Síly odporu jsou příliš omezené, zatímco armáda – klíčový nástroj sociálního pokroku chudých – zůstává v&#160;rukou diktatury. Povstání samo o sobě nemohlo uspět; od počátku se dala očekávat strašlivá a krvavá represe.
利比亚的情况则截然不同。由痛苦和食物短缺所催生的愤怒主要来自于底层民众而非中产阶级。反抗的力量太过有限，而政府军——一个穷人提升其社会地位的关键工具——依旧掌握在独裁者手中。反抗势力无法依靠自身的力量取得胜利；暴动伊始，恐怖血腥的镇压就在意料之中。