Důležitější je, že začal nově zpracovávat část Aristotelových učení a středověkých doktrín přirozeného práva a dostal se ke koncepci lidských práv. Čerpal také z filozofie „personalismu“, ve 30. letech velice moderní, neboť se snažila hledat střední cestu mezi individualistickým liberalismem a komunitárním socialismem a trvala na tom, že „osoby“ mají personální duchovní rozměr, jejž materialistický liberalismus údajně nedokázal uznat.
Wichtiger jedoch war, dass er begann, einige der Lehren Aristoteles’ sowie des mittelalterlichen Naturrechts umzugestalten, und so zu einer Vorstellung von Menschenrechten kam. Er griff außerdem auf die Philosophie des „Personalismus“ zurück, die, da sie einen Mittelweg zwischen individualistischem Liberalismus und kommunitaristischem Sozialismus anstrebte, in den 1930er Jahren äußerst populär war, und betonte, dass „Personen“ immer auch eine geistige Dimension hätten, die der materialistische Liberalismus anzuerkennen versäume.