Това означава, че законодателството на ЕС не се прилага за въпроси, отнасящи се до обществената сигурност, отбраната, държавната сигурност или привеждането в действие на наказателното право, а освен това, съгласно принципа на субсидиарност, държавите-членки имат възможност да вземат мерки, които биха могли да ограничат правото на дадено лице на неприкосновеност в съответствие с техните собствени правила и с Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи.
Tādējādi ES tiesību akti neattiecas uz jautājumiem, kas saistīti ar sabiedrisko drošību, aizsardzību, valsts drošību vai krimināltiesību piemērošanu un turklāt atbilstīgi subsidiaritātes principam dalībvalstīm ir iespēja veikt pasākumus, kas var ierobežot indivīda tiesības uz privātumu, atbilstīgi saviem tiesību aktiem un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai.