В крайна сметка, независимо от цялата постигната прозрачност всичко се свежда до морала на отделния член на Парламента, тъй като той му диктува кое е правилно, с кого да се срещне и с кого да не се среща, кого да изслуша и кого да реши да не изслушва.
Lõppanalüüsis, sõltumata saavutatud läbipaistvusest, taandub kõik iga parlamendiliikme moraalitundele, dikteerides, mis on tema arvates õige, kellega ta kohtub ja kellega otsustab mitte kohtuda, keda ta kuulab ja keda otsustab mitte kuulata.