af dette Aarhundrede). 
Ikke engang hans Fornayn eller dettes Begyndelsesbogstay 
kjendes. Der levede fra 1718 til 1796 en Johan Friedrich 
Herrenschwand, ligeledes fodt i Murlen, og ham og Naltional- 
ekonomen omtaler saagodtsom hele den biografiske Literatur 
som en og samme Mand. Men delle er en Forvexling. Joh. 
Fr. Herrenschwand — praktisk Lege, bekjendt ved sit «Herren- 
schwandpulver» , et Middel mod Bendelorm — havde ikke 
Andet at gjore med Nalionalokonomien, end at han var en 
Broder til den fernavnisse Herrenschwand. Om Dennes 


*) v. Inama-Sternegg: Ueber Herrenschwand. I: Jahrbicher f. Na- 
tionalékonomie u. Statistik. XXXIII S. 416. 








= ee ee —mam «e... & e2 a «oe 


4 _— 


ea, 


Q 


Le [] 


ws = 








ens GO KF @ 











381 





Livsskjebne vides kun, at han, eflerat have studeret i sit 
Fedreland og en Tidlang bekledt et militert Dommerembede, 
begav sig til London, hvor han, som det synes, udelukkende 
har helliget sig Videnskaben. I Begyndelsen af det 19. Aar- 
hundrede finde vi ham i Paris, hvorhen han havde begivet sig 
for at fore Tilsyn med Trykningen af sit sidste Verk. Endnu 
i Aaret 1805 levede han her, tilbagetrukken, ensom, ugift, 
formueles, men lilfreds. Naar han dede, vides ikke. 

Han udgav sine Skrifler (paa det sidste ner) i England, 
skrev dem paa Fransk, men hayvde forevrigt Tysk til Moders- 
maal. At han saaledes «ligesom satte sig mellem tre Stole», 
kan, mener Inama, have skadet hans Virksomhed. Over hans 
Skrifler giver Inama folgende Fortegnelse: 1. De l'économie 
politique moderne. Discours fondamental sur la population. 
Londres 1786. En tysk Oversettelse heraf udkom 1794. En 
Eftertryksudgave (fransk) udkom 1795 i Paris. En Dedikalion 
lil Ludvig XVI, der fandtes i Udgaven af 1786, udelodes na- 
turligvis i den franske Udgave af 1795. Fortalen til denne 
Eftertryksudgave er maaske den forste Anledning til den senere 
Forvexling af de to Bredre; thi Forfatleren nevnes her som 
«schweizisk Lege», Bogen, der omlalles med slor Ros, — 
den kaldtes «et af de bedste» nationalokonomiske Verker, «en 
udmerket Indledning til Lesningen af Adam Smiths» Verk, 


«hvis Ideer den udvider og fuldkommengjor,» — tenktes be- 
nyttet ved den da i «Normalskolen» begyndte nationaleokonom- 
iske Undervisning. — 2. Discours sur le crédit public des 
nations européennes. Londres 1787. — —- 3. Discours sur la 


division des terres dans Vagriculture. Londres 1788 & 1790, — 
4. Discours sur le commerce eatérieur des nations européennes. 
Londres 1787 & 1790. Tysk Oversettelse 1795. — 5. De 
l'économie politique et morale de lespéce humaine. Londres 1796. 
2 Bind. — 6. Du vrai principe actif de l'économie politique ou 
du vrai crédit public. Londres 1797, Et Uddrag af det fore- 
gaaende slerre Verk, foretazet af Forfatteren selv for at skaffe 
hans Ideer videre Udbredelse. Tysk Oversettelse 1810. — 
7. Du vrai gouvernement de lespéece humaine. Nouvelle édition. 
Paris 1803. Den eldre Udgave forer Titelen: Du vrai gou- 
















382 


vernement des peuples de la terre ou adresse & ceux qui gowvernent 
comme & ceux qui sont gouvernés, Par H. auteur de l'économie 
politique et morale de T'espece humaine & Paris 1802. — Nogle 
paaleankte Arbejder om Kornpolitiken, Renten, Beskatningen og 
Luxus synes ikke at vere blevyne offenliggjorte —- — Karak- 
teristisk for Forfatteren er det, at han ikke navngiver sig paa 
Titelbladet, men i det Hejeste i Fortalen eller Dedikationen. 

