Velký rozdíl mezi malthuziánskou konzervativní kritikou sociálního pojištění počátkem devatenáctého století a chicagskou kritikou ze 70. let spočívá v tom, že chicagští kritikové měli kus pravdy: poskytování podpory „zasloužilým“ chudým z veřejných peněz a její odnímání ve chvíli, kdy se tito lidé začnou stavět na vlastní nohy, podkopávalo iniciativu a pravděpodobně nemohlo vést k dobrým výsledkům.
L'enorme differenza tra i conservatori malthusiani che criticavano le assicurazioni sociali all'inizio del XIX secolo e gli esponenti della Chicago School degli anni Settanta è che questi ultimi non avevano tutti i torti: fornire aiuti statali ai poveri "meritevoli" per poi sospenderli non appena questi cominciavano a reggersi sulle proprie gambe significava stravolgere il senso degli incentivi e avere scarse probabilità di ottenere buoni risultati.