Paradoxní je, že zatímco příznivci umění ve Spojených státech se již dlouho vyslovují pro přijetí „evropského modelu“ – díky němuž se Evropané těší z bohatého a rozmanitého kulturního života –, sama Evropa je nucena změnit svůj systém podpory na takový, který bude více záviset na soukromých penězích a pokladnách.
Ironie du sort, alors que les défenseurs des arts aux États-Unis demandent depuis longtemps l'adoption du “modèle européen”, qui a produit une vie artistique riche et variée, l'Europe se voit forcée de changer de cap et d'orienter son système de soutien vers une plus grande dépendance vis-à-vis de l'argent privé et des recettes.