В резюме, становището на юристите е, че законът нарушава критериите от Копенхаген, Заключителният акт от Хелзинки, Директивата за аудиовизуални медийни услуги, Европейската конвенция за правата на човека, Конвенцията на ЮНЕСКО, в чийто обхват попадат медиите, Договорът от Лисабон и Хартата на основните права на Европейския съюз.
Īsumā atzinums ir tāds, ka šis likums neatbilst Kopenhāgenas kritērijiem, Helsinku noslēguma aktam, Audiovizuālo plašsaziņas pakalpojumu direktīvai, Eiropas Cilvēktiesību konvencijai, UNESCO konvencijai, kas ietver plašsaziņas medijus, Lisabonas līgumam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartai.