По време на парламентарните ми консултации към настоящия момент относно пакета от шест законодателни предложения за икономиката често чувах нападки, че държавите-членки, чрез които следва да се договорим със Съвета, и Европейският съвет, като се има предвид финансовата макростабилност, не насърчават растежа и възстановяването на реалната икономика от кризата или в най-добрия случай само въвеждат слаби, неподходящи средства за посочените цели и че съдържанието на стратегията "Европа 2020" основно се ограничава до това.
À l'occasion de mes consultations parlementaires consacrées au paquet de six propositions législatives sur l'économie, ou "six-pack", j'ai souvent entendu la même critique, à savoir que les États membres, c'est à dire le Conseil, et le Conseil européen, tout en surveillant la stabilité financière au niveau macroéconomique, ne font pas grand chose pour encourager la croissance et la sortie de crise de l'économie réelle et que s'ils font quelque chose, ils n'emploient que des outils non contraignants, et que c'est là tout le contenu de la stratégie Europe 2020.