Приключвам с някои стихове от Мачадо, вдъхновени от Вашите лекомислия. "Кастиля [...], до вчера господар, загърната в дрипите си, презира всичко, което не познава."
Ajendatuna teie kergemeelsustest, lõpetan Machado värsiridadega: "Kastiilia [...], eile ülevõimul, kaltsudesse mähitult, põlgab ära kõik, mida ta ei tunne”.