Ve svých „Rozhovorech s ďáblem“ vytvořil zábavnou světovou paralelu mezi tradičními křesťanskými „příběhy s morálním ponaučením“, s využitím svého smyslu pro humor zpochybnil otřepané pravdy náboženství a jeho odpůrců, zbavil je filištínské skořápky, ale přitom dokázal obhájit skutečný morální smysl tvořící základ starých zásad víry.
In seinem Werk „Gespräche mit dem Teufel“ schuf er eine amüsante Parallelwelt zu den traditionellen christlichen „Moralgeschichten“ und setzte seinen Humor ein, um die abgedroschenen Wahrheiten der Religion und ihrer Gegner zu hinterfragen, deren philisterhafte Fassaden einzureißen und dennoch die den alten Glaubenssätzen zugrunde liegende wahre moralische Bedeutung zu verteidigen.