Не само че съществуваше възможност да станем свидетели на опасно развитие на нова борба за области на влияние или на пряко господство на едната страна над другата, но и държавите, изолирани от Запада, най-вероятно щяха да се превърнат в поле за действие на различни националисти и популисти и на въоръжените им милиции, а може би дори в регион на опасни местни конфликти, които крият още по-големи рискове поради факта, че, по добре известни причини, след Втората световна война не беше проведена истинска мирна конференция, която можеше да уреди следвоенните взаимоотношения в Европа по един обвързващ, точен и траен начин.
Nem csak a befolyásolási övezetek fölött kiújult küzdelemnek, illetve az egyik oldalnak a másik oldal fölötti közvetlen uralmának lehettünk volna a szemtanúi, de a Nyugat által kizárt államok, minden valószínűség szerint, különböző nacionalisták és populisták, és azok felfegyverzett milicistáinak a játékterévé, és esetleg veszélyes helyi konfliktus régiójává váltak volna, ami, az ismert okok miatt, azért lett volna nagyon veszélyes, mert a második világháborút nem követte egy olyan, tényleges békekonferencia, amelyik kötelező, pontos, és tartós formában megteremtette volna a háború utáni európai kapcsolatokat.