Přesto Ku nejen přiznala vinu, ale dokonce se zdálo, že trest přijímá jako jakousi historickou nutnost. „V zájmu zachování posvátnosti zákona,“ sdělila soudu, „jsem ochotna akceptovat a pokorně přijmout jakýkoliv rozsudek, který nade mnou bude vynesen, a plně očekávám, že půjde o rozsudek nestranný a spravedlivý.“ Od Stalinových zinscenovaných procesů v 30. letech minulého století ještě žádný obžalovaný tak vášnivě nechválil soudce, který působil dojmem, že dostal za úkol odsoudit obžalovanou v procesu, kde nevystoupil žádný svědek a nebyly předloženy žádné důkazy proti její osobě.
« Afin de respecter le caractère sacré de la loi, » a-t-elle déclaré devant le tribunal, « je suis prête à accepter et à faire face sereinement à toute décision de justice qui pourra être prononcée à mon endroit, et je m’attends à une décision juste et équitable. » Aucun accusé, depuis les procès spectacles de Staline dans les années 1930, n’avait si ardemment loué un juge pourtant déterminé à le condamner dans le cadre d’un procès ne présentant ni témoin ni preuve à son encontre.