И така имаме две възможности: или да сметнем, че с нашите кредити Гърция и Ирландия вече не представляват риск и че следва да им предоставяме заеми при лихва, която съответства на нулев риск, или поне на изключително ограничен риск; или пък че има риск от кредитно неизпълнение, а тогава гнойният мехур трябва да бъде пробит, дългът да бъде преструктуриран и да се сложи край на несигурността.
Tāpēc ir divas iespējas: mēs vai nu uzskatām, ka ar mūsu aizdevumiem Grieķija un Īrija vairs nerada risku un ka mums tām jāaizdod ar likmi, kas atbilst nulles vai vismaz ārkārtīgi ierobežota riska likmei, vai ka pastāv risks, ka šīs valstis nepildīs savas saistības.