V případě Evropy z toho podle Leijonhufvuda vyplývá trojstranný přístup se zaměřením na „stupně pákového efektu“, „nesoulady ve splatnosti“ a „topologii pavučiny“ – to jest na „její konektivitu a přítomnost kritických uzlů, které jsou ‚příliš velké, než aby mohly selhat‘“.
Selon Leijonhufvud, pour l’Europe, ceci implique une approche en trois volets concentrée sur les « niveaux de levier, » « le déséquilibres des échéances, » et « la topologie du réseau, » - c’est-à-dire, « sa connectivité et la présence de nodules critiques qui sont ‘trop gros pour échouer’. »