Заслужава си да наблегнем на въпроса, защото трябва да приемем факта, че всеки път, когато съставяме проект за нов регламент, оскъпяващ селскостопанското производство и намаляващ неговата ефективност, като например регламентите относно хуманното отношение към животните, увеличаващи изискваното количество фураж за производство на един килограм месо, не само че нанасяме вреда на околната среда чрез повишени емисии на въглероден диоксид, но и всяка една подобна мярка увеличава броя на гладуващите хора. А може би точно това допълнително количество фураж, което трябва да употребим например при отглеждането на домашни птици, ще липсва от трапезата на едно гладуващо дете.
Ezt azért érdemes kihangsúlyozni, mert szembesülnünk kell azzal, hogy mindig, amikor egy olyan új szabályt alkotunk, ami drágábbá teszi a mezőgazdasági termelést, amelyik csökkenti a hatékonyságát - mondjuk az állatjóléti előírások -, mert növelik az 1 kg hús előállításához szükséges takarmánymennyiséget, akkor nem csak a környezetnek teszünk rosszat, mert ezzel több CO2-t fogunk kibocsátani, hanem minden egyes ilyen intézkedéssel növeljük az éhezőknek a számát, és lehet, hogy éppen az a takarmánymennyiség, amit többletként kell felhasználni - mondjuk a baromfitartásban -, pont egy éhező gyermek asztaláról fog hiányozni.