Evropa měla uplatnit svou regulační pravomoc a řídit střet mezi systémovým a konkurenčním rizikem, který veškeré toto nouzové veřejné financování vytvářelo, avšak protikladný požadavek antimonopolního úřadu, podle něhož měly společnosti přijímající finanční pomoc snížit objem úvěrů poskytovaných svým klientům, to téměř dokonale znemožnil.
L’Europe aurait du utiliser son pouvoir de régulation et gérer le conflit entre le risque systémique et concurrentiel que tout ces financement publics d’urgence généraient, mais la demande contradictoire du chien de garde de la concurrence, pour que les sociétés percevant des aides réduisent le crédit accordé à leurs clients, a rendu ceci presque impossible.