V krátkém a střednědobém výhledu se čínská vláda v Sin-ťiangu a Tibetu zdá dobře zajištěná: mezinárodní společenství se nepostaví členskému státu Rady bezpečnosti. To by mohli učinit jen tamní občané, čemuž ale zřejmě brání Hertzenův balíček ujednání: Ujguři, stejně jako Tibeťané, nevyvolávají mezi Chany solidaritu, ale spíš krvelačné vřeštění – což je tak trochu pochopitelné, vzhledem k tomu, že obyčejní Chanové ve Lhase a v Urumči museli sami zaplatit za zločiny Číny.
而在中短期内，中国对新疆和西藏的统治似乎安全无忧：国际社会可不会挑战一个安理会常任理事国。只有中国公民能挑战之，但赫尔岑的“一揽子交易”理论似乎防止了这一状况的发生：跟西藏人一样，维吾尔人的行动换来的并不是汉族的团结政策，而是镇压和复仇的叫嚣——这可以理解，因为许多在拉萨和乌鲁木齐的无辜汉人为中国政府的恶行付出了生命的代价。但在长期来说，中国执政者很有理由去担心：新疆将演变成下一个西藏。