Na jisté úrovni chápou to, co Keynes nazýval „paradoxem spořivosti“: jsou-li domácnosti a firmy nuceny snížit náklady a vláda současně omezí výdaje, nezaměstnanost se zvýší, poněvadž výdaj jednoho člověka je příjmem člověka jiného, a výsledkem budou menší výdaje a nižší příjmy v celé společnosti.
D’une certaine manière, ils comprennent ce que Keynes appelait le « paradoxe de l’économie » : si les ménages et les entreprises sont obligés de limiter les dépenses, et que le gouvernement fait de même, cela entrainera une augmentation du chômage car les dépenses des uns sont les revenus des autres ; on obtiendra au final moins de dépenses et moins de revenus pour l’ensemble.