Всички сме съгласни, че Съюзът и еврото са на кръстопът. Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Tutti sono d'accordo sul fatto che l'Unione e l'euro sono giunti a un punto di svolta: si tratta di scegliere tra un modello che ci porterebbe a ripiegarci su noi stessi, nel quale ognuno confronta la propria competitività con quella dello Stato membro vicino, esamina la propria credibilità sui mercati finanziari e cerca di offrire il più basso contributo possibile al bilancio europeo da un lato, e dall'altro un modello improntato alla solidarietà - l'unico accettabile - nel quale gli standard sociali vengono elevati nel rispetto del dialogo sociale e dei sindacati, fissando requisiti sociali minimi validi in tutta Europa e meccanismi di indicizzazione dei salari protetti, in cui la solidarietà tra le generazioni è assicurata da un sistema pensionistico che garantisca un livello di vita decoroso, come ha affermato recentemente lo stesso Parlamento.