Společnost tvrdila, že tato úprava splňuje podmínky „spravedlivého užívání“, a proto ji zákony o ochraně duševního vlastnictví umožňují stejně, jako člověku umožňují citovat z knihy jednu nebo dvě věty za účelem recenze či diskuse.
Era, se argumentó en su momento, un “uso justo” –y por ende permitido bajo las leyes de copyright de la misma manera que uno puede citar una frase o dos de un libro para una crítica o una discusión