V těchto souvislostech nebylo možné dohodnout se na jediném, vyčerpávajícím lidskoprávním nástroji a dát tak principům deklarace všeobsáhlý účinek. A nepřekvapuje, že trvalo bezmála dvě desítky let, než členské státy OSN přijaly souběžně dvě samostatné úmluvy – Mezinárodní pakt o občanských a politických právech a Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech –, které zahrnovaly dva odlišné koše práv. Jen první ze smluv se však dostalo následného mechanismu k dohledu nad její realizací.
Dans ce contexte, il était impossible de s’accorder sur un instrument des droits de l’homme unique et exhaustif donnant un effet holistique aux principes de la Déclaration. Il n’est pas surprenant d’avoir attendu près de vingt ans avant que les États membres des Nations Unies n’adoptent simultanément deux traités séparés – le Pacte international relatif aux droits civils et politiques et le Pacte international relatif aux droits économiques, sociaux et culturels – qui englobent les deux ensembles distincts de droits. Toutefois, seul le premier traité a été pourvu d’un mécanisme visant à contrôler sa mise en oeuvre.