В Копенхаген наистина се събраха повече държавни глави, отколкото в Киото, но се създаде и повече разделение и като следствие се стигна до сценария "всеки за себе си", при което всяка страна е свободна да определя собствените си цели и, нещо повече, да прави това на доброволна основа.
Kopenhaagen koondas tõepoolest rohkem riigipäid kui Kyoto, kuid seal esines ka rohkem lõhestumist ja selle tagajärjel muutus see olukorraks, kus igaüks oli iseenda eest väljas, kus iga riik seadis oma eesmärke ja tegi seda lausa sihilikult.