Současně se Meles dvořil Číně, kterou vnímal jako investora a současně jako pojistku proti západní kritice jeho počínání v oblasti lidských práv. Přesto kontroverzním, ale správným způsobem podal přátelskou ruku odtrženeckému regionu Somaliland dříve, než to začalo být módní, a zastavil se až těsně před oficiálním opětovným uznáním tohoto paprsku demokratické naděje v Africkém rohu.
Gleichzeitig hofierte Meles China sowohl als Investor als auch als Absicherung gegen die Kritik des Westens an seiner Menschenrechtspolitik. Umstritten, aber völlig zurecht streckte er der abtrünnigen Region Somaliland die Hand aus, bevor dies noch in Mode kam.