Считам, че предоставянето на помощ по места, с други думи, на помощ, която да гарантира, че никой в Европейския съюз няма да гладува, трябва да остане отговорност на държавите-членки поради простата причина, че тези проблеми следва да се решават там, където са възникнали, а именно в държавите-членки.
Es uzskatu, ka palīdzības sniegšanai uz vietas, citiem vārdiem sakot, palīdzības, lai nodrošinātu, ka neviens Eiropas Savienībā necieš badu, ir jāpaliek dalībvalstu kompetencē, vienkārši tāpēc, ka šādas problēmas ir jārisina tur, kur tās rodas, proti, dalībvalstīs.