Решението предвиждаше структурата да се основава на контактни точки, определени от Комисията и от държавите-членки, като тези контактни точки трябваше да включват най-малко един представител от националните органи, а останалите определени контактни точки могат да бъдат изследователи или университетски преподаватели, специализирани в тази област.
Ifølge afgørelsen skulle strukturen baseres på kontaktpunkter, som udpeges af Kommissionen og medlemsstaterne. Disse kontaktpunkter skulle omfatte mindst én repræsentant fra de nationale myndigheder, mens de andre udpegede kontaktpunkter kunne være forskere eller universitetsfolk, der er specialiserede inden for dette område.