Решението предвиждаше структурата да се основава на контактни точки, определени от Комисията и от държавите-членки, като тези контактни точки трябваше да включват най-малко един представител от националните органи, а останалите определени контактни точки могат да бъдат изследователи или университетски преподаватели, специализирани в тази област.
Beslutet innebar att systemet skulle bygga på kontaktpunkter som utsågs av kommissionen och medlemsstaterna. Dessa kontaktpunkter skulle innefatta minst en företrädare för de nationella myndigheterna, medan andra kontaktpunkter kunde vara forskare eller akademiker som var specialister på området.