Ако тези два фактора се намират в равновесие, това означава, от една страна, че хората могат да работят срещу адекватно заплащане, съответстващо на човешкото и професионалното им достойнство, а от друга страна, че собствениците на предприятия могат да развиват дейността си, следвайки принципите на пазара, които обаче са повлияни от конкретната човешка среда. Тази перспектива - наричана от някои социална пазарна икономика - представлява всъщност нова парадигма, която отива отвъд икономиката на благоденствието и се завръща към разбирането за централното място на човешкото същество.
Ja šie divi faktori ir līdzsvarā, tas nozīmē, no vienas puses, ka cilvēki var darīt savu darbu par atbilstošu atlīdzību, kas atbilst cilvēka cieņai un profesionālajai kvalitātei, bet, no otras puses, tas ļauj uzņēmuma īpašniekiem attīstīt savu uzņēmējdarbību, sekojot tirgus principiem, kaut arī rēķinoties ar cilvēku vidi, kurā tā notiek, Šī perspektīva - kuru daži cilvēki sauc arī par sociālo tirgus ekonomiku - ir faktiski jauna paradigma, kas iet tālāk par labklājības ekonomiku un atgriežas pie cilvēka kā humānas attieksmes centru.