Ако всяка година има по-малко железопътни работници, по-малко поддръжка, по-малко инвестиции и по-малко обучение, ще бъде неизбежно отново да разглеждаме въпроса за злополуките и да отдаваме почит в скръбта си.
Ha évről évre csökken a vasúti dolgozók létszáma, ha egyre kevesebb karbantartást végeznek, ha csökken a befektetés és a képzés, akkor ez elkerülhetetlenül oda vezet, hogy újból balesetek kérdéseivel kell majd foglalkoznunk és le kell rónunk kegyeletünket az áldozatok előtt.