Случаят с българското правителство изглежда е напълно различен, тъй като явно то е използвало подслушванията, за да обвини опозицията в престъпления, предизвиквайки всеобхватен страх в обществените организации и опитвайки се да приравни опозицията с обикновените престъпници - което му позволява да действа, без да зачита правата на човека и да установи полицейската държава.
Bulgārijas valdības gadījums šķiet pavisam atšķirīgs, jo izskatās, ka sarunu noklausīšanās tika izmantota, lai kriminalizētu opozīciju, pastiprinot bailes sarežģītās sabiedriskās organizācijās un mēģinot sasaistīt opozīciju ar parastiem noziedzniekiem, un tas ļauj tai rīkoties, neievērojot cilvēktiesības, un izveidot policejisku valsti.