Připočtěme k tomu všemu francouzskou oblibu ideologické konfrontace a absenci kultury vyjednávání a kompromisu, o konsenzu ani nemluvě, a pochopíme, proč tolik reformních projektů ve Francii skončí tím, že jsou napadány v ulicích. Ba je příznačné, že většina pozorovatelů nejnovější nepokoje automaticky přirovnává k dění z května 1968, jež si v očích Francouzů nadále zachovává zvláštní kouzlo.
除此之外，法国人偏好意识形态的对抗，缺乏谈判和妥协的文化，更不用说共识了。这样，人们也就可以理解为什么法国如此众多的改革项目最终都以街头抗议游行而受到挑战。实际上，非常重要的是，大多数的观察家们很自然地把最近的动乱与1968年5月的动乱相提并论。法国人对那一动乱继续抱有一种奇怪的迷恋。但是，实际上，这两者之间除了反映法国人对街头政治的偏好以外没有任何共同之处。