В третия свят изплащането на външния дълг и лихвата за обслужване на дълга на богатите страни представлява съществено източване на ресурси, които следователно не достигат до бюджетите за здравеопазване и образование, а те от своя страна са редуцирани почти до незначителни.
Landene i den tredje verden har store udgifter til betaling af udenlandsk gæld og renter af gæld til rige lande, og disse udgifter gør et stort indhug i ressourcerne, som så ikke kan blive anvendt på sundheds- og uddannelsesbudgetterne, der reduceres til næsten en ubetydelighed.