Преобладаващата част от тях са били междинни плащания, т.е възстановяване на вече направени и сертифицирани в държавите-членки разходи.
Langt størstedelen af udbetalingerne var mellemliggende betalinger, dvs. at det var godtgørelse af udgifter, der allerede var afholdt og attesteret i medlemsstaterne.