Na jedné straně stojí liberálové, „třída mužů dychtivých v naději, smělých ve spekulaci, neustále se prosazujících vpřed… a nakloněných připsat každé změně k dobru, že je zlepšením“. Na straně druhé jsou konzervativci, „třída mužů, kteří s láskyplností lpějí na čemkoliv, co je starobylé, a kteří, ač přesvědčeni nezvratnými důvody, že novátorství by bylo přínosné, uvolí se k němu jen s mnoha pochybnostmi a zlými předtuchami“.
D’un côté les libéraux, « une classe d’hommes emplis d’espoir, audacieux dans leur raisonnement, toujours pressés d’aller de l’avant… et disposés à considérer tout changement comme une amélioration. » De l’autre, les conservateurs, « une classe d’hommes profondément attachés à tout ce qui est ancien, et qui, même convaincus pour des raisons qui les dépassent que l’innovation serait bénéfique, n’y consentent qu’au prix de moult appréhensions et réticences. »