Външната политика като тази, която Съюзът предлага да се развива, не може да пренебрегва културното измерение, а трябва да го има предвид като актив, като ценност, която невинаги е осезаема, но е особено важна в един свят, все по-податлив на "меката сила" на държавите и международните организации.
En udenrigspolitik som den EU ønsker at udvikle, kan ikke komme uden om den kulturelle dimension, men skal holde den for øje som et aktiv, som en værdi, der ikke altid er konkret, men er særligt vigtig i en verden, der er stadig mere modtagelig for staters og internationale organisationers soft power.