Autoři podotýkají, že „strategické směřování Pákistánu záhy stanovil úzký okruh v nejvyšších patrech Bushovy administrativy a z velké části se místo vnitřní situace v Pákistánu zaměřovalo na válečné úsilí.“ Zdůrazňují také, že „americká spolupráce s Pákistánem je silně militarizovaná a centralizovaná, přičemž jen nepatrná část dosahuje k rozsáhlé většině Pákistánců.“ Citují tento výrok George Bushe: „Když se mi [Mušaraf] podívá do očí a řekne…nebude Tálibán a nebude al-Káida, tak já mu prostě věřím.“
Les auteurs remarquent que &quot;la stratégie à l'égard du Pakistan a été élaborée par un cercle étroit au sommet de l'administration Bush qui a décidé de la centrer sur l'effort de guerre plutôt que sur la situation intérieure du Pakistan&quot;. Ils pointent encore le fait que &quot;l'aide des USA au Pakistan est très centralisée, concerne essentiellement l'armée, et très peu parvient à la population.&quot;