Очевидно противоречие е да се споменават критериите от Копенхаген, да се споменава друг тип законодателство и в същото време - когато може би няма интерес или, да кажем, не сме достатъчно смели - да се крием зад липсата правомощия с цел, представете си, да нямаме напредък при закрилата на малцинствата, защото ние, в крайна сметка сме изправени пред една вечна дилема.
Det er klar selvmodsigelse at nævne Københavnskriterierne, at nævne en anden type af lovgivning og samtidig - når det måske ikke er interessant, eller måske når man ikke er modig nok - at gemme sig bag en manglende jurisdiktion som begrundelse for manglende fremskridt med beskyttelsen af mindretalsgrupper, fordi vi i sidste ende står over for et evigt dilemma.