Bhútánské hospodářství zemědělského a klášterního života zůstávalo soběstačné, chudé a izolované až do nedávných desetiletí, kdy řada pozoruhodných vladařů začala zemi vést k technické modernizaci (silnice, elektřina, moderní zdravotnictví a školství), mezinárodnímu obchodu (zejména se sousední Indií) a politické demokracii.
L’économie du Bhoutan, basée sur l’agriculture et la vie monastique, est restée autarcique, pauvre et isolée jusqu’à ces dernières dizaines d’années et l’avènement d’une succession de monarques remarquables qui ont commencé à ouvrir le pays à la modernisation technologique (routes, énergie, politique de santé moderne et éducation), au commerce international (principalement avec le voisin indien) et à la démocratie politique.