Първо, реалната липса на оперативна съвместимост, по-конкретно що се отнася до сигнализацията, и второ, самата железопътна промишленост - по-конкретно пътническите оператори и доставчиците на инфраструктура, които заговорничат помежду си, за да гарантират, че железопътният превоз на товари се поставя най-ниско в йерархията, когато става въпрос за определянето на маршрутите и разписанията.
Pirmkārt, īsts sadarbspējas trūkums it sevišķi signalizācijā; otrkārt, pati dzelzceļa nozare - it sevišķi pasažieru pārvadātāji un infrastruktūras nodrošinātāji, kas slepeni vienojas savā starpā, lai nodrošinātu kravu transporta atbīdīšanu aizmugurē, kad ir runa par sliežu pāreju piešķiršanu un kustības grafikiem.