Беше тиха нощ и всички се наслаждаваха, размишлявайки над разделенията от миналото, над страданието на семействата, разделени от един произволен исторически акт; една тиха нощ, през която аз мислих за нашата Европа, освободена от омраза и конфликт, Европа, която аз желаех да бъде едновременно обединена, силна и щедра.
Tas bija kluss vakars, ko ikviens atzīmēja, atceroties pagātnē notikušo šķiršanos un nelaimīgās ģimenes, ko izšķīra patvaļīgs vēsturisks solis; kluss vakars, kurā es domāju par mūsu Eiropu, kurā nav ne naida, ne konfliktu, par Eiropu, kuru gribēju redzēt gan vienotu, gan spēcīgu, gan dāsnu.