Stejně jako další latinské země či země z oblasti Středozemního moře, které mají silnou katolickou tradici, se také italská společnost dávno naučila pokorně akceptovat život ve falši: na jedné straně silnou vazbu na církev a rodinné hodnoty a na druhé straně paralelní život – často vedený před zraky všech – tvořený milenkami a dalšími „pochybnými“ styky.
Comme les autres sociétés latines ou méditerranéennes avec une forte tradition catholique, la société italienne a depuis longtemps appris à accepter sereinement l’idée d’une double vie, avec d’un côté un attachement déclaré aux valeurs familiales et de l’Église, et de l’autre, une autre vie, souvent vécue ouvertement et composée de maîtresses et d’autres connexions « douteuses ».