Pro USA je Severní Korea dokladem toho, jak chudá, leč ambiciózní země vyvinula bombu tím, že při rozhovorech lavírovala a hrála na čas. Pro Írán je zase zřeknutí se zbraní hromadného ničení libyjským vůdcem Muammarem Kaddáfím v roce 2003 dokladem toho, jak režim, jenž byl mezinárodním společenstvím i po normalizaci diplomatických vztahů stále pokládán za strašáka, možná rezignoval na vlastní přežití, když v roce 2011 upustil od snahy vybudovat jaderné odstrašení.
Para os EUA, a Coreia do Norte mostra como um país pobre, mas ambicioso, desenvolveu a bomba através de jogos de conversações e de manobras para ganhar tempo. Para o Irão, o abandono das armas de destruição em massa da Líbia, em 2003, por parte de Muammar Khadafi, demonstra como um regime, ainda considerado um bête noire pela comunidade internacional mesmo depois da normalização das relações diplomáticas, provavelmente abdicou da sua sobrevivência em 2011, ao abandonar a oportunidade de construir uma forma de dissuasão nuclear.