Можем ли да бъдем сигурни, че поколение от деца, които прекарват повече време с непознати, отколкото със собствените си родители, един ден ще бъдат също толкова склонни да поемат отговорност за старите, болните и хората с увреждания, колкото сме ние днес?
Kan vi være sikre på, at en generation af børn, der tilbringer mere tid om dagen med fremmede end med deres egne forældre, en dag vil være lige så villige til at påtage sig ansvaret for ældre, personer med svigtende helbred og handicappede, som vi er i dag?