Regulátoři při řízení „systémového“ rizika sice vkládají víru v „makroprudenční“ modely a nenechávají finanční instituce, aby svá rizika řídily samy, obě strany se však šinou dál s neudržitelným přesvědčením, že veškeré riziko je měřitelné (a tedy řiditelné), čímž ignorují Keynesovo zásadní rozlišování mezi „rizikem“ a „nejistotou“.
Les régulateurs tendent désormais à préférer des modèles “macro-prudentiels” pour gérer le risque “systémique” plutôt que de laisser les institutions financières gérer leurs propres risques ; mais les uns comme les autres s'accrochent désespérément à l'idée que le risque est mesurable (et donc contrôlable), faisant ainsi abstraction totale de la distinction cruciale faite par Keynes entre 'risque' et 'incertitude'.