Pro většinu Evropanů jsou však tito lidé v podstatě jen statistikou a také muži a ženy, kteří cestu přežili, zůstávají neidentifikovaní a nerozlišitelní jako jakási hrozivá anonymní masa. Naše společnost založená na vizuálních vjemech, která obvykle dokáže pohotově vyrobit instantní celebritu a tu poté používat jako „tvář“ příslušné krize (ať už jde o prasečí chřipku nebo o stávku řidičů náklaďáků), nejeví zájem o osud jediného z těchto „běženců“.
但是，对大部分欧洲人来说，这些人只不过是统计数字，正如那些在旅途中活下来的男女仍然没有身份，无法辨别，成为危险的匿名群众。我们的外表社会（society of spectacle）常常很快就能为当下危机（不管是猪流感还是卡车司机罢工）制造一张“脸”，却没有兴趣关心“移民”中的一员的命运。