Způsob, jakým ekonom zkombinuje v určitém indexu „životního uspokojení“ kvantitu a kvalitu, je spíše otázkou jeho přesvědčení než otázkou ekonomie, takže není překvapivé, že se většina ekonomů drží svých kvantitativních měřítek „blahobytu“.
How one combines quantity and quality in some index of “life satisfaction” is a matter of morals rather than economics, so it is not surprising that most economists stick to their quantitative measures of “welfare.”