Ve druhém vydání své knihy Iracionální nevázanost jsem se pokusil definovat bublinu lépe. „Spekulativní bublina,“ napsal jsem tehdy, „je situace, kdy zpráva o cenových růstech rozdmýchá nadšení investorů, které se prostřednictvím psychologické nákazy šíří z jednoho člověka na druhého a přitom zvýrazňuje interpretaci, která by mohla toto cenové zvýšení opodstatnit.“ To přitahuje „stále širší vrstvu investorů, kteří jsou navzdory pochybnostem o skutečné hodnotě dané investice k této investici přitahováni, a to částečně vlivem závisti vůči úspěchům druhých a částečně vlivem vzrušení známého u hazardních hráčů“.
Una «burbuja especulativa», escribí entonces, es «una situación en que las noticias de los aumentos de precios alimentan el entusiasmo de los inversores, que se difunde por contagio psicológico de una persona a otra y en el proceso amplifica historias que pueden justificar esos aumentos». Esto atrae «a una clase de inversores cada vez mayor, que a pesar de las dudas sobre el valor real de la inversión se ve atraída hacia ella en parte por envidia del éxito de otros y en parte por el entusiasmo de la apuesta».