Много от развиващите се страни често бяха принудени да съкращават социални разходи (по-специално за храни, здравеопазване и образование), което повлече след себе си тежки социални и политически последици и постави под заплаха не само постигането на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) до 2015 г., но също и подкопа вече постигнатия през последните години напредък.
Daudzas jaunattīstības valstis bieži ir bijušas spiestas samazināt sociālos izdevumus (jo īpaši uztura, veselības aprūpes un izglītības jomās), kas ir izraisījis smagas sociālas un politiskas sekas un apdraud ne tikai Tūkstošgades attīstības mērķu (TAM) sasniegšanu līdz 2015. gadam, bet arī iedragā pēdējos gados novēroto progresu.