Евро-средиземноморските споразумения съдържат разпоредби за либерализиране на търговията със стоки, но правилата за уреждане на спорове, свързани с тях, са разчитали основно на дипломацията и е било лесно "виновната" страна да ги блокира.
Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumi ietver noteikumus preču tirdzniecības liberalizācijai, bet noteikumi no tiem izrietošo strīdu risināšanai balstījās galvenokārt uz diplomātisku pieeju, un atbildētājs strīdu izšķiršanu viegli varēja bloķēt.