Структурните пречки - като слабото управление, междуправителствения метод в сравнение с общностния метод, процентните и количествени цели, аналогични на използваните в старите съветски петилетки, и програмните прогнози, за които няма гаранция, че някога ще бъдат постигнати - ми напомнят на всички преживени провали, от които лисабонският няма да бъде последният, без да осъзнаваме, че абсолютните ни приоритети трябва да бъдат създаването на работни места и справянето с безработицата.
Tādi strukturālie šķēršļi kā vāja pārvaldība, starpvaldību metode iepretī Kopienas metodei, procentos un skaitļos izsakāmi mērķi, kādus lietoja vecajos padomju piecgadu plānos, un programmu prognozes, par kurām nav pārliecības, ka tās jelkad varētu piepildīties, atgādina man visas mūsu pārdzīvotās neveiksmes, no kurām Lisabonas līguma pieņemšana nebūs pēdējā, ja mēs nesapratīsim, ka mūsu neapšaubāmajai prioritātei ir jābūt darba vietu radīšanai un bezdarba problēmas atrisināšanai.