Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Mens Europa tøver med at finde sit ståsted og fremstår kujonagtig, svag og i lang tid uden nogen stemme i det forløbne tiårs historisk vigtige begivenhed, og her tænker jeg på opstandene i den arabiske verden, mens det ikke lykkes for medlemsstaterne at indtage en fælles holdning til FN's Sikkerhedsråds afgørende resolution 1973 om Libyen, og mens EU tøver i spørgsmålet om Syrien, gad jeg vide, om spørgsmålet måske i realiteten allerede er blevet besvaret.