Опасението ми е следното: то се изразява във факта, че комисията по петиции, която не винаги, но често се занимава с въпроса за прилагането на директивите на Общността, трябва по някакъв начин да очаква разрешение от страна на водещите комисии, които създават закони и които следователно имат различна роля, и освен това трябва да иска разрешение от Председателския съвет, когато става въпрос просто за контролиране на прилагането, което няма нищо общо, повтарям, със законодателната функция на парламентарните комисии.
Tās ir manas bažas: es baidos par to, ka Lūgumrakstu komitejai, kas ne vienmēr, bet bieži nodarbojas ar Kopienas direktīvu piemērošanu, ir kaut kā jāgaida atļauja no komitejām, kas atbildīgas par likumu sagatavošanu un tādējādi spēlē pretējā galda pusē, un jāprasa atļauja arī no Priekšsēdētāju konferences, ja tas ir vienkāršs gadījums, kurā jāpārbauda piemērošanas atbilstība, kurai, es atkārtoju, nav nekā kopīga ar parlamentāro komiteju likumdošanas funkciju.