Postup, který úřady v Uruguayi prezentovaly jako dobrovolnou transakci, nepřinesl žádný nominální sestřih a jen drobné odlehčení dluhu; v Argentině bylo klíčem k dosažení nominálních sestřihů převyšujících 50 % čtyřleté dluhové moratorium.
En Uruguay, ce que les autorités présentaient comme une transaction volontaire n'a donné que des décotes marginales et un allégement mineur de la dette; alors qu'en Argentine, un moratoire de quatre ans sur la dette a été primordial pour obtenir une baisse nominale de la dette supérieure à 50 %.