Решението предвиждаше структурата да се основава на контактни точки, определени от Комисията и от държавите-членки, като тези контактни точки трябваше да включват най-малко един представител от националните органи, а останалите определени контактни точки могат да бъдат изследователи или университетски преподаватели, специализирани в тази област.
The Decision envisaged that the structure would be based on contact points designated by the Commission and the Member States; these contact points were to include at least one representative from the national authorities, while the other designated contact points could be researchers or university academics specialising in this field.