Hlavní město Pchjongjang bylo tehdy tmavé a vylidněné –osvětlovala ho jen kolona převážející nás z hotelu pro oficiální hosty do opery, a za námi se ulice opět halily do tmy. Když do sálu vstoupil Kim Čong-il, vítali ho diváci se stejným zanícením, jaké před nedávnem charakterizovalo veřejný smutek po jeho smrti.
我个人的朝鲜记忆已经是10年前的往事了，我记得这是个贫穷而压抑的国家。首都平壤黑暗而荒芜，仪仗队把我们从官方下榻地点接往剧院，我们途径的地方有灯光照明，而我们的背后则是一片漆黑。金正日走进剧院时掌声雷动，正如今日朝鲜万人空巷悼念他的逝世。