On that point, it must be emphasised that, under the second sentence of Article 91(1) of the Staff Regulations, the Court of First Instance has, in disputes of a financial character, unlimited jurisdiction, pursuant to which it has the power, if need be, of its own motion to order the defendant to pay compensation for the damage caused by the defendant’s wrongful act and, in such a case, taking account of all of the circumstances of the case, to assess the damage suffered ex aequo et bono (see, inter alia, Case 24/79 Oberthür v Commission [1980] ECR 1743, paragraph 14; Joined Cases 176/86 and 177/86 Houyoux and Guery v Commission [1987] ECR 4333, paragraph 16; Case C-90/95 P de Compte v Parliament [1997] ECR I-1999, paragraph 45; and EIB v Hautem, cited above, paragraph 95).
Selles osas tuleb rõhutada, et vastavalt personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teisele lausele on Esimese Astme Kohtul rahaliste vaidluste puhul täielik pädevus, mille raames ta võib, kui selleks on alust, mõista omal algatusel kostjalt välja hüvitise tema eksimuse tõttu tekkinud kahju eest ning sellisel juhul hinnata tekkinud kahju ex aequo et bono kohtuasja kõiki asjaolusid arvestades (vt eelkõige 5. juuni 1980. aasta otsus kohtuasjas 24/79: Oberthür vs. komisjon, EKL 1980, lk 1743, punkt 14; 27. oktoobri 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 176/86 ja 177/86: Houyoux ja Guery vs. komisjon, lk 4333, punkt 16; 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-90/95 P: de Compte vs. parlament, EKL 1997, lk I-1999, punkt 45, ja eespool viidatud kohtuotsus EIP vs. Hautem, punkt 95).