Не само испанските членове на Парламента, но и други от различни държави-членки, бяха първите, които поставиха под въпрос законността на засиленото сътрудничество като подходящ правен инструмент в този случай, и, на второ място, осъждат неуспеха да се зачете правилото за единодушие, което трябва да се приложи по отношение на всички въпроси, свързани с правилата, уреждащи езиците.
Ne tikai Spānijas deputāti, bet arī citi deputāti no dažādām valstīm, pirmkārt, apšauba to, cik likumīgi šajā gadījumā ir uzskatīt ciešāku sadarbību par pienācīgu juridisko instrumentu, un, otrkārt, nosoda nespēju ievērot vienprātības principu, kas būtu jāpiemēro visiem jautājumiem, kuri attiecas uz noteikumiem, kas reglamentē valodu lietojumu.