Те твърдят, че правилата на националното договорно право не са фактор, който влияе върху нагласите на потребителите да купуват от друга държава-членка. Всъщност съществуват други, истински бариери пред трансграничната търговия като административните и културни различия, както и липсата на ефективни средства за правна защита на потребителите.
Viņi norāda, ka valstu līgumtiesību noteikumi nav faktors, kas ietekmē patērētāju attieksmi pret pirkšanu no citas dalībvalsts; patiesībā ir citi faktiski šķēršļi pārrobežu tirdzniecībai, piemēram, administratīvās un kultūras atšķirības, kā arī efektīvas kompensēšanas līdzekļu trūkums patērētājiem.