Ve snaze vyřešit podobná dilemata se politici přou také o otázku, zda se zaměřit na tradiční měnové nástroje, jako jsou úrokové sazby, nebo zda více využívat takzvaných „makroobezřetnostních opatření“, jako jsou navýšení kapitálového požadavku a kapitálové polštáře nebo úpravy poměrů loan-to-value u bank.
Dans leurs efforts de résolution de ces dilemmes, les responsables politiques peinent également face à la question de savoir s’il s’agirait de privilégier les outils monétaires traditionnels, tels que les taux d’intérêt, ou de recourir davantage à des mesures dites « macroprudentielles, » de type apports et marges de capitaux supplémentaires, ou encore ajustements des ratios prêt-valeur intéressant les banques.