Další kategorie akademických teorií následuje Bernankeho (a ještě dříve Michaela Dooleyho, Davida Folkertse-Landaua a Petera Garbera) v tom, že připisuje nízké dlouhodobé úrokové sazby rostoucímu významu rozvíjejících se ekonomik, avšak s velkým důrazem spíše na soukromé úspory než na úspory veřejné.
Une autre classe de théories académiques suivent Bernanke (et, avant lui, Michael Dooley, David Folkerts-Landau et Peter Garber ) en attribuant la faiblesse des taux d'intérêt de long terme à l'importance croissante des économies émergentes, mais en mettant l'accent principal sur l'épargne privée et non sur l'épargne publique.