И така имаме две възможности: или да сметнем, че с нашите кредити Гърция и Ирландия вече не представляват риск и че следва да им предоставяме заеми при лихва, която съответства на нулев риск, или поне на изключително ограничен риск; или пък че има риск от кредитно неизпълнение, а тогава гнойният мехур трябва да бъде пробит, дългът да бъде преструктуриран и да се сложи край на несигурността.
Og dermed er der to muligheder. Enten mener vi takket være vores udlån, at Grækenland og Irland ikke længere udgør en risiko, og at vi bør låne dem penge til et rente, der svarer til denne nulrisiko eller i det mindste en yderst begrænset risiko, eller også mener vi, at der er risiko for, at de ikke klarer den, og så må vi prikke hul på bylden og omstrukturere gælden og sætte en stopper for usikkerheden.