Jak dokládá náš případ, patří k poskytování péče i to, co se děje, když už nezbývá žádná naděje a útěcha, když skončí vyviňování Boha z existence utrpení a když nelze dělat nic jiného než trávit čas u trpícího a dělit se o jeho utrpení tím, že je u něj člověk jednoduše – a obvykle mlčky – přítomen.
Prodiguer des soins, comme dans notre cas, c’est aussi ce qui nous reste lorsque l’on perd l’espoir et la consolation, quand la foi s’éteint, et lorsque la seule chose à faire est d’être présent au côté de celui ou de celle qui souffre pour partager sa souffrance, par notre simple présence, souvent silencieuse.