Paradoxně je však tento mýtus výsledkem neodpovídající metodologie, vyplývá z výzkumu mého význačného učitele z Cambridgeské univerzity Harryho Johnsona a od roku 1990 je také z nevysvětlitelných důvodů oblíbenou tezí mého věhlasného studenta z MIT Paula Krugmana. Zatímco však tato teze stále nachází velkou odezvu ve Washingtonu, žádný seriózní vědec ji nezastává kvůli přesvědčivému vyvrácení, které v roce 1992 zveřejnil Robert Feenstra, nejúspěšnější současný empirik obchodní politiky, a v roce 1994 také Paul Romer ze Stanfordovy univerzity.
Resulta irónico que ese mito fuera el producto de una metodología inapropiada y resultado de las investigaciones de mi eminente profesor en Cambridge Harry Johnson y haya sido inexplicablemente una tesis favorita desde 1990 de mi célebre alumno en el MIT Paul Krugman, pero, aunque ese tema sigue cayendo bien en Washington, ningún estudioso serio lo hace suyo, dadas las convincentes refutaciones publicadas en 1992 por Robert Feenstra, el más competente empirista en materia de política comercial actual, y en 1994 por Paul Romer, de Stanford.