Akademičtí zahraničněpolitičtí „realisté" (kteří mě svým způsobem fascinují jako nepříliš realistická partička) připsali konec francouzsko-německé nevraživosti skutečnosti, že existoval větší postrach: Rusko, které bylo za Stalina děsivé, za Chruščova hrozivé a za Brežněva znepokojivé.
Los académicos "realistas" en política exterior (que en cierto modo siempre me parecieron un grupo no muy realista) atribuían el fin del antagonismo francoalemán al hecho de que estas naciones tenían algo más grande que temer: Rusia, que era aterrorizante bajo Stalin, causaba temor bajo Kruschev y era preocupante bajo Brezhnev.