Tunisko, Egypt a Libye jsou tři zjevné případy rozhněvanosti mas kvůli nedostatečnému hospodářskému rozvoji a diktaturám, jimž byl nedostatečný rozvoj oprávněně přičítán. Hlavní rozdíl mezi těmito třemi zeměmi spočívá v&#160;tom, že v&#160;Tunisku a Egyptě dospěl hospodářský rozvoj tak daleko, že zde vznikla střední vrstva drobných obchodníků, která zahájila povstání a měla dost členů na to, aby mohla uspět – přinejmenším v&#160;úsilí svrhnout diktátora.
突尼斯，埃及和利比亚是三个民众对经济落后已经导致这一状况的独裁统治爆发大规模不满的显著例子。但其中的主要区别在于突尼斯和埃及的经济发展已经足以催生一个小规模的贸易和工薪阶层，不但以此发动了示威暴动，同时也有足够的成员数量来实现成功——至少成功驱逐了那些独裁者。