Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Vi måste välja mellan å ena sidan en modell där vi ser till oss själva, där varje land jämför sin konkurrenskraft med grannmedlemsstatens, där vi ser till vår egen ställning på de finansiella marknaderna och till hur vi ska kunna bidra med så lite som möjligt till EU:s budget, och, å andra sidan, en modell som bygger på solidaritet - den enda acceptabla modellen - där sociala normer hålls högt, särskilt genom att vi upprätthåller arbetsmarknadsdialogen och fackföreningarna, med minimikrav på de sociala systemen i hela EU och skyddade mekanismer för löneindexering, en modell där solidariteten mellan generationerna garanteras genom ett pensionssystem som ger tillräckligt för ett värdigt liv, som parlamentet nyligen förklarade.