Americké zásobovací vlaky pravidelně projížděly kolem Aráku, rodné vísky mého otce a tehdy malebné oázy zelených zahrad a ovocných sadů. „Kdykoli jsme zaslechli, že vlak přijíždí,“ řekl mi jednou otec, „všichni malí chlapci ze vsi co nejrychleji upalovali přes jablečný sad, aby projíždějící Američany pozdravili.
El tren de suministros de los americanos pasaba periódicamente por la ancestral aldea de mi padre, Arak, entonces un pintoresco oasis de huertos verdes y frutales. “Siempre que oíamos acercarse el tren”, me contó en cierta ocasión mi padre, “todos los chicos de la aldea corríamos con la mayor rapidez que podíamos por el manzanal para saludar a los americanos de paso.