Odpovědí je napodobit reakci na krize svrchovaného dluhu v Uruguayi, Pákistánu, na Ukrajině a v mnoha dalších ekonomikách rozvíjejících se trhů, kde řízená výměna starého dluhu za nový měla tři rysy: identickou nominální hodnotu (takzvané „paritní“ dluhopisy), dlouhou dobu splatnosti (20-30 let) a úrok nastavený výrazně pod úroveň současných neudržitelných tržních měr – a zhruba na úroveň či pod úroveň původního kuponu.
Die Antwort darauf lautet, dass man die Maßnahmen während der Staatschuldenkrisen in Uruguay, Pakistan, der Ukraine und in vielen anderen Schwellenökonomien nachahmt, wo ein geordneter Tausch von alten gegen neue Anleihen drei charakteristische Merkmale aufwies: einen identischen Nennwert (so genannte „Par-Bonds“); eine lange Laufzeit (20-30 Jahre); und Zinssätze weit unter den aktuell untragbaren Marktzinssätzen – sowie nahe am oder unter dem ursprünglichen Kupon.