Odumírající firmy uměle držely při životě úvěrové rámce od jejich zaibacu jako bankovních partnerů, čímž oddalovaly neodvratný krach a prodlužovaly projevy nehospodárnosti a útlumové faktory, které u růstu japonské produktivity vyústily ve zhroucení typické pro období po bublině.
Le società sclerotiche furono salvate dalle linee di credito offerte dai loro zaibatsu (simili a partner bancari), ritardando il loro inevitabile fallimento e perpetuando inefficienze e disincentivi che portarono la produttività giapponese a un collasso post-bolla.