Odpovědí je napodobit reakci na krize svrchovaného dluhu v Uruguayi, Pákistánu, na Ukrajině a v mnoha dalších ekonomikách rozvíjejících se trhů, kde řízená výměna starého dluhu za nový měla tři rysy: identickou nominální hodnotu (takzvané „paritní“ dluhopisy), dlouhou dobu splatnosti (20-30 let) a úrok nastavený výrazně pod úroveň současných neudržitelných tržních měr – a zhruba na úroveň či pod úroveň původního kuponu.
La réponse consiste à imiter la réponse aux crises de dette souveraine en Uruguay, au Pakistan, en Ukraine et dans beaucoup d’autres économies émergentes, où les échanges ordonnés de dette ancienne contre nouvelle ont eu trois particularités : une valeur faciale identique (obligations dites « au pair ») ; une maturité longue (20-30 ans) et une intérêt bien plus bas que les taux de marché alors insoutenables – et proche du (ou sous le) coupon originel.