Každý Ind, který sleduje olympiádu, se při čtení každodenního seznamu medailistů jen smutně krčí; jeho oči kloužou po desítkách velkých i malých národů a pak se případně rozsvítí nad osamoceným indickým bronzem z tenisu nebo zápasu. Ještě horší je, že všichni známe to zahanbení, když musíme den co den čekat, kdy se Indie na žebříčku vůbec objeví, zatímco země stokrát menší než my sklízejí zlato za zlatem a indičtí sportovci bývají jen tu a tam zmiňováni mezi „ostatními účastníky“.
每一个关注奥运会的印度人在浏览每日的奖牌名单时都心有悲戚，他们的眼睛在扫过了几十个大大小小的国家之后才最终落在了一个孤零零的印度获得的网球或摔跤铜奖上。更糟的是，当只有印度百分之一大小的国家在一个接一个的获得金牌而印度运动员只有在失利中才被提到时，我们都感受到了一天又一天等待印度出现在奖牌榜上的羞耻。