Debatu o přistoupení proto charakterizuje všeobecná mlhavost v tom, jaké Turecko by mělo být přijato, a pozornost věnovaná – jako v případě nedávných referend o ústavě EU ve Francii a v Nizozemsku – spíše nevýznamným obecnostem.
As a result, a general lack of clarity about what kind of Turkey should be accepted characterizes the accession debate, which focuses – much as in the recent referenda on the EU constitution in France and the Netherlands – on rather meaningless generalities.