V době skomírání seriózní novinové žurnalistiky jsou jediným prostředím, v němž se profesionální politici cítí dostatečně jistě, aby se postavili „čelem“ k veřejnosti, uhlazené televizní pořady vybavené moderátory s vysokými platy, kteří sami nikdy nevysloví originální myšlenku a nikdy by to neočekávali od politika.
En estos días moribundos del periodismo gráfico serio, los programas de televisión hábiles, presentados por conductores excelentemente pagos –que nunca emiten un pensamiento original y que nunca esperarían que un político lo hiciera- son los únicos recintos donde los políticos profesionales se sienten lo suficientemente seguros como para “enfrentar” al público.