Какъв е смисълът да договаряме възможно най-високите стандарти и да се опитваме да ограничим обемите от данни, ако в същото време се сключват двустранни споразумения, без да получаваме каквато и да било информация за тяхното съдържание и стандарти за сигурност?
Hvad nytter det at vedtage de højeste standarder og forsøge at begrænse datamængden, hvis der samtidig indgås bilaterale aftaler, uden at vi har kendskab til indholdet og sikkerhedsstandarderne?