Една от трите институции, които на практика ще действат в областта на външната политика - председателят на Съвета, председателят на Комисията и Върховният представител - трябва да разполага с геополитически и стратегически компетенции, а не само да се занимава с решаване на възникващи въпроси в краткосрочен план, което води до външна политика на основата на най-малкия общ знаменател.
Vienai no trim institūcijām, kas praksē būs aktīvas ārpolitikā - Padomes priekšsēdētājs, Komisijas priekšsēdētājs un Augstais pārstāvis -, ir jāpiešķir ģeopolitiskās stratēģiskās kompetences, nevis tikai īstermiņa risinājumi aktuālajām problēmām, kas rada tādu ārpolitiku, kas pamatojas uz mazāko kopsaucēju.