Ако всяка година има по-малко железопътни работници, по-малко поддръжка, по-малко инвестиции и по-малко обучение, ще бъде неизбежно отново да разглеждаме въпроса за злополуките и да отдаваме почит в скръбта си.
Kui igal aastal väheneb raudteetöötajate, hooldustööde, investeeringute ja erialakoolituste hulk, siis on õnnetuste teema juurde tagasipöördumine ja järjekordsed kaastundeavaldused vältimatud.