Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Tā kā Eiropa nevar pierast pie jaunās situācijas un šķiet mazdūšīga, vāja, un ilgu laiku tai nav teikšanas vēsturiski svarīgākajos notikumos pēdējos desmit gados - es domāju sacelšanos arābu pasaulē -, dalībvalstis nevar panākt vienotu nostāju par ārkārtīgi svarīgo ANO Drošības padomes Rezolūciju 1973 (ANODPR 1973 (2011)) par Lībiju, un Eiropas Savienība vilcinās saistībā ar Sīriju, es domāju, vai jautājums praktiski jau nav atbildēts.