V případě Evropy z toho podle Leijonhufvuda vyplývá trojstranný přístup se zaměřením na „stupně pákového efektu“, „nesoulady ve splatnosti“ a „topologii pavučiny“ – to jest na „její konektivitu a přítomnost kritických uzlů, které jsou ‚příliš velké, než aby mohly selhat‘“.
Per l’Europa, sostiene Leijonhufvud, questo significa un approccio triplice che si basa essenzialmente su “livelli di leva”, “disallineamenti di scadenza (maturity mismatches)”, e su “la topologia della rete”, cioè, “la sua connettività e la presenza di nodi cruciali che sono ‘troppo grandi per fallire’”.