В заключение трябва да подчертая, че държавите-членки остават свободни да решат дали да запазят, или да приемат разпоредби, които са по-благоприятни към кредитора, отколкото това се изисква съгласно директивата.
Nobeigumā jānorāda, ka dalībvalstis varēs brīvi saglabāt vai pieņemt tādas normas, kas kreditoram ir labvēlīgākas nekā šīs direktīvas normas.