Arabské zlaté časy, v Bagdádu jedenáctého století a Andalusii čtrnáctého století, se uznávají jako období velké učenosti. Školám a univerzitám se dostávalo rozsáhlé podpory a studenti i učenci v honbě za poznáním cestovali od města k městu.
此外，伊斯兰教没有教士，只有宗教学者。在阿拉伯世界的黄金时代，比如11世纪的巴格达和14世纪的安达卢西亚地区，都被考证为学习和教育发展的鼎盛时期。学校和大学都获得了广泛支持，学生和学者们在城市之间游学以追求知识。但在黄金时代远去之后，教育也随之衰落了。