Бихме могли да помислим за стотиците хиляди евро държавни субсидии, които даваме на Европейския съюз на журналистите; бихме могли да помислим за десетките хиляди евро, които харчим всяка седмица за самолетни билети на местните репортери, по-специално от Брюксел и Страсбург, за да ги развличаме; и бихме могли да помислим за това, как десетки акредитирани кореспонденти в Брюксел получават втори доход като съветници по въпросите на медиите или като редактори и автори на финансирани от ЕС безплатни брошури.
Talán érdemes eszünkbe idézni azt a több százezer eurót, amit állami támogatás formájában az Európai Újságíró Szövetségnek juttatunk; esetleg gondolnunk kellene arra a több tízezer euróra, amit hétről hétre elköltünk a helyi riporterek repülőjegyeire, különösen Brüsszel és Strasbourg irányába, hogy megmutassuk nekik ezt a jó mulatságot; és talán érdemes lenne azon is eltűnődnünk, hogy a Brüsszelbe akkreditált tudósítók tucatjai hogyan jutnak pluszfizetéshez azzal, hogy másodállásban médiaügyi tanácsadóként vagy az uniós finanszírozású ingyenes kiadványok szerkesztőiként vagy szerzőiként működnek.