Přes dlouhotrvající spory nad způsobem rozdělení a správy přeshraničních sladkovodních zdrojů a pochopitelný sklon vlád a vodohospodářů spoléhat spíše na dohody v rámci povodí než na mezinárodní právní nástroje, nelze řečené půlstoletí čekání vysvětlit jinak než nedostatkem politického vedení.
Indipendentemente dai disaccordi di vecchia data, da come le risorse d’acqua dolce dovrebbero essere assegnate e gestite e dalle comprensibili preferenze di governi e professionisti dell’acqua nel poter contare su accordi di bacino, piuttosto che su strumenti giuridici internazionali, l’aver aspettato così a lungo può essere spiegato solo dalla mancanza di una leadership politica.