Snad nejnápadněji však u předběžně opatrného i proakčního smýšlení chybí starý ideál sociálního státu – to, že se ve světě, kde naši potomci mají zajištěnou bezpečnou existenci, můžeme dle libosti rozmnožovat. Přes všechny zásadní neshody obě strany tuto vyhlídku zavrhují jako fantazírování dvacátého století, které se jen dočasně na několik desítek let po druhé světové válce uskutečnilo v&nbsp;severní Evropě.
但或许预防性和主动性理念中最明显的共同空白处则是那种旧有的福利国家理想——无论我们繁衍多少后代都能够确保其安稳生存的世界。而无论在其他方面的分歧有多大，双方都将这一愿景否定为一个只在二战结束后几十年间于北欧短暂实现过的21世纪童话。