Tento tlak měl v různých obdobích podobu amerického, britského a francouzského jaderného programu, ochoty NATO čelit rozmisťování konvenčních vojenských i taktických jaderných sil Varšavskou smlouvou, rozhodnutí bránit Jižní Koreu proti agresi Severu, vyzbrojování afghánských mudžahedínů, kteří poté pouštěli žilou sovětským okupačním jednotkám, nebo rozhodnutí vybudovat nákladný systém raketové obrany, jehož cílem bylo jednak negovat hlavní vojenskou investici Sovětského svazu, a jednak přivést ke krachu jeho vládu.
Esta presión en varias oportunidades cobró la forma de programas nucleares norteamericanos, británicos y franceses, el deseo de la OTAN de contrarrestar los despliegues del Pacto de Varsovia de ejército convencional y de fuerzas nucleares tácticas; la decisión de defender a Corea del Sur de la agresión de Corea del Norte; la dotación de armas a los mujaidines en Afganistán para desangrar a las fuerzas de ocupación soviéticas; y la decisión de crear un costoso sistema de defensa misilística destinado a invalidar la principal inversión militar de la Unión Soviética y hacer quebrar a su gobierno.