Tento tlak měl v různých obdobích podobu amerického, britského a francouzského jaderného programu, ochoty NATO čelit rozmisťování konvenčních vojenských i taktických jaderných sil Varšavskou smlouvou, rozhodnutí bránit Jižní Koreu proti agresi Severu, vyzbrojování afghánských mudžahedínů, kteří poté pouštěli žilou sovětským okupačním jednotkám, nebo rozhodnutí vybudovat nákladný systém raketové obrany, jehož cílem bylo jednak negovat hlavní vojenskou investici Sovětského svazu, a jednak přivést ke krachu jeho vládu.
Ces pressions prirent différentes formes au cours du temps : les programmes nucléaires américain, britannique et français ; l’opposition par les forces de l’Otan au déploiement des forces militaires conventionnelles et tactiques nucléaires du Pacte de Varsovie ; la décision de défendre la Corée du Sud face à l’agression de la Corée du Nord ; l’armement des moudjahidines en Afghanistan pour affaiblir les forces d’occupation soviétiques ; et la décision de mettre en place un coûteux système de défense antimissile destiné à contrecarrer le principal investissement militaire de l’Union soviétique et à provoquer la banqueroute de l’État.