Парадоксалното е, че в една светска и демократична държава, каквато се предполага, че е Италия, свободата на публично изразяване на мнение се потъпква от органите, за да не се провокира острата чувствителност на папата, докато премиерът Берлускони може да ругае на публични места без това да представлява проблем за църквата.
Att myndigheterna undertrycker yttrandefriheten för att inte uppröra påvens känslor, samtidigt som premiärminister Silvio Berlusconi kan svära offentligt utan att det utgör ett problem för kyrkan, är paradoxalt i en sekulariserad och demokratisk stat, vilket ju Italien förutsätts vara.