Z perspektivy budoucnosti se lidská jatka dvacátého století – ba ani vraždění, které různí jedinci plánují dnes – nemusí jevit jako nejpodstatnější součást naší zkušenosti a současných poměrů a naši potomci je snad nebudou považovat za své dějiny.
En fait, les abattoirs humains du vingtième siècle—ainsi que les différents abattoirs que préparent diverses communautés au jour d’aujourd’hui—peuvent ne pas apparaître à l’avenir comme la partie la plus importante de notre expérience et de notre condition humaine, ni être ce que nos descendants considéreront comme leur Histoire.