Можем ли наистина да продължим да призоваваме нашите партньори за солидарност, когато сме изправени пред трудности, и напълно да ги игнорираме, когато нещата се върнат към нормалното?
Vai mēs būtībā vēl aizvien varam pieprasīt saviem partneriem solidarizēties, sastopoties ar grūtībām, ja pilnībā ignorējam viņus tad, kad dzīve atkal sāk ritēt ierastajā gultnē?