Затова трябва да образоваме хората по въпроса за донорството; да предоставим на потенциалните донори достъп до информация; да премахнем административните пречки, което е от основно значение; да създадем във всяка една от 27-те държави-членки национален орган, който да отговаря за контрола на качеството и безопасността на органите, от изваждането от донора до трансплантацията; и след това да насърчим - както вече беше казано - по-добри примери на организация, каквито съществуват отново в Испания, където напредъкът се дължи на един вид система за ранно предупреждение, постоянни предупреждения нявсякъде по веригата, от смъртта на донора до трансплантацията.
Por conseguinte, temos igualmente de educar as pessoas para esta questão da dádiva; permitir que potenciais dadores tenham acesso a informação; eliminar obstáculos administrativos, o que é essencial; instituir nos 27 Estados-Membros uma autoridade nacional responsável por controlar a qualidade e a segurança dos órgãos, desde a extracção até ao transplante; e procurar também inspiração - como foi referido - nos melhores exemplos de organização, como os que existem, mais uma vez, em Espanha, onde os progressos estão ligados a uma espécie de sistema de alerta rápido, um alerta constante em toda a cadeia, desde a morte do dador até à transplantação.