Tito kliničtí teoretici traumatu ovšem netvrdí, že by „potlačené“ či „disociované“ vzpomínky na hrůzné události byly netečné či neškodné. Právě naopak, tyto zasuté vzpomínky v tichosti vypouštějí do života obětí jed vyvolávající zdánlivě nevysvětlitelné psychiatrické symptomy, a proto má-li dojít k léčbě, je třeba je vynést na světlo.
然而，这些临床创伤学者们却也并不认为“被压抑”和“被离解”的对恐怖事件的记忆是迟钝或良性的。相反，这些深藏的记忆悄然地侵害受害者的生活，引发一些似乎难以解释的精神病症状，因而必须要发掘出来进行治疗。