Paradoxní je, že zatímco příznivci umění ve Spojených státech se již dlouho vyslovují pro přijetí „evropského modelu“ – díky němuž se Evropané těší z bohatého a rozmanitého kulturního života –, sama Evropa je nucena změnit svůj systém podpory na takový, který bude více záviset na soukromých penězích a pokladnách.
Die Ironie an der Sache: Während sich Kunstliebhaber in den USA lange Zeit für die Einführung des „europäischen Modells“ eingesetzt haben – das in Europa für eine abwechslungsreiche und vielfältige Kunstszene sorgte – ist man in Europa gezwungen, auf ein System umzusteigen, bei dem man mehr auf privates Geld und Einnahmen aus dem Kartenverkauf angewiesen sein wird.