Jedinými lidmi, kteří do protestů zatahovali náboženství, byli ve skutečnosti vládcové – například ti v Bahrajnu, Jemenu, Libyi a Sýrii –, kteří se snažili využít strachu ze šíitské či sunnitské „jinakosti“, aby ve svých společnostech pokračovali v politice „rozděl a panuj“.
De hecho, la única mención a la religión en las protestas provino de los gobernantes, como los de Bahrein, Yemen, Libia y Siria, que intentaron usar el miedo del “otro” chiita o sunita para seguir dividiendo y desgobernando a sus sociedades.