Да се говори за демокрация и равенство между половете в държава, чиито обичаи понякога граничат с варварщина, е характерно за блаженстващите в своето невежество крайни европейци, които все така предпочитат да се занимават с международни въпроси, а не с проблемите на Европа.
At tale om demokrati og ligestilling mellem kønnene i et land, hvor skikkene nogle gange grænser til barbari, er typisk for den lykkelige uvidenhed hos de ultraeuropæere, som stadig foretrækker at involvere sig i internationale spørgsmål i stedet for at tage sig af Europas problemer.