Не се ли сетиха изготвящите на Дял I от Хартата, че заплахата срещу физическата неприкосновеност и достойнство може да дойде не само от държавните институции и самата държава, но под маскировката на привързаност? За 25% от жените в Европа, които понастоящем страдат от някаква форма на насилие, техните мъчители имат лични имена и самозащитата им срещу атаки не им позволява да бъдат граждани.
Kas harta I jaotise koostajatele ei tulnud pähe, et kehalist puutumatust ja väärikust ei pruugi ohustada üksnes avalik-õiguslikud asutused ja riik, vaid oht võib olla maskeeritud ka tunneteks? 25% Euroopa naistest kannatavad praegu mõne vägivallavormi all, nende piinajate nimed ei ole avalikud ning enese rünnakute vastu kaitsmine ei luba neil naistel olla kodanikud.