Čína v části tohoto období ve skutečnosti zaznamenala obchodní deficit, neboť vysoké investice do stálých aktiv (v důsledku vládních stimulačních politik zavedených v reakci na globální finanční krizi) podnítily poptávku po zboží stejně, jako by učinily vyšší spotřebitelské výdaje.
De hecho, China registró un déficit comercial en parte de ese período, pues una elevada inversión en activos fijos (debida a las políticas estatales de estímulo aplicadas a raíz de la crisis financiera mundial) impulsó la demanda interna de bienes como lo habría hecho un mayor gasto en bienes de consumo.