На практика нямаше нужда от разяснението, защото с различни решения, включващи Франция, Обединеното кралство и Полша, Европейският съд по правата на човека е постановил, че по отношение на живота, цената на живота, зачитането на живота и семейството държавите-членки трябва да бъдат оставени да решават съобразно историята, традицията и културата си.
Patiesībā nebija vajadzības to paskaidrot, jo vairākos spriedumos, kuros iesaistīta Francija, Apvienotā Karaliste un Polija, Eiropas Cilvēktiesību tiesa jau bija nolēmusi, ka tādi jautājumi kā dzīvība, dzīvības vērtība, cieņa pret dzīvību un ģimene ir jāatstāj dalībvalstu pārziņā to izlemšanai saskaņā ar valstu vēsturi, tradīcijām un kultūru.