Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Mums ir jāizdara izvēle starp, no vienas puses, modeli, kas orientēts pašiem uz sevi, kurā katra valsts salīdzina savu konkurētspēju ar kaimiņu dalībvalsts konkurētspēju, kurā tā skatās uz savu vērtējumu finanšu tirgos un uz mazāko iespējamo ieguldījumu, ko tā var dot Eiropas budžetā, un, no otras puses, modeli, kas pamatots uz solidaritāti - vienīgo pieņemamo modeli -, kurā tiek paaugstināti sociālie standarti, īpaši, atbalstot sociālā dialoga un arodbiedrību nozīmi, kurā tiek ieviestas obligātas sociālās prasības visā Eiropā un noteikti algu indeksācijas mehānismi, kas ir aizsargāti, un kurā solidaritāti starp paaudzēm garantē pensiju sistēma, kas nodrošina pietiekamus līdzekļus, lai dzīvotu cilvēka cienīgu dzīvi, kā Parlaments nesen ir norādījis.