Ето защо Европейският съюз, включително посредством общата селскостопанска политика и преди всичко в своята реформа след 2013 г., и всяка държава-членка следва да насърчат продължителното му съществуване, не само чрез предлагане на иновативни техники за земеделие и икономически и екологично устойчиво управление, но също така чрез засилване на по-всеобхватната им роля на покровители на околната среда и земята, като ги защитават от кризата на пазара чрез намаляване на производствените разходи, чрез най-доброто използване на техните продукти и по-добра организация на пазара.
Tāpēc Eiropas Savienībai, tostarp izmantojot tās kopējo lauksaimniecības politiku - galvenokārt tās reformēto versiju pēc 2013. gada, un visām dalībvalstīm ir jāatbalsta netraucēta lauksaimniecības pastāvēšana, ne tikai ierosinot inovatīvas tehnoloģijas lauksaimniecībai un ekonomiski un ekoloģiski ilgtspējīgai pārvaldībai, bet arī nostiprinot plašāku lauksaimniecības kā vidi un zemi aizsargājošas jomas nozīmi, kas aizsargā no tirgus krīzes, samazinot ražošanas izmaksas, pēc iespējas lietderīgāk izmantojot tās produktus un nodrošinot lielāku tirgus organizāciju.