Dokonce ani přelomové dokumenty, jako byly Jednotný evropský akt, Maastrichtská smlouva, Amsterdamská smlouva a smlouva z Nice, si nikdy nekladly za cíl dosáhnout takového druhu trvalosti (ba dokonce ani polotrvalosti), jaký si obvykle spojujeme s ústavou.
Nicht einmal so grundlegende Dokumente wie die Einheitliche Europäische Akte und die Verträge von Maastricht, Amsterdam und Nizza sahen jemals jene Art von Permanenz (oder wenigstens Semi-Permanenz) vor, die wir normalerweise mit einer Verfassung in Verbindung bringen.