Po jejím úspěchu na národní úrovni v kongresových volbách v roce 2010 začalo mnoha republikánským zákonodárcům tolik záležet na tom, aby si zajistili „základnu“ své strany pro budoucí znovuzvolení, že jim přestalo být vhod prosazovat ten typ spolupráce obou velkých stran, který tvoří základ efektivní ekonomické politiky.
Nach ihrem Erfolg bei den Kongresswahlen 2010 wuchs die Sorge der republikanischen Abgeordneten hinsichtlich der Sicherung der „Parteibasis“ bei zukünftigen Wahlen derartig, dass sie sich zunehmend unwohl fühlten, jene Art parteiübergreifender Kooperation zu verfolgen, die eine wirksame Wirtschaftspolitik untermauert.