Ani síla a přesvědčivost těchto argumentů, ani hory sofistikovaných dat, mě nemůže zbavit pocitu, že tato diskuse uvízla ve slepé koleji a nakonec zakrněla: uvízla tam, protože za teoretickou konstrukcí, že ekonomický růst je nezbytnou, ale nedostatečnou podmínkou pro omezení chudoby, existoval časový posun, během kterého se naše představy o jejím naplnění poněkud měnily; a zakrněla, protože dvě nezbytně nutné věci začasto v souboru těchto argumentů chybějí: první chybějící ingrediencí je jasné definování toho, jak by měla být spravedlnost sama měřena, a zejména čisté účinky například změny poměru mezi, řekněme, dětskou prací a hladověním.
Weder die intensität dieser Argumente noch Berge aufschlussreicher Daten können mich von dem Gefühl befreien, dass diese Debatte festgefahren und verkümmert ist: Sie ist festgefahren, weil sich über die Feststellung hinaus, dass Wachstum eine notwendige, aber nicht hinreichende Bedingung zur Verringerung von Armut ist, unsere Vorstellung über diese Sache im Laufe der Jahre wenig geändert hat.