Since similar instruments of other banks were trading at a substantial discount to par [80], it was logical that the market value of the debt instruments waived by the Dutch State was also below par. In other words, the prevailing market circumstances suggested that the Dutch State was not entitled to par value but to a lower market value.
Kuna teiste pankade samalaadsete instrumentidega kaubeldi märkimisväärselt madalamal tasemel võrreldes nimiväärtusega, [80] siis oli loogiline, et selle võlainstrumendi turuväärtus, mille sissenõudmisest Madalmaade valitsus loobus, oli samuti alla nimiväärtuse. Teisisõnu, valitsevad turutingimused nägid ette, et Madalmaade valitsusel ei olnud õigust kasutada nimiväärtust, vaid madalamat turuväärtust.