Tvrdí, že velká část zdánlivého růstu přidané hodnoty byla ve skutečnosti iluzorní: založená na zvýšeném investování s vypůjčenými penězi, nadměrném obchodování a bankovních emisích hlubokých opcí s nulovou vnitřní hodnotou – například credit-default swapů (v roce 2007 dosáhl trh s nimi objemu 60 bilionů dolarů). „Všechny tyto strategie měly jednu společnou vlastnost,“ píše Haldane, „totiž že banky na sebe v honbě za ziskem braly riziko – riziko, které bylo často zamaskované, protože se ukrývalo na konci distribuce výnosu.“
Il prétend que la majeure partie de cette croissance apparente de la valeur ajouté brute n’est en fait qu’une illusion, fondée sur un endettement plus important, des transactions boursières abusives et trop d’options négociables dont la valeur intrinsèque est nulle – comme par exemple les couvertures de défaillance de crédit (un marché de 60 trillions de dollars en 2007). « Ce que ces stratégies avaient en commun » écrit Haldane, « est qu’elles impliquaient des banques qui assumaient le risque dans leur quête de rendement – un risque souvent déguisé parce que placé en queue de la distribution de rendements. »