Това не само беше знак за неоправдания отказ на Съвета да признае ролята, отредена на Парламента като съзаконодател при вземане на стратегически решения относно управлението на финансовите инструменти, но също така води до легитимиране на неприемливия демократичен дефицит при прилагане на законодателството на ЕС.
Detta visar inte bara rådets oberättigade vägran att bevilja parlamentet dess rättmättiga roll som medlagstiftare när det gäller att fatta strategiska beslut om hur finansieringsinstrument ska förvaltas, utan det leder även till att man godtar en oacceptabel brist på demokrati vid genomförandet av EU-lagstiftningen.