Akademičtí zahraničněpolitičtí „realisté" (kteří mě svým způsobem fascinují jako nepříliš realistická partička) připsali konec francouzsko-německé nevraživosti skutečnosti, že existoval větší postrach: Rusko, které bylo za Stalina děsivé, za Chruščova hrozivé a za Brežněva znepokojivé.
Les " réalistes " universitaires spécialistes de politique étrangère (qui cependant ne me paraissent guère très réalistes) attribuèrent la fin de l'antagonisme franco-allemand au fait que ces deux nations avaient alors quelque chose de plus important à craindre : la Russie, terrifiante sous Staline, effrayante sous Kroutchev et inquiétante sous Brejnev.