Тя се оказа за нас огледало - каквото според мен беше много необходимо - за да си зададем важни въпроси, като например доколко сме готови да подпомогнем стремежите на нововъзникващите демокрации, докъде сме готови да стигнем, за да преодолеем ситуациите като тази, пред която сме изправени в Либия, и докога следва да правим компромиси тук и там и да свързваме стабилност и автократизъм, приемайки, че нашите ценности не винаги са съответствали на нашите интереси.
Tükröt tartott elénk - amire már igencsak szükségünk volt szerintem - ami arra késztetett minket, hogy olyan fontos kérdéseket tegyünk fel, mint hogy például mennyire állunk készen kiegészíteni a feltörekvő demokráciák törekvéseit; milyen messzire vagyunk hajlandók elmenni az olyan helyzetek megoldását illetően, mint például a líbiai konfliktus; hogy meddig kellene itt és amott kompromisszumokat kötnünk, illetve, hogy meddig fogjuk a stabilitást összekapcsolni az egyeduralommal, elfogadva azt, hogy érdekeltségeink eddig nem mindig harmonizáltak értékeinkkel.