По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
Konkrētāk sakot, šis ziņojums paredz ieviest pasākumus, kuriem būtu jānodrošina lielāka banku nozares finanšu stabilitāte un jāsamazina vēl vienas krīzes iespējamība, galveno uzmanību pievēršot šādām piecām jomām: kapitāla kvalitāte (protams, ir vēlams uzlabot banku kapitāla kvalitāti), stingrāki likviditātes standarti (krīzes laikā bija liels likviditātes risks), cikliskuma novēršanas pasākumi (veidojot banku papildu kapitālu veiksmīgas darbības periodā, varētu ierobežot pārmērīgu kredītu izaugsmi un ar to saistītu "kredīta burbuļu” risku, kā tas bija, piemēram, Spānijā), aizņemto līdzekļu īpatsvara rādītāja ieviešana (šim jaunajam rādītājam būtu jāuzlabo banku stabilitāte, taču tajā būtu jāiekļauj ne tikai banku bilances finanšu posteņi, bet arī ārpusbilances posteņi, piemēram, atvasinātie instrumenti un bankas iespējamās saistības) un visbeidzot ir jāizveido centrāls darījumu partneris ārpusbiržas darījumiem, jo īpaši, lai atvasinātie instrumenti būtu pārredzami.