Například Shanta Devarajan kritizuje v jednom příspěvku názor, že vzdělání je základním veřejným statkem, který by vlády měly financovat a zajišťovat, a tvrdí, že by se místo toho mělo pokládat za soukromý statek poskytovaný prostřednictvím trhů zákazníkům – tedy rodičům a dětem – usilujícím o soukromý výnos.
Dans une communication, Shanta Devarajan critique le point de vue que l’éducation est un bien public essentiel dont le financement et la prestation doivent être assurés par l’État, avançant qu’elle doit plutôt être considérée comme un bien privé, fourni par le marché aux clients – c.-à-d., les parents et les enfants – qui recherchent des bénéfices de nature privés.