Преобладаващата част от тях са били междинни плащания, т.е възстановяване на вече направени и сертифицирани в държавите-членки разходи.
Lielākā daļa no šiem maksājumiem bija starpposma maksājumi, t. i., dalībvalstīs jau radušos un apstiprinātu izdevumu atlīdzināšana.