Jediný rozdíl je v tom, že zůstanou-li měnové kurzy fixní, rozvinuté země budou muset projít vleklým obdobím s nízkou inflací (nebo dokonce deflací), které ještě zhorší snesitelnost jejich dluhové zátěže, zatímco rozvíjející se země budou muset vstoupit do inflačního období, neboť kapitálové toky nahromadí rezervy, zvýší nabídku peněz a nakonec zvednou cenovou úroveň.
La sola differenza è che, se i tassi di cambio restano fissi, i paesi avanzati dovranno attraversare una lunga fase di bassa inflazione (o addirittura deflazione), che renderà il loro debito ancora meno sostenibile. Specularmente, i paesi emergenti si ritroveranno in un periodo di inflazione galoppante, durante il quale un afflusso di capitali alzerà il livello delle riserve, aumenterà l'offerta di moneta e, infine, spingerà i prezzi al rialzo.