Това бяха трите отправни точки и беше ясно за парламентарното мнозинство в Конвента, съставено в частност от членове на националните парламенти, че Европейският съюз е винаги по-добър в области, в които действа съобразно общностния метод, и е винаги сравнително по-зле, когато действа съобразно междуправителствения метод.
Disse tre punkter var udgangspunktet, og det var klart for det parlamentariske flertal i forfatningskonventet, der navnlig bestod af nationale parlamentsmedlemmer, at EU altid er bedre på områder, hvor man anvender fællesskabsmetoden, og altid er relativt dårlig på områder, hvor man anvender den mellemstatslige metode.