Можем ли наистина да продължим да призоваваме нашите партньори за солидарност, когато сме изправени пред трудности, и напълно да ги игнорираме, когато нещата се върнат към нормалното?
Kan vi rent faktisk tillade os at bede vores partnere om at være solidariske, når vi er i vanskeligheder, og så totalt ignorere dem, når tingene bliver normale igen?