Nití táhnoucí se všemi událostmi, tématem, které zůstalo spolehlivě neměnné, však byla touha po „změně“ – po okamžité, skutečné a hmatatelné změně, nikoliv po slibu nebo nějakém trýznivě lákavém, leč nedosažitelném přeludu.
Pero la hebra que unió a todos, el tema que se mantuvo inequívocamente constante, fue el reclamo de un “cambio” –inmediato, real y tangible, no una promesa o un espejismo excitante e inalcanzable.