Въпреки че Договорът от Лисабон значително разширява правомощията на Парламента и го определя като единствената институция, представляваща европейските граждани, разискването относно създаването на новата ЕСВД първо беше монополизирано от Комисията и от Съвета, които направиха всичко по силите си да я структурират в междуинституционални граници в противоречие с общностния метод.
Kuigi Lissaboni lepingus laiendatakse parlamendi volitusi oluliselt ning nimetatakse seda ainsaks institutsiooniks, mis esindab Euroopa kodanikke, haarasid uue EEASi loomise aruteludes esmalt ohjad enda kätte komisjon ja nõukogu, kes tegid kõikvõimaliku, et järgida teenistuse ülesehituses valitsusevahelist liini, mis on vastuolus ühenduse meetodiga.