Když Carmen Reinhartová a Ken Rogoff psali svou vlivnou studii „Růst v době dluhu“, položili si následující otázku: „Přemrštěné schodky a obrovské sanace bank mohou být užitečné při odvracení poklesu, avšak jaký je dlouhodobý makroekonomický dopad vyšších úrovní vládního dluhu, obzvláště na pozadí stárnoucí populace a rostoucích nákladů na sociální pojištění?“ Reinhartová s Rogoffem spatřovali „práh [veřejného dluhu] na úrovni 90% [ročního] HDP“, za kteroužto hranicí „tempo růstu… v rozvinutých i rozvíjejících se ekonomikách klesá“.
Carmen Reinhart et Ken Rogoff soulèvent la question suivante&#160;: «&#160;Si les déficits surdimensionnés et autres plans de sauvetage des banques peuvent s’avérer utiles dans la lutte contre la récession, quel est l’impact macroéconomique à long terme de ces plus hauts niveaux de dette gouvernementale, notamment dans un contexte de vieillissement des populations et d’augmentation des coûts d’assurance sociale&#160;?&#160;»