Това, което стана ясно миналата година, беше, че държавите-членки и ЕС като цяло нямаха план за действие в случай на подобна ситуация, използваните данни бяха непълни, метеоролозите не можаха или всъщност не искаха да помогнат и всеки усъвършенстваше изкуството да обвинява някой друг и възприемаше по-скоро политика на бягство от риска, отколкото на управление на риска.
Det, der blev klart sidste år, var, at medlemsstaterne og EU som helhed ikke havde nogen plan for en sådan eventualitet, at de anvendte data var ufuldstændige, at meteorologerne ikke kunne eller faktisk ikke ville hjælpe, og at alle blev perfekte til kunsten med at skyde skylden på andre, og man førte en politik præget af risikomodvilje snarere end risikohåndtering.