За щастие въпросите, отнасящи се до семейното право, попадат в областта на компетентност на държавите-членки и следователно опитът на Парламента да ги застави да постигнат единомислие по тези проблеми, опитвайки се да издигне на дневен ред някои радикални въпроси, е незаконно и крещящо посегателство върху принципа на субсидиарност.
Laimīgā kārtā jautājumi attiecībā uz ģimenes likumu ietilpst dalībvalstu kompetencē, un tādēļ šis ir absolūti nelikumīgs un acīmredzams uzbrukums subsidiaritātes principam, kā Parlaments cenšas uzspiest dalībvalstīm kopēju izpratni par šiem jautājumiem, mēģinot veicināt radikālu darba kārtību.