V chudobě si člověk stále zachovává jistý druh „vrozeného vznešeného citu“, zatímco neštěstí je spojeno se zásadním a katastrofálním morálním kolapsem.
In der Armut bewahre man noch den „Adel angeborener Empfindungen“, aber dem Bettelelend wohne zerstörerischer moralischer Verfall inne.