Na sklonku dvacátého století se však pro mnoho levičáků stalo důležitějším zachránit kulturu „třetího světa“ bez ohledu na to, jak byla barbarská, před „neokolonialismem“ než podporovat rovnost a demokracii.
Mais, pour beaucoup de gauchistes de la fin du vingtième siècle, la défense des cultures du “tiers-monde,” issues du “néo-colonialisme,” avait pris le pas, quel que soit le degré de barbarie de ces cultures, sur la défense de l’égalité et de la démocratie.