Bývalý ministerský předseda Netanjahu se zaměřil nejen na politiku maximální konfrontace s palestinským vedením s Jásirem Arafatem v jeho čele, ale rovněž pěstoval politiku konfrontace vnitřní – mezi religiózními a sekulárními Židy, mezi “starousedlíky” a nově příchozími ze zemí bývalého Sovětského svazu, mezi evropskými a blízkovýchodními Židy (tedy aškenázskými a sefardskými Židy).
Former Prime Minister Netanyahu focused not only on a politics of confrontation with the Palestinian leadership under Yassir Arafat, but also cultivated a politics of internal confrontation - between religious and secular Jews, between "old timers" and newcomers from the former Soviet Union, between European and Middle Eastern Jews (Ashkenazi versus Sephardi).