Není bez ironie, že jsme dnes svědky jakéhosi groteskního protipólu „národní hrdosti“, kterou vídáme v případech, kdy si stát přisvojí kulturní a sportovní hvězdy a vydává je za součást společného dědictví.
We are encountering, not without irony, a kind of grotesque reverse of the “national pride” seen when cultural and sporting stars are appropriated by the state and presented as part of the collective patrimony.