По принцип разполагаме с две възможности: или да държим на спазването, което има законна сила и което е заложено в Договорите, и да приемаме изцяло последиците, или да разберем, че Пактът за стабилност, като всичко друго, подлежи на определено развитие и следователно трябва да търпи промени, да изготвяме промените и да ги прилагаме по такъв начин, че не само да запазим растежа и икономическата стабилност директно в държавите-членки на еврозоната, но и да подготвим за присъединяване другите държави-членки на ЕС, които все още не са в еврозоната, без да се налага например да използваме драматично структурните фондове в съответните държави.
Põhimõtteliselt on meil kaks võimalust: me kas nõuame selle juurde jäämist, mis kehtib ja mis on kirjas lepingutes, ning arvestame selle võimalike tagajärgedega või me jääme seisukohale, et stabiilsuspakt nagu kõik muu allub teatavale arengule ning seda tuleb seetõttu muuta, ning me kavandame seejärel need muudatused ja viime need ellu selliselt, et lisaks euroala liikmesriikides majanduskasvu ja majandusliku stabiilsuse säilitamisele valmistame ühinemiseks ette ka need liikmesriigid, kes veel ei kuulu euroalasse, ilma et peaksime nendes riikides näiteks võtma märkimisväärselt kasutusele struktuurifonde.