Намирайки се някъде между продължението на най-лошото възможно положение и упадъка й, Комисията "Барозу II" олицетворява една Европа, доведена до социално унищожение и до любимия евроатлантизъм на неолибералните елити, една Европа, която отказва да скъса с неолибералната догма, чийто основен акцент е печалбата, което съсипва хората и планетата.
Atrodoties starp sliktākās situācijas turpinājuma iespēju un tās mazināšanos, priekšsēdētāja Barroso otrā Komisija iemieso Eiropu, kas novesta līdz sociālai sagrāvei un līdz Ziemeļatlantijas aliansei, ko tik ļoti iecienījusi neoliberālā elite, Eiropu, kas atsakās saraut saites ar neoliberālo dogmu, kura vērsta vienīgi uz peļņu, kas iznīcina planētas iedzīvotājus.