Přízrak, který mi nedává spát, se však nezměnil – je to představa, jak obyčejní lidé čelí letecké síle a dobře vyzbrojeným vojákům autokrata a spoléhají na to, že je před masakrem ochrání svobodný svět, který jim předtím tleskal a slovně podpořil jejich statečnost.
Trotzdem ist die Angst, das mich quält, dieselbe – dass sich dort ganz normale Leute, nachdem wir ihrer Tapferkeit applaudiert und sie mit unseren Worten angestachelt haben, der Luftmacht und den gut bewaffneten Soldaten eines Autokraten in dem Glauben entgegenstellen, die freie Welt würde sie vor einem Massaker schützen.