Ние преобръщаме не само 300 години правово разбиране на териториална отговорност, тоест, че едно престъпление е отговорност на територията, където е било извършено; ние се връщаме към предмодерната идея, че личностите, които постановяват законите, не трябва да носят отговорност пред хората, живеещи според тях, а единствено пред своята собствена съвест.
Mēs pārskatām ne tikai 300 gadus ilgu tiesisko izpratni par teritoriālo atbildību, tas ir, ka noziegums ir tās teritorijas atbildībā, kur tas ir izdarīts; mēs arī atgriežamies pie domas, kāda bija pirms mūsu laikiem, ka cilvēkiem, kas lemj par tiesību aktiem, nav jāatskaitās tiem, kuri pēc šiem aktiem dzīvo, bet drīzāk jāatbild tikai pašiem savai sirdsapziņai.