През 80-те години на 20 в., когато дупката в озоновия слой беше открита, учените установиха, че тези химически съединения, на практика неактивни на нивото на земната повърхност, могат да взаимодействат с молекулите на озона в атмосферата, като по този начин разрушават слоя, който служи като защитен екран от опасните ултравиолетови лъчи.
Na década de 1980, com a detecção do buraco do ozono, os investigadores descobriram que estes compostos químicos, praticamente inactivos ao nível da superfície terrestre, podiam interagir com as moléculas de ozono da atmosfera, destruindo a camada que constitui uma protecção contra os perigosos raios UV.