Méně velkorysá interpretace moderních dějin rozvojové pomoci říká, že zákonodárné sbory bohatých zemí byly příliš lakotné, takže nedokázaly nejchudším zemím udělit otevřené dotace a bylo možné je k pomoci přemluvit jedině příslibem, že peníze budou jednou splaceny.
Una interpretación no tan generosa de la historia de la ayuda moderna es la de que los parlamentos de los países ricos fueron demasiado tacaños y, en lugar de conceder donaciones directas a los países más pobres, sólo se avinieron a ayudar cuando se les dijo que se les devolvería ese dinero.