В шумотевицата от информация, където едни държави наддават и се конкурират помежду си в обявяването на все по-амбициозни цели, други обявяват големи надежди, докато трети имат изцяло пасивно отношение, е лесно да се изгуби от поглед основното предназначение на това, което, най-просто казано, е историческо споразумение.
Informācijas ažiotāžā, kurā dažas valstis piedalās vairāksolīšanā un sacenšas cita ar citu, paziņojot par arvien ambiciozākiem mērķiem, citas paziņo par grandiozām cerībām, bet citām ir pilnīgi pasīva nostāja, ir viegli pazaudēt no redzesloka galveno mērķi - vienkārši ir vēsturisku nolīgumu.