Uvazoval-li někdo zajatce k prknu a opakovaně je dováděl na pokraj utonutí, případně je nutil, aby stáli nazí a umazaní vlastními výkaly po mnoho dní s rukama připoutanýma ke stropu, až jim nohy otekly na dvojnásobnou velikost, pak se možná ve zprávách připravovaných vládními právníky nedopouštěl mučení, avšak podobné praktiky jsou bezpochyby kruté, nelidské i ponižující.
Tying a person to a board and bringing him to the point of drowning, over and over, or forcing a prisoner – stripped naked and covered in his own excrement – to stand with his hands shackled to the ceiling for days, until his legs swell to twice their normal size, may not have constituted torture in memos prepared by government lawyers, but such practices are surely cruel, inhuman, and degrading.