Platónovo opovržení demokracií se samozřejmě jeho prózou vine jako červená nit, ale zároveň nastoluje legitimní otázku: jak mohou demokratické volby zajistit vysoká etická měřítka, když mají tendenci odměňovat sobeckost a nejnižší společný jmenovatel?
Of course, Plato’s disdain for democracy is never far from the surface of his prose, yet he has a legitimate point: how, after all, can high ethical standards be ensured when democratic elections tend to reward self-interest and the lowest common denominator?