Obranné smlouvy uzavřené nedávno mezi Francií a Velkou Británií se jeví jako dobrý příklad, čeho lze dosáhnout prostřednictvím rozsáhlejší spolupráce a integrace – přestože jde o striktně bilaterální záležitost bez přímých vazeb na NATO či Evropskou unii. Hodnota tohoto nového „pařížsko-londýnského porozumění“ však bude omezená, pokud obě země seškrtají své obranné výdaje natolik, že jejich společná síla zůstane přinejlepším beze změny.
Los tratados de defensa subscritos recientemente por Francia y el Reino Unido parecen un buen ejemplo de lo que se puede conseguir mediante una mayor cooperación e integración, pese a ser un asunto estrictamente bilateral y sin vinculación directa con la OTAN ni con la Unión Europea, pero el valor de la nueva “Entente París-Londres” será limitado, si los dos países reducen tanto sus gastos para la defensa, que su fuerza combinada siga siendo, en el mejor de los casos, la misma.