V případě Evropy z toho podle Leijonhufvuda vyplývá trojstranný přístup se zaměřením na „stupně pákového efektu“, „nesoulady ve splatnosti“ a „topologii pavučiny“ – to jest na „její konektivitu a přítomnost kritických uzlů, které jsou ‚příliš velké, než aby mohly selhat‘“.
En el caso de Europa –sostiene Leijonhufvud– eso entraña un planteamiento triple que se centra en “los niveles de apalancamiento”, “las disparidades de los vencimientos” y “la topología de la red”, es decir, “su conectividad y la presencia de nodos fundamentales ‘demasiados grandes para quebrar’ ”.