То беше председателство на преход от един договор, Договора от Ница, който се оказа напълно непрактичен, към Договора от Лисабон, който е претоварен с очаквания, не всички от които според мен могат да бъдат изпълнени, тъй като Договорът от Лисабон не може да бъде край на институционалното развитие в Европа.
Tā bija pārejas prezidentūra no viena līguma, Nicas līguma, kas izrādījās absolūti nerealizējams, uz Lisabonas līgumu, ar kuru saistās visu cerības, lai gan, manuprāt, ne visas no tām var piepildīties, jo Lisabonas līgums nav pēdējais posms Eiropas iestāžu izveidē.