Социалното заклеймяване, което продължава да преобладава по въпроса, и продължаващото разпространение на болестта, с висока смъртност и особено разрушителни последици за най-слабо развитите страни, както и онези в най-тежко хуманитарно положение, трябва да мобилизират състоянието на загриженост и ангажирането на институциите на ЕС и държавите-членки да осигурят наличните ресурси за осъществяване на всеобхватен и ефективен отговор, способен да осигури необходимото хармонизиране на политиките за профилактика и адекватно лечение на заболяването.
Den sociale stigmatisering, der stadig hersker i forbindelse med dette problem, og den fortsatte spredning af sygdommen med høje dødstal og særlig ødelæggende virkninger i de mindst udviklede lande og i de lande, der befinder sig i de værste humanitære situationer, må skabe bekymring og mobilisere et engagement fra EU's og medlemsstaternes institutioner, så faktiske ressourcer til en omfattende og effektiv indsats stilles til rådighed, og så der kan sikres den nødvendige harmonisering af politikkerne for forebyggelse og tilstrækkelig behandling af sygdommen.