Ние преобръщаме не само 300 години правово разбиране на териториална отговорност, тоест, че едно престъпление е отговорност на територията, където е било извършено; ние се връщаме към предмодерната идея, че личностите, които постановяват законите, не трябва да носят отговорност пред хората, живеещи според тях, а единствено пред своята собствена съвест.
Vi er ved at vende op og ned på ikke blot 300 års retlig forståelse af territorialt ansvar, dvs. at en forbrydelse hører ind under ansvarsområdet hos det territorium, hvor den begås. Vi er også ved at gå tilbage til den førmoderne forestilling om, at folk, som lovgiver, ikke skal stå til regnskab for de mennesker, som skal leve med lovene, men snarere blot for deres egen samvittighed.