По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
Den omhandler konkret gennemførelsen af foranstaltninger, der kan bidrage til øget finansiel stabilitet i banksektoren og mindskelse af risikoen for en ny krise, idet den fokuserer på følgende fem områder: kapitalens kvalitet (forbedring af bankkapitalens kvalitet er uden tvivl ønskværdigt), strenge likviditetsstandarder (likviditetsrisikoen viste sig at være betydelig under krisen), konjunkturudlignende foranstaltninger (opbygning af yderligere bankkapital i gode tider bør begrænse overdreven stor kreditstigning og efterfølgende opbygning af prisbobler, som f.eks. i Spanien), indførelse af en gearingsratio (denne nye indikator skal medvirke til at styrke bankernes stabilitet, men den skal ikke kun omfatte de finansielle poster i bankernes balancer, men også ikkebalanceførte poster som f.eks. derivater og eventualforpligtelser) og sidst, men ikke mindst, oprettelsen af en central modpart til behandling af OTC-transaktioner, navnlig med henblik på øget gennemsigtighed for derivater.