Въпреки това европейският опит (по-конкретно, ако си спомним възникването на Европейския съюз след кръвопролитни войни) е живо доказателство, че единственото решение е да се говори, да се преговаря, да се лекуват раните и да се действа с оглед на бъдещето, а не на миналото.
Taču Eiropas pieredze (jo īpaši ņemot vērā Eiropas Savienības aizsākumus, beidzoties asiņainajiem kariem) ir uzskatāms piemērs tam, ka vienīgais risinājums ir sarunāties, risināt sarunas, sadziedēt rētas un darboties, domājot par nākotni, nevis pagātni.