(FR) Г-жо председател, госпожи и господа, във връзка със Световния ден за борба срещу смъртното наказание, който се провежда за осми път, с вълнение мисля за всички тези, които смъртта не пощади - за 200 000 невинни неродени деца, които Франция губи всяка година; за Наташа Мужел - 29-годишната жена, която беше убита преди няколко седмици, прободена с отвертка от рецидивист; за четиригодишното дете, чието гърло беше прерязано преди няколко дни близо до дома ми в Мейзиьо; за възрастния мъж, наръган с нож в Рокбрюн през януари от мъж, срещу когото вече е било повдигано съдебно преследване за нападения с нож; за 600-700 невинни граждани, които всяка година стават жертва на убийство във Франция и колко още хиляди други хора в Европа и в света; за Мари-Кристин Одо, Нели Кремел, Ан-Лорен Шмид и много други като тях, чиято единствена вина е била, че един ден са се оказали на пътя на един престъпник, който е бил освободен от закона, след като е извършил ужасно престъпление; за жертвите на всички убийци като Дютру, Еврар и Фурнире, чийто живот, ако не е изгубен, е окончателно разбит; за всички убити в Лондон, Мадрид и другаде - жертви на слепия тероризъм.
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Saistībā ar astoto Pasaules dienu pret nāvessodu esmu domājis par visiem tiem, kurus nāve nav taupījusi: par 200 000 nevainīgiem nedzimušajiem bērniem, no kuriem mēs katru gadu atbrīvojamies Francijā, par Natasha Mougel, jaunu sievieti, kurai bija 29 gadi un kuru pagājušajā nedēļā ar skrūvgriezi nodūra atkārtoti sodīts noziedznieks, par četrus gadus vecu bērnu, kuram pirms dažām dienām tika pārgriezta rīkle netālu no manām mājām Meyzieu, par vecu kungu, kuru janvārī Roquebrune sadūra vīrietis, kurš jau agrāk bija apsūdzēts par uzbrukumiem ar nazi, par seši simti vai septiņi simti nevainīgiem cilvēkiem, kuri katru gadu tiek nogalināti Francijā, un par daudziem tūkstošiem citu cilvēku Eiropā un visā pasaulē, par Marie-Christine Hodeau, Nelly Cremel, Anne-Lorraine Schmitt un daudziem citiem cilvēkiem, kuru vienīgais noziegums bija tas, ka viņi šķērsoja kāda noziedznieka ceļu, kurš ticis atbrīvots pēc pirmā briesmīgā nozieguma paveikšanas, par visiem Dutroux, Evrard un Fourniret līdzīgiem upuriem, kuru dzīves, ja viņi ir palikuši dzīvi, ir sakropļotas uz visiem laikiem, par tiem, kuri, kļūstot par akla terorisma upuriem, gāja bojā Londonā, Madridē un citās vietās.