Идвайки до ключовия проблем в този доклад, аз бих подчертал, че наш дълг е - вместо да продължаваме споровете, които приличат на борбата между петли в прочутия роман на Манцони - дългът на държавите-членки е да не се поддаваме на изкушенията на фантазьорството, подправено може би с лицемерие и много конкретни политически и икономически интереси, а да се заставим много стриктно да прилагаме неприкосновения принцип за право на убежище и така да не позволим използването му за некоректни цели, които не са в съзвучие с благородните принципи, които го вдъхновяват, и да предотвратим злоупотребата с него, която облагодетелства точно тези престъпни организации, които организират и експлоатират търговията с нелегални имигранти, на която се позоваваме в контекста на сегашното положение.
Hvad angår det springende punkt i denne betænkning, vil jeg understrege, at det er vores pligt - i stedet for at blive ved med disse tvister, der ligner hanekampene i Manzonis berømte roman - og medlemsstaternes pligt ikke at give efter for lokketonerne fra de blåøjede idealister, der er fyldt med hykleri og meget specifikke politiske og økonomiske interesser, men i stedet at tvinge os selv til meget strengt at anvende det hellige princip om asyl. Når vi gør det, må vi ikke give efter for dem, der ønsker, at vi bruger det til forkerte formål, som ikke er i overensstemmelse med de noble principper, der ligger til grund for det, og vi skal forhindre, at det udnyttes netop til fordel for de kriminelle organisationer, der organiserer og udnytter handel med ulovlige immigranter, som vi henviser til i den aktuelle situation.