Paradoxem je, že otevřené reformátorství, které zastávali, přispělo k povzbuzení konzervativních trendů mezi islámskými mysliteli, kteří využili reformátory vyvolaného oživení islámských norem k tomu, aby začali volat po návratu k „čistotě" prvních islámských společností.
Das Paradoxon ist allerdings, dass dieser von den Reformern vertretene aufgeschlossene Reformismus dazu beitrug, innerhalb des islamischen Gelehrtentums konservative Strömungen auf den Plan zu rufen, die diese wiederauflebenden islamischen Prinzipien der Reformer aufgriffen und auf eine Rückkehr zur „Reinheit" der ersten islamischen Gesellschaften drängten.