Няма обяснение фактът, че преди Договора от Лисабон, когато Съветът имаше и изключителна компетентност по въпросите на ОДУ и квотите, от Парламента се искаше консултативното му становище, докато сега Съветът претендира за изключителни правомощия по същите въпроси, макар че съгласно всички правни становища член 43, параграф 3 трябва да се тълкува ограничително.
Det er uforståeligt, at Parlamentet, før Lissabontraktatens ikrafttræden, hvor Rådet også havde enekompetence i spørgsmål om TAC og kvoter, blev anmodet om en rådgivende udtalelse, mens Rådet nu påberåber sig eneret til de samme spørgsmål, selv om artikel 43, stk. 3, i henhold til al juridisk vejledning skal fortolkes snævert.