Gándhí věřil v „odnaučení protivníka chybovat prostřednictvím trpělivosti, sympatií a sebeutrpení“. Zatímco však tento přístup možná vysloužil Barmánce Aun Schan Su Ťij Nobelovu cenu, která samotnému Mahátmovi unikla, násilí barmského státu při bránění změnám se ukázalo jako daleko silnější než její utrpení při jejich podněcování.
Gandhi glaubte an die „Entwöhnung des Gegners vom Irrtum durch Geduld, Mitgefühl und eigenes Leiden.“ Aber während ein derartiger Ansatz der burmesischen Aktivistin Aung San Suu Kyi vielleicht den Nobelpreis hätte einbringen können, den Gandhi nie bekam, erwies sich die Gewalt des burmesischen Staates zur Unterbindung des Wandels als viel stärker als ihr Leiden für die Herbeiführung des Wandels.