Díky flexibilitě směnného kurzu by tento přístup současně centrální bance umožnil vyhnout se dvojímu riziku měnových unií: podhodnocení, které vyvolává inflační tlak, a nadhodnocení vyžadující bolestné vnitřní devalvace (snižování reálných mezd).
Durch die dadurch entstandene Wechselkursflexibilität würde dieser Ansatz auch die Zentralbank befähigen, den beiden Risiken einer Währungsunion zu entgehen: Unterbewertung, die Inflationsdruck erzeugt und Überbewertung, denen interne Abwertungen folgen (was wiederum die Reallöhne sinken lässt).