Очевидно противоречие е да се споменават критериите от Копенхаген, да се споменава друг тип законодателство и в същото време - когато може би няма интерес или, да кажем, не сме достатъчно смели - да се крием зад липсата правомощия с цел, представете си, да нямаме напредък при закрилата на малцинствата, защото ние, в крайна сметка сме изправени пред една вечна дилема.
Viņš pilnīgi noteikti ir nonācis pretrunās, minot Kopenhāgenas kritērijus, minot citus tiesību aktus, un tajā pašā laikā - iespējams, intereses trūkuma dēļ vai, iespējams, drosmes trūkuma dēļ - aizbildinoties ar kompetences trūkumu, lai, ja mēs tā varam teikt, kavētu progresu minoritāšu grupu aizsardzības jomā, jo mēs galu galā esam saskārušies ar mūžīgo dilemmu.