По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
I konkreta ordalag innebär det att man inför åtgärder som ska öka den finansiella stabiliteten inom banksektorn och minska risken för en ny kris med fokus på följande fem områden: kapitalets kvalitet (det är tvivelsutan önskvärt att man ökar bankkapitalets kvalitet), tydligare likviditetsstandarder (likviditetsrisken visade sig vara stor under krsien) kontracykliska åtgärder (att samla ytterligare bankkapital i högkonjunktur borde begränsa alltför hög kredittillväxt och de prisbubblor den resulterar i, som i Spanien), införande av en hävstångsgrad (denna nya indikator borde bidra till ökad stabilitet i banksektorn, men den bör innehålla både de finansiella posterna i bankernas balansräkning och poster utanför balansräkningen, som derivat och bankens skulder) och sist med inte minst, införande av en central motpart för OTC-transaktioner, i synnerhet för ökad insyn när det gäller derivat.