Явно основният акцент на разискването относно държавната помощ за радио и телевизионно разпространяване е поставен върху т. нар. публични радио- и телевизионни разпространители съгласно определението на всяка държавачленка, предвид минималните ресурси, с които разполагат, и найвече поверената им важна роля да работят в услуга на обществеността.
Debates par valsts atbalstu nepārprotami koncentrējas galvenokārt uz tā sauktajām sabiedrisko pakalpojumu raidorganizācijām, kā to noteikusi katra dalībvalsts, ņemot vērā pamata minimālos resursus, kas ir to rīcībā, un, pats galvenais, svarīgo sabiedriskā pakalpojuma nozīmi, kas tām piešķirta.