Přidáme-li k tomu zahraničně-politickou schizofrenii - někteří Poláci se domnívají, že již prostou ,,existencí`` ovlivňujeme osud Evropy, zatímco jiní trpí ochromujícím pesimismem a přidělují Polsku trvalý status ,,země druhé třídy`` -, vzniká dokonalý recept na lhostejnost.
Si a eso le añadimos una especie de esquizofrenia de política exterior (algunos polacos creen que "simplemente por existir" tenemos influencia en el destino de Europa; otros sufren de un pesimismo paralizante que condena a Polonia a un estatus permanente de "segunda clase") tenemos una receta para la inercia.