Понастоящем считам, че трябва да си зададем един простичък въпрос: дали най-добрият начин за справяне с кризата е чрез инструменти, по които има консенсус, или чрез откриване на още една дискусия, по която няма консенсус?
At present, I think we must ask ourselves a simple question: is the crisis best addressed with instruments that are consensual, or by opening yet another discussion on which there is no consensus?