K tomu připočtěme vrozenou francouzskou nedůvěru k liberalismu – francouzština je dokonce jedním z mála jazyků, v němž má slovo „liberalismus“ pejorativní zabarvení – v kombinaci se stejně hluboce zakořeněným vnímáním státu (opět na pravici stejně jako na levici) jakožto obhájce obecného zájmu par excellence.
A quoi s’ajoute une méfiance congénitale à l’égard du libéralisme (le français est une des rares langues dans laquelle ce mot a une connotation péjorative), jointe à une perception non moins traditionnelle (à droite comme à gauche) de l’Etat comme défenseur par excellence de l’intérêt général.