Понякога съм на път да се раздразня от това, че всички неща, без които живеехме в Източна Германия и за които толкова копнеехме през толкова много години, сега се приемат за даденост и преминават почти незабелязани.
Nogle gange irriterer det mig nærmest, at alle de ting, vi manglede i Østtyskland, og som vi længtes efter i mange år, nu tages for givet og nærmest ikke bemærkes.