Не е ли време да насочим в обратна посока тези тенденции и да се върнем към устойчивото развитие на селското стопанство, при което фермерите ще имат свой собствен фураж и няма да бъдат излагани на загуби, причинени от диоксини или СЕГ?
Vai nav laiks mainīt šīs tendences un atgriezties pie ilgtspējīgas lauksaimniecības attīstības, kad lauksaimnieki izmanto paši savu barību un nav pakļauti zaudējumu riskam, kas saistīts ar dioksīnu un TSE?