Едно нещо обаче е сигурно. Ако насилието ескалира до степен, когато не са пощадени дори училища и детски градини, не може да става въпрос за съжаление, а за силно заклеймяване.
Taču viens ir pavisam skaidrs, un proti, ja vardarbība saasinās līdz pakāpei, kad tā nesaudzē ne skolas, ne bērnudārzus, tad ir jāizsaka nevis nožēla, bet nosodījums visstingrākajā veidā.