Jednotlivec je svobodný a autonomní jen díky kolektivním rozhodnutím, přijímaným po demokratické diskusi, zejména těm rozhodnutím, která každému zaručují dostupnost veřejných statků, jako je školství, zdravotnictví atd. Určitý smysl pro společenskou solidaritu sice snad zůstává, ale je tak abstraktní, že ti, k nimž se kolo štěstěny natočilo mimořádně příznivě, se cítí dlužni jen málo.
Un individuo es libre y autónomo sólo por las decisiones colectivas tomadas tras un debate democrático, particularmente esas decisiones que le garantizan a cada persona el acceso a los bienes públicos como la educación, la atención médica, etc. Aún perdura cierto sentido de la solidaridad social, pero es tan abstracto que aquellos a quienes la rueda de la fortuna favoreció tanto prácticamente no se sienten en deuda.