Ако разгледаме дългосрочните интереси на Европейския съюз, с други думи, запазването на привлекателността му както за гражданите на Съюза, така и за непосредствените ни съседи, независимо дали това е Турция или всички северноафрикански страни, аз считам, че трябва да се върнем към една Европа на по-голямо приобщаване, естествено при положение, че това в никакъв случай не е безусловно и че не трябва да спестяваме работата, която се очаква да бъде свършена от всички страни кандидатки.
Ja ņemam vērā Eiropas Savienības ilgtermiņa intereses, proti, saglabāt tās pievilcību gan ES pilsoņu, gan mūsu vistuvāko kaimiņu - Turcijas vai visu Ziemeļāfrikas valstu acīs, manuprāt, mums atkal jāatrod daudz integrējošāka Eiropa pašiem sevī, protams, ar noteikumu, ka tā nebūs beznosacījumu integrācija un ka mēs nedrīkstam taupīt pūles un enerģiju, lai panāktu tā darba izpildi, kas tiek gaidīts no visām kandidātvalstīm.