Tento tlak měl v různých obdobích podobu amerického, britského a francouzského jaderného programu, ochoty NATO čelit rozmisťování konvenčních vojenských i taktických jaderných sil Varšavskou smlouvou, rozhodnutí bránit Jižní Koreu proti agresi Severu, vyzbrojování afghánských mudžahedínů, kteří poté pouštěli žilou sovětským okupačním jednotkám, nebo rozhodnutí vybudovat nákladný systém raketové obrany, jehož cílem bylo jednak negovat hlavní vojenskou investici Sovětského svazu, a jednak přivést ke krachu jeho vládu.
Dieser Druck nahm zu unterschiedlichen Zeiten unterschiedliche Formen an: US-amerikanische, britische und französische Nuklearprogramme; die Bereitschaft der NATO, die Stationierung konventioneller Truppen und taktischer Nuklearstreitkräfte zu kontern; die Entscheidung, Südkorea gegen die Aggression Nordkoreas zu verteidigen; die Bewaffnung der Mudschaheddin in Afghanistan, um die sowjetischen Besatzungstruppen auszubluten; und die Entscheidung zum Bau eines teuren Raketenabwehrprogramms mit dem Ziel, die wichtigsten Militärinvestitionen der Sowjetunion zunichte zu machen und ihre Regierung in den Bankrott zu treiben.