Tvrdí, že velká část zdánlivého růstu přidané hodnoty byla ve skutečnosti iluzorní: založená na zvýšeném investování s vypůjčenými penězi, nadměrném obchodování a bankovních emisích hlubokých opcí s nulovou vnitřní hodnotou – například credit-default swapů (v roce 2007 dosáhl trh s nimi objemu 60 bilionů dolarů). „Všechny tyto strategie měly jednu společnou vlastnost,“ píše Haldane, „totiž že banky na sebe v honbě za ziskem braly riziko – riziko, které bylo často zamaskované, protože se ukrývalo na konci distribuce výnosu.“
Er behauptet, bei einem großen Teil des augenscheinlichen Wertschöpfungswachstums handele es sich tatsächlich nur um Scheingewinne, die auf einer erhöhten Leverage und exzessivem Handel beruhen sowie darauf, dass die Banken tiefe Aus-dem-Geld-Optionen schrieben, z. B. Credit Default Swaps (mit einem Marktvolumen von 60 Billionen US-Dollar in 2007). „Alle Strategien hatten eins gemeinsam“, schreibt Haldane, „die Banken nahmen Risiken auf sich, um höheren Renditen hinterherzujagen – Risiken, die häufig versteckt waren, da sie am Ende der Renditeverteilung geparkt worden waren.