Vždy, když dokončím přednášku o homosexualitě, v níž obsáhle vysvětluji, proč už není možné ji nadále považovat za nemoc, otázky jsou stále stejné: ,,Jaké má symptomy?" ,,Lze ji vyléčit?" ,,Jak je jí možné předcházet u dětí?"
Después de pronunciar una conferencia o impartir un curso sobre la homosexualidad, en los que haya explicado por extenso por qué no se puede seguir considerándola una enfermedad, las preguntas son siempre las mismas: "¡Cuáles son los síntomas?"