Po únorových izraelských volbách, které vynesly k moci vládní koalici zahrnující i extrémního pravičáka a současného izraelského ministra zahraničí Avigdora Liebermana, mi jeden izraelský přítel, který vždy sympatizoval s levicí, odevzdaně a tajuplně prozradil: „Je to smutné, ale nic se tím nemění; stejně nemáme s kým mluvit.“ Přibližně stejnou odpověď mi dal, když jsem se zmínil o potřebě změnit izraelský volební systém založený na poměrném zastoupení, které vytváří přinejlepším slabé většiny a přinejhorším bezmála paralýzu: „A co má být, jestli se systém zablokuje? Jeho reforma by nic nezměnila!“
Nach der israelischen Wahl im Februar, die eine Regierungskoalition mit dem ultrarechten Avigdor Lieberman – jetzt Israels Außenminister – an die Macht brachte, sagte ein israelischer Freund, dessen Sympathien immer der Linken gehörten, resigniert und kryptisch zu mir: „Es ist traurig, aber es ändert nichts; wir haben ohnehin niemanden, mit dem wir Gespräche führen könnten.“ Ungefähr dieselbe Antwort gab er mir, als ich anführte, dass Israels Wahlsystem, das auf Verhältniswahl beruht, geändert werden muss, da es bestenfalls schwache Mehrheiten hervorbringt und schlimmstenfalls das Land nahezu lahmlegt. „Selbst wenn das System blockiert ist, würde eine Reform keinen Unterschied machen!“