Макар че можеше да се очаква на първата световна среща на върха след влизането в сила на Договора от Лисабон Европейският съюз да оглави усилие за постигане на ново, амбициозно, устойчиво, глобално споразумение за борба с изменението климата, ние и европейските граждани видяхме проява на разединение, при което някои европейски ръководители играеха собствената си игра, а Европейският съюз игра ролята на подчинен и зрител.
Mēs cerējām, ka pirmajā pasaules augstākā līmeņa sanāksmē pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā Eiropas Savienība uzņemsies vadību, lai panāktu jaunu, mērķtiecīgu un svarīgu vienošanos par cīņu pret klimata pārmaiņām, bet tā vietā mēs un Eiropas pilsoņi varēja vērot šķelšanos, kur daži Eiropas valstu vadītāji lobēja savas intereses un Eiropas Savienība bija tikai rezervista un skatītāja lomā.