Във връзка със социално-икономическите проблеми той не представи нищо по-различно, което означава запазване на неолибералните позиции, предложенията, отхвърлени от Европейския парламент, относно Директивата за работното време, Пактът за стабилност и растеж и неолибералната Лисабонска стратегия, и пренебрегна икономическата криза и сериозните й последствия в социално измерение.
Attiecībā uz sociāli ekonomiskajiem jautājumiem viņš neierosināja neko jaunu, kas nozīmē neoliberālās nostājas saglabāšanu, darba laika direktīvas priekšlikumu noraidīšanu Eiropas Parlamentā, Stabilitātes un izaugsmes paktu un neoliberālu Lisabonas stratēģiju, viņš ignorēja ekonomikas krīzi un tās nopietnās sociālās sekas.