DNA, tak jako počítačový program, neuchovává konečný stav toho, co její kód zastupuje, nýbrž symbolickým, avšak konkrétním způsobem (jde o skutečný „text“) zachycuje vztahy mezi objekty a činiteli, které stanovuje a řídí.
Like a computer program, DNA does not preserve the final state of what it codes for; rather, it embeds in a symbolic but concrete way (it is a real “text”) the relationships between all the objects and agents that it specifies and controls.