The flux measures the rate of flow of energy that passes through each cm^2 (or any unit area) of an object's surface each second. The detected flux depends on the distance from the source that radiates the energy. This is because the energy has to spread over a volume of space before it reaches us. Let us assume that we have an imaginary balloon that encloses a star. Each dot on the balloon represents a unit of energy emitted from the star. Initially, the dots in an area of one cm^2 are in close proximity to each other and the flux (energy emitted per square centimeter per second) is high. After a distance d, the volume and surface area of the balloon increased causing the dots to spread away from each. Consequently, the number of dots (or energy) enclosed in one cm^2 has decreased as illustrated in Figure 1.
Valgsus mõõdab energia voogu, mis igas sekundis läbib objekti iga ruutsentimeetrit (või mõnd muud pinnaühikut). Valgsus sõltub energiat kiirgava objekti kaugusest, sest energia hajub. Oletame, et meil on tegemist tähe ümber tõmmatud õhupalliga. Iga punkt pallil tähistab tähelt saabuva energia ühikut. Algselt on kõik ühe ruutsentimeetri punktid üksteisele väga lähedal ja valgsus (energia ruutsentimeetri kohta sekundis) on suur. Täitudes suureneb õhupalli ruum - ja pindala ning punktid hakkavad kaugenema. See tähendab, et ühel ruutsentimeetril olevate punktide (ehk siis energia) arv kahaneb, nagu näitab joonis 1.