Оцелелите все още разказват: как между април 1992 г. и април 1993 г. хиляди бежанци, в опитите си да се спасят от набезите на босненските сърби, са се крили в мазета, гаражи и дори в изоставени от сърбите къщи; как са се хранели само с корени; как са били нападнати от бълхи; как, мръзнейки през дългата зима на 1992 г., са се топлели като са горели гуми и пластмасови бутилки; и как телата на загиналите от глад и излагане на опасности са били изяждани от кучета.
Akik túlélték, még mindig mesélik, hogy a menekültek ezrei 1992. áprilistól 1993. áprilisig hogyan bujkáltak pincékben, garázsokban, sőt, a szerbek által elhagyott házakban is, hogy megmeneküljenek a boszniai szerbek meglepetésszerű támadásaitól; hogyan ettek gyökereket, amikor nem volt más; hogyan lepték el őket a bolhák; hogyan melegedtek az égő gumiabroncsok és műanyag flakonok tüzénél 1992 hosszú telén; és hogy az éhezésbe és a megpróbáltatásokba belehalt emberek holttestét hogyan falták fel a kutyák.