Politické souručenství, k jehož přijetí Francie v 50. letech přesvědčila pětici svých evropských partnerů, mělo pohltit jak Evropské společenství uhlí a oceli, tak i EDC. Mělo mít diplomatické i vojenské pravomoci a také zákonodárné shromáždění silně připomínající dnešní Evropský parlament – podobně jako by i ústavní plán EU z roku 2005 býval rozšířil pravomoci Evropského parlamentu a vytvořil funkci evropského ministra zahraničí.
1950年代，法国劝说其五个伙伴接受的政治共同体本来应该吸纳欧洲煤钢共同体和EDC。它本应同时具备外交和军事权力，以及一个与今天的欧洲议会相似的立法会议—正如2005年欧盟宪法计划本应该扩展欧洲议会的权力，并设立欧洲外交部长那样。