Zatímco Američané spoléhají při financování živé klasické hudby na soukromé příspěvky odpočitatelné od daňového základu a tržby ze vstupného, Evropané dávají přednost přímé vládní podpoře umění.
Mientras que los norteamericanos dependen de las donaciones privadas deducibles de impuestos y de las recaudaciones de boletería para financiar la música clásica en vivo, los europeos prefieren un sustento oficial directo para las artes.