Důležitější je, že začal nově zpracovávat část Aristotelových učení a středověkých doktrín přirozeného práva a dostal se ke koncepci lidských práv. Čerpal také z filozofie „personalismu“, ve 30. letech velice moderní, neboť se snažila hledat střední cestu mezi individualistickým liberalismem a komunitárním socialismem a trvala na tom, že „osoby“ mají personální duchovní rozměr, jejž materialistický liberalismus údajně nedokázal uznat.
Une contribution plus importante a peut-être été sa relecture des enseignements d’Aristote et des doctrines médiévales sur les lois naturelles aboutissant à une nouvelle conception des droits humains. Il s’est également inspiré de la philosophie du « personnalisme », très en vogue dans les années 1930, qui cherchait à définir une voie médiane entre le libéralisme individualiste et le socialisme communautaire, et qui mettait l’accent sur le fait que l’individu avait une dimension spirituelle dont le libéralisme matérialiste ne tenait pas suffisamment compte.