Първият подход разглежда смъртното наказание като морално, защото обвиняемият е отнел живот (възмездие), като възпиращо, тъй като тези, които могат да извършат убийство, се въздържат да го направят, защото се страхуват за живота си, докато справедливостта е маловажна или недоказана.
Pirmajā pieejā nāvessodu uzskata par ētisku, jo apsūdzētais ir atņēmis dzīvību (sods), un par atturošu pasākumu, jo tie, kas varētu nogalināt, iespējams, atturēsies no šādas rīcības, baidoties paši par savu dzīvību; savukārt taisnīgums ir mazsvarīgs un nepierādīts.