Místo toho šli architekti poválečné evropské demokracie cestou maximálního možného počtu pojistek a vyvažovacích mechanismů – a paradoxně i cestou posílení nevolených institucí v zájmu posílení liberální demokracie jako celku.
Statt dessen setzten sich die Architekten der europäischen Nachkriegsdemokratie für die Einführung so vieler Kontrollmechanismen wie möglich ein – und, paradoxerweise, für nicht gewählte Institutionen zur Stärkung der Demokratie insgesamt.