Изключително съм благодарен, разбира се, на Парламента за провеждането на днешното разискване, което ни предостави възможността да потвърдим общите ни ценности и да напомним, че по принцип, когато говорим за Международния наказателен съд, става дума за хора, станали жертва на жестокостите, които Римският статут се стреми да осъди и в крайна сметка става дума за борбата с безнаказаността и изясняването на това, че през 21-и век няма място за безнаказаност.
Protams, es esmu ļoti pateicīgs Parlamentam par šīm šodienas debatēm, tās mums deva iespēju vēlreiz apliecināt mūsu kopīgās vērtības, kā arī atgādināt, ka būtībā, ja mēs runājam par Starptautisko Krimināltiesu, mēs runājam par cilvēkiem, kas cietuši no vardarbības, par kuru ar Romas Statūtiem tiek mēģināts izvirzīt apsūdzību, un ka galu galā runa ir par cīņu pret nesodāmību un skaidrojumu, ka 21. gadsimtā nesodāmībai nav vietas.