Například Shanta Devarajan kritizuje v jednom příspěvku názor, že vzdělání je základním veřejným statkem, který by vlády měly financovat a zajišťovat, a tvrdí, že by se místo toho mělo pokládat za soukromý statek poskytovaný prostřednictvím trhů zákazníkům – tedy rodičům a dětem – usilujícím o soukromý výnos.
In uno dei suoi contributi, Shanta Devarajan ha criticato l’idea secondo cui l’istruzione sarebbe un bene pubblico essenziale che i governi devono finanziare e garantire, sostenendo che dovrebbe invece essere considerata come un bene privato fornito dai mercati ai clienti (ovvero genitori e figli) con un profitto privato.