Работата не бива да приключва със секторни инструменти: един за сферата на защита на потребителите, друг за сферата на антитръстовото право, трети за капиталовия пазар, може би още един за околната среда, а защо не и още един за социалните въпроси, всички противоречащи си взаимно, всички навлизащи в правните системи на държавите-членки и в края на краищата водещи до правна бъркотия, която вече не може да бъде овладяна от нито един практикуващ адвокат.
Vi må ikke ende med at have sektoropdelte instrumenter, f.eks. ét for forbrugerbeskyttelsesområdet, ét for lovgivningen vedrørende karteller og monopoler, ét for kapitalmarkedet og måske ét for miljøet samt muligvis ét for sociale anliggender, som alle er i modstrid med hinanden, alle er et indgreb i medlemsstaternes retssystemer og i sidste ende fører til en lovmæssig forvirring, som ikke længere kan overskues af nogen praktiserende advokat.