Protože však tehdejší módní růstový model kladl hlavní důraz na akumulaci kapitálu, všeobecně se soudilo, že Čína má výhodu, protože může zvedat úrokovou sazbu výše než Indie, kde demokracie omezovala míru, do jaké lze obyvatelstvo zdaňovat za účelem zvýšení domácích úspor.
Pero, como el modelo de crecimiento de moda en aquellos días ponía el énfasis principal en la acumulación de capital, China corría con amplia ventaja porque podía aumentar su tasa de inversión más que la India, donde la democracia ponía límites a la hora de gravar a la población para aumentar los ahorros domésticos.