Дали хората, отговорни за вземане на решения, адекватно разглеждат проблемите на националните и етнически малцинства в потенциалните страни кандидатки от Западните балкани, когато някои държави-членки не са в състояние да направят това в своя собствен дом и, всъщност, тяхната практика е диаметрално противоположна на тази политика?
Vai lēmumu pieņēmēji ES pienācīgi risina nacionālo un etnisko minoritāšu problēmas potenciālajās kandidātvalstīs Rietumbalkānos, ja tajā pašā laikā dažas dalībvalstis nespēj tās atrisināt to iekšienē, un patiesībā to rīcība ir pilnīgi pretēja šai politikai?