Здравното обслужване обаче не може да се счита за равностойно на всяка друга услуга, предоставяна на вътрешния пазар, а гражданите като пациенти не могат да бъдат свързвани с обикновените потребители. Правото на здраве се реализира с правото на получаване на лечение и грижи, което започва в държавата на произход на дадено лице.
Tervishoidu aga ei saa pidada võrdväärseks muude siseturul pakutavate teenustega ning patsientidest kodanikke ei saa võrrelda tavatarbijatega; õigust tervisele realiseeritakse õiguses saada ravi ja abi, alustades enda päritoluriigist.