Estonians don’t speak with one voice, or address themselves to one issue, but over the years I’ve come to sense that giving voice is important, perhaps especially in a country where the right to speak has been regularly suppressed.
Sellega on seotud ka ajalugu ja keele kogemus. Eestlased ei kõnele ühel häälel ega tõsta esile vaid üht küsimust, kuid aastate jooksul olen hakanud mõistma, et enda kuuldavaks tegemine on oluline, vahest eriti riigis, kus õigust kõnelda on korrapäraselt alla surutud.