Při soupeření v čerstvě nezávislých nebo rozvojových zemích se tento ideologický rozkol stal až manichejsky vyhraněným, což vyvolalo zuřivou podezíravost vůči konkurenčním principům, ne-li přímo jejich otevřené odmítání. V důsledku toho byly sílící státní instituce až příliš často na Západě vnímány jako komunistická proradnost, zatímco sovětský blok vnímal i sebemenší projev individuální svobody a zodpovědnosti jako zárodek kapitalistické kontrarevoluce.
冷战的对峙并不只是美国和苏联的对峙，从意识形态的角度看，还是个人主义和集体主义的对峙。在新晋独立和发展的国家竞争中，这一意识形态的对立演变成了摩尼教主义，形成了一种对异端原则的根深蒂固的怀疑（如果不是断然拒绝的话）。结果，西方人将加强国家机器一概视为共产主义做派，而苏维埃阵营将最轻微的个人自由和责任视为资本主义反革命毒草。