Помня кървавите петна по асфалта, виковете на гладните деца, празното изражение на десетгодишно момиченце, когато ми разказа как тя и нейните братя и сестри първо е трябвало да погребат мъртвите си родители и след това да преместят телата им в друг гроб, когато войниците се опитали да прикрият следите на масовото убийство в едно село близо до моя град.
Jag minns blodspår på asfalten, hungriga barns skrik, en 10-årig flickas tomma blick när hon berättade om hur hon och hennes syskon först fick begrava och sedan förflytta sina döda föräldrars kroppar till en annan grav, när soldaterna försökte sopa undan bevis efter massmord i en by nära min stad.