Мисля, че до известна степен е парадоксално, че аз, активист на антикомунистическата опозиция, който никога не съм допускал, че мога да се съглася с някого, произхождащ от този лагер, трябва да подкрепя президента на Италия, който предупреди за прехвърлянето на вътрешни спорове към трибуната на Европейския парламент.
Domāju, ka tas ir zināms paradokss, ka man, antikomunistiskās opozīcijas aktīvistam, kas nekad nevarēja iedomāties, ka varētu piekrist kādam, kura saknes meklējamas šajā nometnē, būtu jāpiekrīt Itālijas prezidentam, kas brīdina par valsts iekšējo strīdu risināšanu Eiropas Parlamenta forumā.