Protože však tehdejší módní růstový model kladl hlavní důraz na akumulaci kapitálu, všeobecně se soudilo, že Čína má výhodu, protože může zvedat úrokovou sazbu výše než Indie, kde demokracie omezovala míru, do jaké lze obyvatelstvo zdaňovat za účelem zvýšení domácích úspor.
Mais, dans la mesure où le modèle de croissance en vogue à l’époque mettait l’emphase principalement sur l’accumulation de capital, la Chine semblait avoir d’emblée un avantage parce qu’elle pouvait élever son taux d’investissement plus fortement que l’Inde, où l’envergure de la politique fiscale imposée à la population pour augmenter l’épargne intérieure était contrainte par la démocratie.