Under the case law of the Court, a tax measure is specific only if it unreasonably discriminates between situations being legally and factually comparable in the light of the objectives set by the tax system [22] and ‘the fact that undertakings are treated differently does not automatically imply the existence of an advantage for the purposes of Article 92(1) of the Treaty’ [23].
Euroopa Kohtu praktika kohaselt [22] on tegemist konkreetse maksumeetmega ainult juhul, kui sellega kaasneb maksuõigusega taotletavaid eesmärke silmas pidades võrreldavate õiguslike ja faktiliste asjaolude põhjendamatu erinev kohtlemine ning „tõsiasi, et ettevõtjaid koheldakse erinevalt, ei too automaatselt kaasa eelist EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 tähenduses.” [23]