Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Vi må vælge mellem på den ene side en model med at trække sig ind i sig selv, hvor hvert land sammenligner sin konkurrenceevne med den tilgrænsende medlemsstat ved at se på sin kreditværdighed på finansmarkederne og på det lavest mulige bidrag, det kan yde til det europæiske budget, og på den anden en model baseret på solidaritet - den eneste acceptable model - hvor de sociale standarder hæves, især ved at opretholde den sociale dialogs og fagforeningers position, med sociale minimumskrav for hele Europa og beskyttede mekanismer til pristalsregulering af lønnen, og hvor solidariteten mellem generationerne sikres med et pensionssystem, der udbetaler nok til, at man kan leve et værdigt liv, som Parlamentet udtalte for nylig.