Ve svých „Rozhovorech s ďáblem“ vytvořil zábavnou světovou paralelu mezi tradičními křesťanskými „příběhy s morálním ponaučením“, s využitím svého smyslu pro humor zpochybnil otřepané pravdy náboženství a jeho odpůrců, zbavil je filištínské skořápky, ale přitom dokázal obhájit skutečný morální smysl tvořící základ starých zásad víry.
Dans ses Entretiens avec le diable , il crée un monde assez amusant qui fait contrepoint aux narrations à contenu moral de la chrétienté, il y déploie son sens de l'humour pour remettre en question les clichés rebattus de la religion et des ses adversaires, les vidant de leur enveloppe philistine, tout en défendant la véritable signification morale qui sous-tend les croyances traditionnelles.