След аварията в Чернобил (1986 г.), въпросът с радиоактивното замърсяване на околната среда придоби значение и обоснова приемането на трите регламента между 1987 и 1990 г., които определят максимално допустимите нива на замърсяване в случай на радиационно замърсяване или ядрена авария, тъй като въздействията са дълготрайни и много често могат да бъдат непреки (замърсяване на горите).
Efter Tjernobyl-katastrofen (1986) fik spørgsmålet om radioaktiv kontaminering af miljøet større betydning, hvilket retfærdiggjorde vedtagelsen af tre forordninger mellem 1987 og 1990, der fastlagde maksimalt tilladte niveauer for kontaminering i tilfælde af nukleare ulykker eller andre tilfælde af strålingsfare, da disse virkninger er langvarige og meget ofte indirekte (forurening af skovarealer).