Това действително е така, защото допускането е, че държавите-членки следва да могат да разчитат на правните системи на другите: че принципите на правовата държава и нормите, свързани със справедливите процеси, са действителност в различните държави-членки.
Tam patiesi ir trūkumi, jo pieņēmums ir tāds, ka ikvienai dalībvalstij vajadzētu paļauties uz citas dalībvalsts tiesību sistēmu, proti, uz to, ka tiesiskums un normas, kas attiecas uz taisnīgu tiesu daudzās dalībvalstīs, ir realitāte.