За някои от тях в действителност това беше като завръщане у дома. Напомня ми на зловещия край на "Фермата на животните", когато животните гледат от хората към прасетата и обратно и откриват, че не могат да кажат кое какво е.
Faktiski dažas no tām jutās kā atgriezušās mājās; tas man atgādina baismīgās pēdējās lappuses no "Dzīvnieku fermas”, kurās dzīvnieki lūkojas uz cūku, tad uz cilvēku, tad atkal uz cūku, un saprot, ka viņi jau vairs nevar pateikt, kurš ir kurš.