Poslední právní zábrany půjčování peněz na úrok padly až v devatenáctém století, kdy podlehly ekonomickému argumentu, že půjčování peněz je služba, za niž je věřitel oprávněn účtovat si takovou částku, jakou trh unese. Teorie o lichvářství nicméně přežila v podobě názoru, že je nemorální vymáhat na základě slabé vyjednávací pozice nebo extrémní nouze dlužníka ještě i nějakou dodatečnou částku.
最后一个禁止有息贷款的法律限制直到19世纪才得以放宽，因为人们开始认同放债其实是一种服务的经济观点，而放债者有权去收取市场可以承受的利息。但那种“高利贷有罪”理论依然存在，因为人们认为利用借款者的弱势谈判地位或者迫切需要而榨取额外收益的行为是不道德的。