We all know what that means: mass redundancies, spiralling unemployment, drastic wage and pension cuts, new oppressive tax measures, the abolition of the eight-hour day, the division of working time into active and inactive time, an increase in unpaid working time and a 78-hour working week and the general application of flexicurity, which means minimal industrial relations, part-time temporary employment, revolving unemployment, an attack on collective agreements and further privatisation of insurance and pensions systems, health, welfare and education, on the one hand, and subsidy and tax exemption packages for the monopolies, on the other.
Teame kõik, mida see tähendab: massikoondamised, üha tõusev töötus, äärmuslikud palga- ja personalikärped, uued rõhuvad maksustamismeetmed, kaheksatunnise tööpäeva kaotamine, tööaja jaotamine aktiivseks ja mitteaktiivseks ajaks, palgata töö suurenemine ja 78-tunnine töönädal ning üldine kaitstud paindlikkuse põhimõtte kasutuselevõtmine, mis tähendab ühest küljest minimaalseid tööstussuhteid, osalise tööajaga töölisi, vahelduvat töötust, rünnakut kollektiivsetele kokkulepetele ja kindlustus- ja pensionisüsteemide, tervishoiu-, hoolekande- ja haridussüsteemide täiendavad erastamist ning teisest küljest toetuste ja maksusoodustuste pakette monopolidele.