Всъщност предпазливостта, с която реагирахме до сега, е лесно и обезпокоително обяснима с нашата мания за стабилност, с което имам предвид нашия подход с безопасността на първо място, подхранван от нашите страхове, подход, при който единствените приоритети бяха борбата с имиграцията, тероризма и радикалния ислям, наред с някои икономически интереси, и не на последно място достъпа до енергийни източници.
Ja, den försiktighet som vi hittills har reagerat med kan lätt förklaras på ett oroväckande sätt med vår fixering vid stabilitet; med detta menar jag den säkerhetspolitik som hämtar näring i vår fruktan, en politik vars enda prioriteringar gällde kampen mot invandring, terrorism och radikal islam tillsammans med en del ekonomiska intressen, inte minst tillgången på energi.