Нещо повече, всички мигранти, които пристигат на нашите пристанища, макар броят им да намалява прогресивно, по един или друг начин винаги твърдят, че по-скоро биха се удавили, отколкото да се върнат в Либия заради изнасилванията, мъченията, жестокото отношение, насилственото репатриране, масовото експулсиране и расистките действия.
Turklāt visi mūsu krastos izkāpušie migranti, lai gan to skaits ir ievērojami mazāks, daudzkārt apgalvo, ka izvarošanu, spīdzināšanas, ļaunprātību, piespiedu repatriācijas, masveida izraidīšanas un rasistisko darbību dēļ labprātāk noslīks šurp ceļā nekā dosies atpakaļ uz Lībiju.