Това означава, че трябва да работим в рамката на международното частно право, а не в рамката на материалната рамка на семейното право, в която всяка държава ще продължи да има свое собствено законодателство.
Tas nozīmē, ka mums jāstrādā starptautisko privāttiesību jomā un nevis ģimenes materiālo tiesību jomā, turklāt katrai dalībvalstij būs savi tiesību akti.