Po dvaceti letech mírových jednání, která vesměs nevedla k ničemu, si v roce 1998 kolumbijská veřejnost, znechucená nekončícími atentáty, masakry a únosy, na tehdy nově zvoleném prezidentu Pastranovi vymínila, že se musí pokusit o nalezení východiska z této neblahé situace.
Nach zwanzig Jahren Friedensverhandlungen, die zu so gut wie keinem Ergebnis führten, verlangte die Öffentlichkeit Kolumbiens, der Attentate, Massaker und Entführungen müde, vom damals neu gewählten Präsidenten Pastrama, dem Streben nach Frieden neuen Auftrieb zu verleihen.