Много от развиващите се страни често бяха принудени да съкращават социални разходи (по-специално за храни, здравеопазване и образование), което повлече след себе си тежки социални и политически последици и постави под заплаха не само постигането на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) до 2015 г., но също и подкопа вече постигнатия през последните години напредък.
Mange udviklingslande har været nødt til at beskære de sociale udgifter (navnlig inden for ernæring, sundhed og uddannelse), hvilket har alvorlige sociale og politiske konsekvenser, som ikke kun truer opfyldelsen af milleniumudviklingsmålene inden 2015, men også underminerer det fremskridt, der er opnået i de senere år.