Hence its use is strictly limited to cases where the EFTA State is able to justify that it is not feasible or appropriate to take into account productive efficiency and to have a contract design which gives incentives to achieve efficiency gains.
Seepärast piirdub selle kasutamine juhtudega, kui EFTA riik suudab põhjendada, et tootmise tõhususe arvessevõtmine ja lepingu tõhususe kasvu stimuleeriva ülesehituse kasutamine ei ole võimalik või asjakohane.