1 Spidsen for sine Udviklinger stiller Herrenschwand — 
toly Aar fer Malthus — den Tanke, at Menneskeslegtens For- 
egelse maa staa i Forhold til Subsistensmidlerne. Hverken 
Jeger- eller Hyrdefolk ere i Stand til at udvide Grenserne for 
Ernvringen; kun agerdyrkende Folk formaa at forage deres 
Rigdomme og derigjennem Befolkningen. Men kun Agerbrugets 
hejeste Form, «le systéme d’agriculture relative, fondé sur un 
sysieme de manufactures», muliggjor en ubegrenset Produk- 
tions-Foregelse, men medforer dog Farer for de industrielle 
Klasser, der ingen Sikkerhed have for deres Underhold, med- 
mindre deres Produkter finde en sikret Afsetning. Fremfor 
Alt maa der gives Agerbrugerne fuld Frihed til at udvikle sig og til 
at afhende deres Produkter, for at denne Befolkningens Klasse 
kan blive stedse mere kjobedygtig. Dernest maa der drages 
Omsorg for Foregelsen af «la consommation indépendente par 
excellence» , hvorved Herrenschwand forstaar Kapilalisternes, 
Aandsarbejdernes og selve Statens Forbrug: detle maa, for at 
skaffe Folket nedvendige, nyllige og forskjonnende Institutioner, 
vere ubegrenselt stort. — Herrenschwand udvikler derefter, 
hvorledes Forbrugernes tre Klasser, Landmend, de Industri- 
drivende og de egenlige Konsumenter, skulle bringes i inder- 
lig Forbindelse med hverandre. Den udenlandske Handel skaffer 
vel Penge ind i Landet, men Penge er ikke det, hvorpaa det 
kommer an; det Vesenlige er: saa godt som muligt al serge 
for alle Folkets Fornedenheder. Den udenlandske Handel gjor 
Nationen afhengig af Udlandels uberegnelige Eftersporgsel; og 
den Handelsbalance, der udviser storre Pengeindforsel end 
Pengeudfersel , er i Virkeligheden ikke gunstig; Ind- og Ud- 
ferselens Verdi ber opveje hinanden. Langt verdifuldere er 
den indenlandske Handel, gjennem hvilken alle Folkets pro- 





ar 





383 


duktive Krefter udvikle hverandre gjensidigt, og alle Produk‘er 
finde sikret Afsetning, medens Arbejdslonnen stiger og Drifis- 
herregevinsten falder, Den befordrer ogsaa Kapilaldannelsen 
og gjor Kapilalbesiddelsen mere almindelig. Kun ved den 
indenlandske Omsetnings slorst mulige Intensilet sikres Na- 
tionalindkomstens Stigen; derved muliggjores en Befolknings- 
foregelse , der forer til sterre Forbrug, og som alter bringer 
Opsving i Produktionen med sig. Men Pengemengden slaar 
ikke til til en saaledes foregel Omsetning, der maa _ derfor 
hjzlpes med den offenlige Kredit, som hviler paa Borgernes 
Skatteevne; imidlertid ber der ikke udsledes til enhver Tid 
indlgselige Banksedler, men periodisk realisable Statspapirer, 
der uden al kreve nogen speciel Fundering dog byde langt 
mere Sikkerhed. De periodisk indflydende Skalter afgive Dek- 
ningen for disse Papir-Cirkulationsmidler, og disse Skatter ber 
opkreves i Forhold til de Enkelles Indkomst, ikke ved indi- 
rekle Forbrugsafgifter, der skrue Priserne i Vejret og virke 
trykkende. 

At belegne Herrenschwand som en «Eklekliker», hvad 
Roscher gjor, anser Inama ikke for rigtigt; dertil finder han 
hans System «altfor afsluttet», Paa den anden Side kan han 
dog ikke henregnes til nogen af de storre Skoler. Han staar, 
som i Livet saaledes ogsaa i Videnskaben, ene og _ isoleret. 
Say og Andre have kaldt ham «Merkantilist» ; men Merkantil- 
ismen havde netop i ham en skarp Modstander. Med Fysio- 
kraterne har han nogle theoretiske Beroringspunkler; han til- 
lagde Agerbruget en overvejende Betydning; men i den prakt- 
iske Nationalokonomi fjerner han sig sterkt fra den, navnilig 
derved at han lildeler Staten en serdeles stor Rolle paa den 
eskonomiske Virksomheds Omraade. Necker kalder han en 
Charlatan, ligesom han hundser W, Pill, og gaar den Colbert’ske 
ekonomiske Politik sterkt paa Klingen, Af Adam Smith har 
han lert endel, men hans oekonomiske Politik og Stilling til de 
prakliske Spergsmaal er han en afgjort Modstander af. I hele 
sit Anleg var han ogsaa en Kontrast ligeoverfor Forfatleren af 
«Wealth of Nations», Det virkelige Liv kjendle han yderst 
lidt til, og hans Skrifter ere helt igjennem dogmaliske, ab- 





384 


strakte; hans Logik er rent dedukliv. Han krilicerer med 
Dygtighed sin Tids Regeringssystemer; men hans egne positive 
Forslag ere uudferlige, ulopiske, vidnende om Mangel paa 
Kjendskab til den menneskelige Natur. Han bedemmer de 
Regerendes og de Regeredes Forstand og gode Vilje altfor 
oplimislisk. Han holder med den hejeste Grad af Selvfolelse 
fast paa de af ham sely skable historiske og sociale Kate- 
gorier. Han er yderlig doktriner, men lillige en sand 
Filanthrop. 

Det tykke, neslen uigjennemsigtige Glemselens Sler, der 
hviler over Herrenschwand, finder Inama ikke forljent. En 
Flig af det har han villet fjerne. 








