Úplná šíře patologie francouzského systému se zcela zřetelně ukazuje ve světle opakovaných vládních snah o reformu, jejichž normou jsou zlomkovitá opatření, a tak se po zralé úvaze ukazují jako kontraproduktivní, případně zcela selhávají.
La magnitud de la patología del sistema francés se vuelve plenamente evidente a la luz de los intentos de reforma de los sucesivos gobiernos, donde la norma fueron medidas graduales que, en términos generales, resultaron contraproducentes o definitivamente fallidas.