"Не знам за друг какво е тоз край опожарен, / но той, макар и малък, родина е за мен, / земя, в която мойто детинство е трептяло. / В таз пръст съм аз поникнал и в нея мойто тяло / бих искал да изтлее, когато дойде час." - написа Миклош Радноти.
”Jag kan inte veta vad denna bygd är för andra, / för mig är den ett fosterland. Lågorna nu famnar / mitt lilla land, min så avlägsna barndoms värld. / Från denna trakt har jag grott som skottet på ett träd / och hoppas att min kropp en dag här ska begravas. / Jag är hemma här”. - skrev Miklós Radnóti.