Paradoxní je, že zatímco příznivci umění ve Spojených státech se již dlouho vyslovují pro přijetí „evropského modelu“ – díky němuž se Evropané těší z bohatého a rozmanitého kulturního života –, sama Evropa je nucena změnit svůj systém podpory na takový, který bude více záviset na soukromých penězích a pokladnách.
Irónicamente, mientras que los defensores de las artes en Estados Unidos reclamaron durante mucho tiempo la adopción del “modelo europeo” –que produjo una vida artística rica y variada para los europeos-, Europa se ve obligada a cambiar su sistema de respaldo por uno que depende más del dinero privado y de la boletería.