Добре известно е, че домашният труд често е несигурен и неофициален, а тази несигурност и неофициалност сериозно застрашава правата на тези, които предоставят тези видове услуги, въпреки че те участват в икономическата активност на съответните си държави и трябва да бъдат считани за работници като всички други.
Nav noslēpums, ka mājkalpotāju darba attiecības bieži vien nav stabilas un ir neoficiālas, un abi šie faktori nopietni apdraud šādu pakalpojumu sniedzēju tiesības, kaut arī viņi piedalās attiecīgās valsts saimnieciskajā darbībā un būtu uzskatāmi par darba ņēmējiem tāpat kā visi pārējie.