Místo aby přijali nové národní paradigma založené na realitě svých úspěchů (národní jednota, silný mezinárodní obchod a rostoucí celosvětový vliv), lpějí čínští vůdci na paradigmatu starém, v němž jejich země figuruje jako oběť, jako „nemocný muž Asie“, kterého „rozkrajují jako meloun“ dravé imperiální a koloniální mocnosti, jako je Japonsko. Tato hořká vzpomínka na útisk a vykořisťování dlí v myslích až příliš mnoha Číňanů jako obraz oslnivého světla, které již bylo dávno zhasnuto.
中国已经取得了种种成绩：国家统一，国际贸易蓬勃发展、全球影响日益增强。但中国领导人却未能基于这一现实，确立一种新的国家范式，而是抱住中国的旧有形象不放，依然把中国当成受害者、当成是被日本这样掠夺成性的帝国主义、殖民主义国家瓜分的“东亚病夫”。那些被压迫、被剥削的惨痛回忆在很多中国人的头脑之中挥之不去，就像强烈的灯光关掉以后留下的影像久久不散一样。