Още през втората половина на двадесети век, най-уважаваните икономисти, поддържащи теорията на растежа, бяха разбрали, че иновациите са една от главните променливи при допълване на намаляващите печалби.
Jau līdz divdesmitā gadsimta otrajai pusei lielākā daļa cienījamu ekonomistu, kas specializējušies izaugsmes jautājumos, bija sapratuši, ka inovācija ir viens no galvenajiem līdzekļiem, kas ļauj ietekmēt peļņas krišanos.