Africké summity, na nichž jsme v minulosti za jedním jednacím stolem viděli společně zasedat demokraty i diktátory z různých jazykových, náboženských i kulturních prostředí, přinesly jen málo schůdných rozvojových politik, protože si rády libovaly ve vzletné, leč naprosto nerealistické rétorice.
Indeed, African summits, which in the past saw democrats and dictators from different language, religious and cultural environments sharing the same table, usually produced little serious development policies because they indulged in pie-in-the-sky rhetoric.