Ето защо Европейският съюз, включително посредством общата селскостопанска политика и преди всичко в своята реформа след 2013 г., и всяка държава-членка следва да насърчат продължителното му съществуване, не само чрез предлагане на иновативни техники за земеделие и икономически и екологично устойчиво управление, но също така чрез засилване на по-всеобхватната им роля на покровители на околната среда и земята, като ги защитават от кризата на пазара чрез намаляване на производствените разходи, чрез най-доброто използване на техните продукти и по-добра организация на пазара.
Derfor må EU - herunder gennem den fælles landbrugspolitik, primært i den reviderede udgave fra 2013 - og hver medlemsstat arbejde for dets fortsatte eksistens, ikke kun ved at finde på innovative landbrugsmetoder og økonomisk og miljømæssigt bæredygtig forvaltning, men også ved at styrke deres rolle i en bredere sammenhæng som vogtere af miljøet og den jord, der beskytter dem mod krisen på markedet, reducere produktionsomkostningerne, få mest muligt ud af produkterne og organisere markedet bedre.