По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
In termini concreti, riguarda l'introduzione di misure tese a contribuire a una maggiore stabilità finanziaria del settore bancario e a ridurre le probabilità di un'ulteriore crisi mediante la concentrazione sulle seguenti cinque aree: la qualità del capitale (elevare la qualità del capitale bancario è indubbiamente auspicabile), norme di liquidità più severe (il rischio di liquidità si è rivelato determinante durante la crisi), misure anticicliche (la creazione di un patrimonio bancario aggiuntivo nei periodi di bonaccia dovrebbe limitare l'esplosione eccessiva del credito e la conseguente creazione di bolle dei prezzi, come è accaduto in Spagna, giusto per fare un esempio), l'introduzione di un indice di leva finanziaria (tale nuovo indicatore dovrebbe aumentare la stabilità delle banche, ma dovrebbe comprendere non solo le voci finanziarie contenute nei bilanci delle banche, ma anche le voci fuori bilancio, quali derivati e passività contingenti della banca stessa) e, infine ma non da ultimo, la creazione di una controparte centrale per la gestione delle transazioni fuori borsa, in particolare in relazione alla maggiore trasparenza dei derivati.