V tom se také liší od Arafáta, který věřil, že revoluční přístup musí přetrvávat tak dlouho, dokud budou Palestinci žít pod protiprávní zahraniční okupací. Až do osvobození nemělo být nic v normálu.
Il diffère en cela également d’Arafat, qui pensait que la mentalité révolutionnaire devrait prévaloir tant que les Palestiniens subiraient une occupation étrangère illégale, et que jusqu’à la libération, le retour à la normalité serait impossible.