Jádro eurozóny (Německo, Nizozemsko, Rakousko a Francie) přitom představovalo producenta první a poslední instance, utrácelo míň, než kolik získávalo v&nbsp;příjmech, a hospodařilo s&nbsp;čím dál většími přebytky běžného účtu.
Entretanto, los del núcleo de la eurozona (Alemania, los Países Bajos, Austria y Francia) fungieron como principales productores, con gastos inferiores a los ingresos y un superávit de cuenta corriente cada vez mayor.