Доказателство за това е, от една страна, вялата дейност в резултат от външната политика, а от друга, упоритостта на някои страни, които изпитват носталгия по един колониален период, който вече не може да се върне, и упорстват в убеждението си, че защитават по-добре интересите си, като вършат нещата сами, а не делегират нищо на европейските органи.
Ennek bizonyítéka egyrészről a külpolitikájából eredő színtelen fellépés, másrészről a bizonyos országok részéről tapasztalható makacsság, amelyek a soha vissza nem térő gyarmati idők iránti nosztalgiától vezetve ragaszkodnak ahhoz a meggyőződéshez, hogy ők egyedül jobban meg tudják védeni az érdekeiket, és semmit nem bíznak európai hatóságokra.