Това се дължи отчасти на нашата нерешителност, поради която все още си напрягаме умовете, за да определим кои инструменти можем да приемем с цел да помогнем активно на Пакистан и освен че не сме удовлетворени от това, че не сме изпълнили задачата, съзнаваме и че се нуждаем от външнотърговски подход, който да е по-зрял в политическо и хуманитарно отношение: търговската политика трябва да стане един от инструментите за подпомагане на хора, изпаднали в затруднение.
Tieši šīs kavēšanās dēļ mēs joprojām lauzām prātus, lai izgudrotu, kurus instrumentus varam pieņemt, lai aktīvi palīdzētu Pakistānai, un mūsu vilšanos, ka neesam to līdz šim panākuši, vēl vairāk pastiprina arī apzināšanās, ka mums vajadzīga politiski un humānā ziņā nobriedušāka tirdzniecības politika: tirdzniecības politikai jākļūst par vienu no instrumentiem, ar ko varam palīdzēt grūtībās nonākušām kopienām.