Vzdoroval řadě prodlužovaných obležení - v Ammánu (1970), Bejrútu (1982) a Ramalláhu (2002-2004). Arafatovo vůdcovství bylo tím nejdelším mezi jeho protějšky v arabském světě, neboť přežil tři egyptské prezidenty (Nagíba, Násira a Sadata a přetrval celé čtvrtstoletí Mubaraka), pět libanonských, tři irácké, pět alžírských a tři syrské prezidenty, tři panovníky saúdskoarabské a dva marocké, nemluvě o ostatních světových lídrech, od Eisenhowera po Bushe v USA, od de Gaulla po Chiraka ve Francii a od Maa po jeho tři následovníky v Číně.
Il avait toujours fait les choses ainsi : une guerre interminable de libération nationale ; la résistance à plusieurs sièges prolongés - Amman (1970), Beyrouth (1982) et Ramallah (2002-2004) - ; une longévité politique supérieure à celle de tous ses homologues du monde arabe - trois présidents égyptiens (Néguib, Nasser, Sadate et même Moubarak pendant un quart de siècle), cinq présidents libanais, trois irakiens, cinq algériens, trois syriens, trois monarques saoudiens et deux marocains ; un mandat poursuivi d'Eisenhower à Bush, de de Gaulle à Chirac, de Mao à ses trois successeurs.