Protože však tehdejší módní růstový model kladl hlavní důraz na akumulaci kapitálu, všeobecně se soudilo, že Čína má výhodu, protože může zvedat úrokovou sazbu výše než Indie, kde demokracie omezovala míru, do jaké lze obyvatelstvo zdaňovat za účelem zvýšení domácích úspor.
Ma dato che il modello di crescita in voga al tempo era incentrato sull’accumulo di capitale, si è da sempre ritenuto che la Cina avesse un grande vantaggio avendo infatti una maggiore possibilità di aumentare il tasso di investimento rispetto all’India dove la democrazia imponeva un limite di tassazione sui contribuenti allo scopo di aumentare i risparmi domestici.