Například Shanta Devarajan kritizuje v jednom příspěvku názor, že vzdělání je základním veřejným statkem, který by vlády měly financovat a zajišťovat, a tvrdí, že by se místo toho mělo pokládat za soukromý statek poskytovaný prostřednictvím trhů zákazníkům – tedy rodičům a dětem – usilujícím o soukromý výnos.
Un trabajo de Shanta Devarajan critica la idea de que la educación es un bien público esencial que los gobiernos deben financiar y proveer, y afirma, en cambio, que hay que considerarla un bien privado, provisto por el mercado a clientes (es decir, padres y niños) en busca de rendimientos privados.