An entity first assesses whether objective evidence of impairment exists individually for financial assets that are individually significant, and individually or collectively for financial assets that are not individually significant (see paragraph 59).
Üksus hindab alguses, kas väärtuse langemise objektiivne tunnus eksisteerib individuaalselt nende varade jaoks, mis on individuaalselt tähelepanuväärsed, ja individuaalselt või kollektiivselt nende finantsvarade jaoks, mis pole individuaalselt tähelepanuväärsed (vt lõik 59).