Na jisté úrovni chápou to, co Keynes nazýval „paradoxem spořivosti“: jsou-li domácnosti a firmy nuceny snížit náklady a vláda současně omezí výdaje, nezaměstnanost se zvýší, poněvadž výdaj jednoho člověka je příjmem člověka jiného, a výsledkem budou menší výdaje a nižší příjmy v celé společnosti.
Bis zu einem gewissen Grad verstehen sie, was Keynes mit dem „Sparparadox“ gemeint hat: Wenn Haushalte und Firmen gezwungen sind, ihre Kosten zu senken und die Regierung gleichzeitig ihre Ausgaben kürzt, steigt die Arbeitslosigkeit, weil die Ausgaben des einen, das Einkommen eines anderen sind und im Endeffekt insgesamt Ausgaben und Einkommen sinken.