Възможно ли е някой да не определи като възмутителен факта, че в разгара на икономическа, финансова и социална криза на нас ни се препоръчва да отворим допълнително нашите пазари за чуждестранни работници и то в момент, когато националните работни места са застрашени и бушува безработица?
Kā lai neuzskata par neķītru to, ka ekonomiskas, finansiālas un sociālas krīzes vidū mums tiek ieteikts atvērt mūsu tirgus vēl plašāk ārvalstu strādniekiem, laikā, kad mūsu valstī darbavietas ir apdraudētas un plosās bezdarbs?