Така че въпросът ми е следният: дали директивата възпрепятства по някакъв начин въвеждането на изискване от страна на приемащата държава предоставящото услуги дружество да има на място представител, на когото да е възложено да води преговори и да сключва споразумения?
Seega on mu küsimus järgmine: kas direktiiv hoiab mingil moel ära võimaluse, et asukohajärgne riik sätestab teenuseid osutavale ettevõttele nõude, et kohapeal viibiks esindaja, kellel läbirääkimiste pidamise ja lepingute sõlmimise volitus?