To předpokládá „ricardiánskou ekvivalenci“: dluhově financované veřejné výdaje přinejmenším zčásti vytěsňují soukromé výdaje prostřednictvím jejich dopadu na očekávání a důvěru.
Esto supone una «equivalencia ricardiana»: el gasto público financiado con deuda desplaza al menos en parte al gasto privado a través de su impacto sobre las expectativas y la confianza.