Jak posměšně poznamenávají kritikové, Hesselova knížečka se místy čte spíše jako výzva k&#160;realizaci neukotvené, téměř svévolné touhy nechat se něčím rozhořčit – opravdu téměř čímkoliv, pokud to bude možné ospravedlnit subjektivním pocitem spravedlnosti rozhořčeného.
Wie Kritiker spöttisch bemerkten, liest sich Hessels Büchlein stellenweise wie ein Plädoyer für ein unbestimmtes, beinahe beliebiges Verlangen, sich von etwas mitreißen zu lassen – egal was, wenn es man es nur subjektiv rechtfertigen kann.