Ve 20. letech ji švédský ekonom Knut Wicksell definoval jako úrokovou míru, při které se žádoucí investice na úrovni celé ekonomiky rovnají žádoucím úsporám, přičemž nevzniká žádný tlak na zvyšování spotřebitelských cen, cen zdrojů nebo mezd, když agregátní poptávka předbíhá nabídku, a nevzniká ani tlak na snižování těchto cen, když nabídka převyšuje poptávku.
Dans les années 1920, l’économiste suédois Knut Wicksell définit le taux d’intérêt naturel comme le taux auquel, pour toute l’économie, l’investissement souhaité équivaut à l'épargne souhaitée, sans provoquer de hausse des prix à la consommation, des ressources ou des salaires puisque l’ensemble de la demande dépasse les réserves ; ni de baisse de ces prix puisque la réserve excède la demande.