Гн Председател, гн Solana, Комисар, слушайки преди около месец децата на Газа да разказват насред руините на дома си за това, как са треперели при падането на бомбите, или техните родители да описват ада на онези 22 дни и нощи, които завинаги ще оставят отпечатък в живота и паметта на бъдещите поколения, аз не бях горд с Европа.
Elnök úr, Solano úr, biztos asszony! Amikor közel egy hónapja hallgattam, ahogy a gázai gyerekek házaik romjai között arról meséltek, hogy mennyire féltek, amikor hullottak a bombák, vagy amikor szüleik arról beszéltek, hogy milyen volt annak a 22 nappalnak és éjszakának a pokla, amely örökre meghatározza egész életüket és a következő generációk emlékezetét, nem voltam büszke Európára.