V době skomírání seriózní novinové žurnalistiky jsou jediným prostředím, v němž se profesionální politici cítí dostatečně jistě, aby se postavili „čelem“ k veřejnosti, uhlazené televizní pořady vybavené moderátory s vysokými platy, kteří sami nikdy nevysloví originální myšlenku a nikdy by to neočekávali od politika.
In these dying days of serious newspaper journalism, slick television shows, packaged by highly-paid anchormen – who never utter an original thought themselves, and would never expect a politician to do so – are the only venues where professional politicians feel secure enough to “face” the public.