Китай постига търговския си излишък, като изкуствено намалява стойността на националната си валута, като занижава размерите на работните заплати, така че субектите да не могат да си позволят внос в Китай, а експортните цени да са значително по-ниски от европейските, и на трето място, като пренебрегва международните патентни права, така че китайските дружества да могат да се облагодетелстват от факта, че самите те не осъществяват научноизследователска и развойна дейност.
Ķīnas tirdzniecības bilances pārpalikumu nodrošina mākslīgi noteikta zema valūtas vērtība un mazas algas, kā rezultātā imports Ķīnā nav izdevīgs, un eksporta cenas ir daudz zemākas par cenām Eiropā, un, visbeidzot, Ķīnā netiek ievērotas starptautiskās patentu tiesības, kas ļauj Ķīnas uzņēmumiem izmantot citu valstu veiktu pētniecību un izstrādi.