Poskytnutí likvidity věřitelem poslední instance – Evropskou centrální bankou, Mezinárodním měnovým fondem nebo i nějakým novým Evropským měnovým fondem – by mohlo zabránit tomu, aby problém nelikvidity přerostl v problém insolvence. Je-li však nějaká země nejen nelikvidní, ale v podstatě insolventní, pak takové „záchrany“ nemohou zabránit konečné platební neschopnosti a devalvaci (či vystoupení z měnové unie), protože mezinárodní věřitel poslední instance nakonec přestane financovat neudržitelnou dluhovou dynamiku, jak se stalo v Argentině (a také v Rusku v roce 1998).
La aportación de liquidez por un prestador internacional de último recurso –el Banco Central Europeo, el Fondo Monetario Internacional o incluso un nuevo Fondo Monetario Europeo– podría prevenir que un problema de falta de liquidez se convirtiera en un problema de insolvencia, pero, si un país es efectivamente insolvente y no simplemente carente de liquidez, semejantes “rescates” no pueden impedir una quiebra y una devaluación tarde o temprano (o la salida de la unión monetaria), porque el prestador internacional de último recurso dejará en algún momento de financiar una dinámica de deuda insostenible, como ocurrió en la Argentina (y en Rusia en 1998).