„Přiznávám, že mne neokouzluje ideál života zastávaný těmi, kdo si myslí…, že dupání, drcení, šťouchání lokty a šlapání druhým na paty, které vytvářejí současný typ společenského života, jsou nejvíce žádoucím údělem lidského druhu… Nejlepším stavem lidské přirozenosti je ten, v němž nikdo není chudý, nikdo netouží být bohatší a nikdo nemá důvod se obávat, že bude uvržen dozadu úsilím druhých prodrat se dopředu.“
„Ich gebe zu, nicht entzückt zu sein vom Ideal des Lebens, das von jenen vertreten wird, die denken […], dass das Treten, Schubsen, Stoßen und Herumtrampeln auf den Füßen der anderen, die das derzeitige gesellschaftliche Leben bestimmen, das wünschenswerteste Los der Menschheit seien. […] Der beste Zustand für die menschliche Natur ist der, in dem niemand arm ist, niemand sich wünscht, reicher zu sein, und niemand Grund hat, sich zu fürchten, dass er durch die Bemühungen anderer, die nach vorn drängen, zurückgeworfen wird.“