Pro USA je Severní Korea dokladem toho, jak chudá, leč ambiciózní země vyvinula bombu tím, že při rozhovorech lavírovala a hrála na čas. Pro Írán je zase zřeknutí se zbraní hromadného ničení libyjským vůdcem Muammarem Kaddáfím v roce 2003 dokladem toho, jak režim, jenž byl mezinárodním společenstvím i po normalizaci diplomatických vztahů stále pokládán za strašáka, možná rezignoval na vlastní přežití, když v roce 2011 upustil od snahy vybudovat jaderné odstrašení. Ponoříme-li se do obou těchto případů hlouběji, zjistíme, jakým problémům budou čelit Írán i jeho mezinárodní protějšky.
对美国来说，朝鲜显示了一个野心勃勃的穷国是如何通过玩弄对话把戏、争取时间开发核弹的。对伊朗来说，2003年卡扎菲交出利比亚大规模杀伤性武器表明，一个政权在外交关系正常化后仍然会被国际社会视为不受欢迎者，卡扎菲之所以在2011年被推翻，很大程度上是因为他放弃了建立核威慑的机会。深入挖掘这两个例子就可以发现伊朗及其国际对话者所面临的的挑战。