Понякога съм на път да се раздразня от това, че всички неща, без които живеехме в Източна Германия и за които толкова копнеехме през толкова много години, сега се приемат за даденост и преминават почти незабелязани.
Mõnikord mind lausa ärritab, et kõike seda, mis meil Ida-Saksamaal puudus ja mida me aastaid igatsesime, peetakse nüüd iseenesestmõistetavaks ja ei panda peaaegu tähelegi.