V podstatě jde o to, že si Uribe myslel, že Santos bude jako prezident poslouchat jeho rady, zatímco Santos je přesvědčený, že si svou vysokou (ale klesající) popularitu nevypůjčil od Uribeho, ale vybudoval si ji sám.
Grosso modo, Uribe, en tant que président, pensait que Santos respecterait sa volonté, et Santos est convaincu qu’il ne doit sa propre popularité (élevée, mais en déclin) qu’à lui-même, et qu’il ne l’a en rien empruntée à Uribe.