Lze namítnout, že ani jedna z�obou skupin neměla zvyšovat výdaje v�takové míře – že obě podlehly „iracionální rozmařilosti“ – a že je měl někdo „odstavit od lizu“ dříve. Nelze však tvrdit, že tyto skupiny nezvýšily výdaje a že jejich zvýšené výdaje nezajistily velkému počtu Američanů – v�obou případech zhruba dvěma milionům – produktivní a drahocenné zaměstnání.
Man kann natürlich argumentieren, dass die Ausgaben in keinem der beiden Fällen ein derartiges Ausmaß hätten erreichen dürfen &nbsp;– dass man dem „irrationalen Überschwang“ erlag – und dass man die Party schon früher hätte beenden sollen. &nbsp;Man kann aber nicht argumentieren, dass es keine Erhöhung der Ausgaben gegeben hätte&nbsp; und dass diese höheren Ausgaben nicht &nbsp;dazu geführt hätten, dass viele Amerikaner – etwa zwei Millionen in jedem der beiden Fälle – in produktive Beschäftigungsverhältnisse gebracht wurden.