Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Con l'Europa che stenta a reggersi in piedi e si dimostra vigliacca, debole e a lungo senza voce nell'evento storico dell'ultimo decennio, ovvero le ribellioni nel mondo arabo, con gli Stati membri che non riescono ad adottare una posizione comune sulla risoluzione del 1973 sulla Libia del Consiglio di sicurezza dell'ONU, di cruciale importanza, e con l'Unione che esita sulla Siria, mi chiedo se forse alla domanda non si sia in realtà già risposto.