Позоваването на член 122 от Договора от Лисабон е най-свободното тълкуване на законодателството, което съм срещал, и според мен свидетелства за политическо заслепение, което доказва, че всеки параграф от всеки член от всеки договор не струва дори колкото хартията, на която е отпечатан.
Lisabonas līguma 122. panta piesaukšana ir tiesību akta paviršākā interpretācija, kāda jebkad pieredzēta, un, manuprāt, tā ir sava veida politiska muļķošana, kas apliecina, ka jebkura līguma jebkura panta jebkurš punkts nav pat tā papīra vērts, uz kura tas uzdrukāts.