Při posuzování kandidátů na vysoký úřad jsme vybízeni, abychom se vystříhali „osobnostní politiky“ a nebrali v potaz takové aspekty totožnosti politika, jako jsou jeho duchovní život, soukromé chování (pokud se nedopouští zjevných prohřešků), vzhled nebo vkus.
Al juzgar a los candidatos a un cargo importante, se nos insta a que rehuyamos la “política de la personalidad” y pasemos por alto aspectos de las identidades de los políticos, como, por ejemplo, su vida espiritual, su comportamiento privado (a no ser que cometan transgresiones evidentes) y su aspecto y gustos estéticos.