Но сега, когато интервенционни складове почти няма - а разбираме даже, че трябва да купуваме храна от страни извън ЕС и да използваме бюджета на ОСП за съхранение и разпределяне на тази храна - със сигурност проблемът ще бъде по-добре третиран от социалната политика на държавите-членки.
Bet tagad, kad intervencē ir ļoti maz - un mēs dzirdam tagad, ka mums ir jāiepērk pārtika pat ārpus Eiropas Savienības un jāizmanto KLP budžets, lai uzglabātu un izdalītu šo pārtiku - tas noteikti kļūst par kaut ko tādu, ar ko drīzāk būtu jānodarbojas dalībvalstu sociālai politikai.