Структурните пречки - като слабото управление, междуправителствения метод в сравнение с общностния метод, процентните и количествени цели, аналогични на използваните в старите съветски петилетки, и програмните прогнози, за които няма гаранция, че някога ще бъдат постигнати - ми напомнят на всички преживени провали, от които лисабонският няма да бъде последният, без да осъзнаваме, че абсолютните ни приоритети трябва да бъдат създаването на работни места и справянето с безработицата.
Strukturella hinder, såsom svag styrning, mellanstatlig metod jämfört med gemenskapsmetod, procentsatser och numeriska mål motsvarande dem som användes i gamla Sovjetunionens femårsplaner och programprognoser som inte inger något hopp om att någonsin kunna uppnås, påminner alla om de misslyckanden vi genomlevt - där Lissabon inte kommer att vara det sista - utan att inse att våra största prioriteringar bör vara att skapa jobb och motverka arbetslöshet.