Накрая, за съжаление, въпреки че частта, посветена на финансирането за развитие, с основание критикува корупцията на правителствата и данъчните убежища, все пак е достатъчно деликатна да не спомене скандалните практики на многонационалните фирми и най-вече използваните от тях трансферни цени.
Visbeidzot man ir žēl, ka, lai gan daļa, kas paredzēta attīstības finansējumam, attiecīgi soda valdības korupciju un nodokļu oāzes, ir jāuzmanās, lai neapsūdzētu starptautisko uzņēmumu nežēlīgo praksi, jo īpaši to transfertcenu izmantošanu.