Bolest těch, kdo teď přicházejí o dům, se nijak nezmírní postřehem, že se stalo cosi podivně amerického a poněkud zvráceného: miliony Američanů zlákala vidina krásného velkého domu, ač měli jen vágní představu o svých plánech do budoucna, a přesto byli plni bláhové důvěry, že to nějak vyjde. Americký optimismus se stal prokletím stejně jako požehnáním.
J’observe, et cela ne retire rien à la douleur de ceux qui sont en train de perdre leur maison, que ce qui s’est produit est bizarrement assez américain et un peu pervers: des millions d’Américains ont cru au rêve de la belle et grande maison, vagues quant à leurs plans d’avenir et néanmoins remplis de la confiance folle que, quoiqu’il arrive, tout irait bien.