Tvrdí, že velká část zdánlivého růstu přidané hodnoty byla ve skutečnosti iluzorní: založená na zvýšeném investování s vypůjčenými penězi, nadměrném obchodování a bankovních emisích hlubokých opcí s nulovou vnitřní hodnotou – například credit-default swapů (v roce 2007 dosáhl trh s nimi objemu 60 bilionů dolarů). „Všechny tyto strategie měly jednu společnou vlastnost,“ píše Haldane, „totiž že banky na sebe v honbě za ziskem braly riziko – riziko, které bylo často zamaskované, protože se ukrývalo na konci distribuce výnosu.“
Sostiene che gran parte della crescita apparente del valore aggiunto sia stata, infatti, illusoria, basata sul maggiore indebitamento, sugli eccessivi scambi commerciali e sulle sottoscrizioni da parte delle banche di opzioni deep out-of-the-money – ad esempio, credit default swap (un mercato da 60 trilioni di dollari nel 2007). “Ciò che accomunava tutte queste strategie”, scrive Haldane, “era di coinvolgere le banche che si assumevano il rischio nella ricerca del rendimento – rischio che era spesso nascosto perché “parcheggiato” nella coda della distribuzione degli utili”.