Ясното разграничение между правото на свободно движение и принципа на недискриминация, от една страна, и ценността на семейството като естествена общност, основаваща се на брака, от друга страна, доведе до формулирането на параграфа, който потвърждава независимостта на отделните държави в областта на семейното право и забраната на дискриминацията срещу всяко човешко същество.
Pateicoties skaidram nodalījumam starp tiesībām brīvi pārvietoties un nediskriminācijas principu, no vienas puses, un ģimenes kā dabiskas sabiedrības, kas dibināta laulībā, vērtību, no otras puses, ir izstrādāts tāds punkta formulējums, kurā aizstāvēta atsevišķu valstu neatkarība ģimenes likuma piemērošanā un diskriminācijas pret jebkuru cilvēku aizliegums.