Uvážíme-li ale budoucí důsledky nečinnosti, otřeseme se tou představou: Sýrie zaklesnutá v krvavých jatkách mezi brutalitou Bašára al-Assada a různých poboček al-Káidy, semeniště extremismu nekonečně nebezpečnější než Afghánistán v 90. letech, Egypt v rozvratu, kde jako by Západ bez ohledu na spravedlnost podporoval ty, kdo by zemi proměnili v sunnitskou obdobu Íránu, a samotný Írán, který má sice nového prezidenta, ale stále je teokratickou diktaturou s jadernou bombou.
Ma contemplate le future conseguenze dell'inazione e rabbrividite: la Siria, impantanata nella carneficina tra la brutalità di Bashar al-Assad ed i vari affiliati di Al Qaeda, un terreno di coltura dell'estremismo infinitamente più pericoloso dell'Afghanistan nel 1990; l’Egitto nel caos, con l'Occidente, per quanto sia sbagliato, che sembra stia dando soccorso a coloro che vorrebbero trasformarlo in una versione sunnita dell'Iran; e lo stesso Iran, nonostante abbia un nuovo presidente, ancora una dittatura teocratica, con una bomba nucleare.