В днешно време Европейският съюз твърде често е изправен пред задачата да се справя с такива природни бедствия с помощта на неговите съществуващи политики и считам, че той следва да заздрави три области на интервенция за по-добра защита на неговите граждани: превенция, разглеждана в Бялата книга от 2009 г. относно адаптирането към изменението на климата, за която бях докладчик по становище и която конкретно подчертава уязвимостта на крайбрежните и планинските райони; бърза интервенция чрез създаване на тези Европейски сили за гражданска защита най-накрая, за което не правим нищо друго, освен да говорим и което може да стане реалност само с едно предложение; и възстановяване чрез разрешаване на спешно мобилизиране на структурните фондове - ако е необходимо извън регионалната рамка на планираните области за интервенция - както и на Фонда за солидарност, регламентът за който трябва да се измени, за да се ускори и опрости неговото мобилизиране.
Mūsdienās Eiropas Savienība pārāk biezi saskaras ar dabas katastrofām, lai būtu pietiekami ar pašreizējām politikas jomām, un, manuprāt, ES ir jānostiprina trīs intervences jomas, lai labāk aizsargātu pilsoņus. Tās ir: preventīvi pasākumi, kas ietverti 2009. gada Baltā grāmatā par pielāgošanos klimata pārmaiņām, par kuru es kā referents sagatavoju atzinumu un kurā ir īpaši uzsvērta piekrastes un kalnu reģionu neaizsargātība; ātra intervence, beidzot izveidojot Eiropas civilās aizsardzības spēkus, saistībā ar kuriem vairāk par runāšanu neesam pasākuši un kuru īstenošanai vajadzīgs tikai priekšlikums; un atjaunošana, atļaujot struktūrfondu ārkārtas mobilizāciju -, ja nepieciešams, ārpus intervences plānoto teritoriju reģionālā ietvara -, un atļaujot Solidaritātes fonda mobilizāciju, kura regula ir jāgroza, lai paātrinātu un vienkāršotu tā mobilizāciju.