Старите държави-членки с техните по-силни икономики и съответно по-голяма възможност за маневриране в бюджетно отношение сформираха пакети от мерки, които първоначално бяха насочени към вътрешния пазар, и в много случаи бяха използвани протекционистични инструменти, изкривяващи конкуренцията.
Vecās dalībvalstis ar savu spēcīgāko ekonomiku un lielāku manevrēšanas spēju attiecībā uz budžetu pieņēma tādus pasākumu kopumus, kas bija galvenokārt vērsti uz valsts iekšējo tirgu, un daudzos gadījumos tika izmantoti protekcionisma instrumenti, kas kropļo konkurenci.