Jestliže skutečnost, že jsme na světě jediným přežívajícím lidským druhem, není výsledkem darwinovského soupeření, nýbrž dějinné náhody, můžeme rozšířit své obzory a připustit si, že část své „kultury" sdílíme jak se svými živými, tak s již zaniklými příbuznými.
Si el hecho de que seamos la única especie humana que ha sobrevivido en la Tierra es consecuencia de un accidente histórico y no de la competencia darwiniana, podemos abrir nuestras mentes y aceptar que compartimos parte de nuestra "cultura" con nuestros parientes vivos y ya extintos.