Ten se počítá tak, že se od HNP odečtou „špatné výstupy“, jako je znečištění životního prostředí, a přičtou se k němu netržní činnosti, jako je volný čas. Autoři ukázali, že společnost s větším objemem volného času a menším objemem práce se může těšit stejnému blahobytu jako společnost s větším objemem práce – a tedy vyšším HNP – a menším objemem volného času.
1972 stellten die beiden Wirtschaftswissenschaftler William Nordhaus und James Tobin ein Maß vor, das sie Net Economic Welfare nannten und das berechnet wird, indem man „schlechte“ Auswirkungen, wie Umweltverschmutzung, vom BNE abzieht und Aktivitäten außerhalb des Marktes, wie Freizeit, hinzurechnet. Sie zeigten, dass eine Gesellschaft mit mehr Freizeit und weniger Arbeit ebenso viel Wohlstand erreichen kann wie eine mit mehr Arbeit – und damit einem höheren BNE – und weniger Freizeit.