Позоваването на член 122 от Договора от Лисабон е най-свободното тълкуване на законодателството, което съм срещал, и според мен свидетелства за политическо заслепение, което доказва, че всеки параграф от всеки член от всеки договор не струва дори колкото хартията, на която е отпечатан.
Lissaboni lepingu artikli 122 kasutamine on kõige nõrgem tõlgendus õigusaktist, mida ma üldse kunagi olen näinud, ning minu arvates on see teatav poliitiline puru silma ajamine, mis tõendab, et ühegi aluslepingu ühegi artikli ükski säte ei ole väärt isegi paberit, millele see on trükitud.