Силата й се крие в признанието, че само донорството след смъртта не може да осигури необходимия брой органи и с оглед на това тя въведе проверки и насоки, които да гарантират, че когато се правят дарения от живи донори, това става по правилния начин, като се защитават както донорите, така и реципиентите, и се гарантира, че се осъществява на безвъзмездни и доброволни начала.
O seu ponto forte consiste no reconhecimento de que as doações post mortem, por si só, não conseguem proporcionar a quantidade de órgãos necessários e, consequentemente, o texto definiu controlos e orientações para que, caso se realizem doações em vida, elas sejam efectuadas de modo correcto, protegendo o dador e o receptor e assegurando a sua realização numa base gratuita e voluntária.