Stejně jako další latinské země či země z oblasti Středozemního moře, které mají silnou katolickou tradici, se také italská společnost dávno naučila pokorně akceptovat život ve falši: na jedné straně silnou vazbu na církev a rodinné hodnoty a na druhé straně paralelní život – často vedený před zraky všech – tvořený milenkami a dalšími „pochybnými“ styky.
Wie die Gesellschaften anderer südländischer oder mediterraner Länder mit streng katholischer Tradition hat auch die italienische schon vor langer Zeit gelernt, ein Leben in Duplizität – mit einer starken Bindung an Kirche und Familienwerte einerseits und einem zweiten, häufig in aller Öffentlichkeit gelebten, aus Mätressen und anderen „fragwürdigen“ Verbindungen bestehenden zweiten Leben andererseits – gelassen zu ertragen.