Podobný vývoj však v Ázerbájdžánu zdaleka není samozřejmý, neboť někteří opoziční vůdci byli naposledy u moci v letech 1992-1993, tedy v době, která dodnes vyvolává hořké vzpomínky na válku a na krizi, přičemž existuje jen málo lidí, kteří na tuto dobu vzpomínají bez zděšení.
Ésa no es precisamente la conclusión a la que se puede llegar en el caso de Azerbaiyán, donde el último período en el poder de algunos de los dirigentes de la oposición en 1992-1993 sigue evocando recuerdos amargos de una época de guerra y crisis que pocos pueden recordar sin sentir horror.