Можем ли да бъдем сигурни, че поколение от деца, които прекарват повече време с непознати, отколкото със собствените си родители, един ден ще бъдат също толкова склонни да поемат отговорност за старите, болните и хората с увреждания, колкото сме ние днес?
Biztosak lehetünk abban, hogy egy olyan nemzedék, amely kisgyermekkorát saját szülei helyett nagyrészt idegenekkel tölti, egy napon majd úgy fog felelősséget vállalni az idős, beteg és fogyatékossággal élő emberekért, mint ahogy azt mi ma tesszük?