Дали това се дължи на факта, че тълкувайки това, което при равни други условия е подходящата идея за създаване на постоянен механизъм за управление на кризи, една група от държави очевидно изключи добавената стойност на подобен механизъм на практика, като по този начин изпрати погрешно послание до пазарите и ни изложи на риска от това да се окажем с механизъм, който всъщност е неизбежно сбъдващо се предсказание за контролиран банкрут?
Sarà forse perché il trattamento che un gruppo di Stati ha riservato all'idea (fino a prova contraria giusta) di un meccanismo permanente di gestione delle crisi sembra averne annullato l'effettivo valore, inviando così un messaggio sbagliato ai mercati ed esponendoci ai rischi di un dispositivo che, in fin dei conti, è una condanna all'insolvenza controllata?