Първият подход разглежда смъртното наказание като морално, защото обвиняемият е отнел живот (възмездие), като възпиращо, тъй като тези, които могат да извършат убийство, се въздържат да го направят, защото се страхуват за живота си, докато справедливостта е маловажна или недоказана.
Førstnævnte ser dødsstraf som moralsk korrekt, fordi den anklagede har taget et liv (hævn), og som afskrækkende, fordi dem, der måske ellers ville slå ihjel, undlader at gøre dette på grund af frygt for deres eget liv. I denne sammenhæng er retfærdighed ikke vigtig eller ikke påvist.