Po značnou část dvacátého století zůstávaly velké části světa zoufale chudé, a to z jedné nebo několika z těchto čtyř vzájemně souvisejících příčin: (1) zločinná povaha vlády; (2) nedostatek strojů, které vykonávají mnoho užitečné a přínosné práce v celém světovém hospodářství kromě samozásobitelského zemědělství a nekvalifikované práce ve službách; (3) nepřítomnost veřejného školství, jež lidem zajišťuje gramotnost a dovednosti potřebné k obsluze strojů; a (4) bariéry (zákonné i fyzické), které obyvatelům míst s nízkou poptávkou znemožňovaly prodávat výsledky své práce v oblastech s vysokou poptávkou.
For most of the twentieth century, large chunks of the world remained desperately poor for one or more of four related reasons: (1) criminal misgovernment; (2) lack of the machines to do anything useful and productive in the world economy besides subsistence agriculture and unskilled service work; (3) lack of the public education system needed to give people the literacy and the skills to operate the machines; and (4) barriers (legal and physical) that kept people where demand was low from selling the products of their work where demand was high.