Jedinými lidmi, kteří do protestů zatahovali náboženství, byli ve skutečnosti vládcové – například ti v Bahrajnu, Jemenu, Libyi a Sýrii –, kteří se snažili využít strachu ze šíitské či sunnitské „jinakosti“, aby ve svých společnostech pokračovali v politice „rozděl a panuj“.
En fait, les seuls à se référer à la religion au moment des soulèvements populaires ont été les dirigeants, au Bahreïn, au Yémen, en Libye et en Syrie, en utilisant la peur de « l’autre », qu’il soit chiite ou sunnite, pour continuer à diviser et réprimer leurs populations.