Договорът от Лисабон влезе в сила в момент, когато предстоеше прекратяването на много двустранни инвестиционни споразумения с трети държави, а същевременно не бяха установени преходни разпоредби, които да гарантират един общ подход към бъдещите споразумения в рамките на изключителната компетентност на Европейския съюз.
Lissabonfördraget trädde i kraft vid en tidpunkt då många bilaterala investeringsavtal med tredjeländer var på väg att löpa ut och inga övergångsordningar hade inrättats för att garantera en integrerad övergång till framtida avtal inom EU:s exklusiva befogenhet.