Ние сочим с пръст и обвиняваме държавите извън ЕС с лоша репутация по отношение на правата на човека, въпреки че ЕС не може да им наложи правнообвързващи задължения, но защо не сме толкова склонни да назовем лошите примери в ЕС, дори и да не можем да наложим задължения?
Mēs norādām un kauninām tās valstis ārpus ES, kurās tiek pārkāptas cilvēktiesības, kaut arī ES tām nevar uzlikt nekādus juridiski saistošus pienākumus, bet kāpēc mēs tik nelabprāt minam šādus sliktus piemērus pašā Eiropas Savienībā, pat ja mēs nevaram uzlikt nekādus pienākumus?