По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
Konkreetselt hõlmab raport meetmete kasutuselevõtu, mis peaksid aitama kaasa pangandussektori suuremale finantsstabiilsusele ning vähendama uue kriisi tõenäosust, keskendudes järgmisele viiele valdkonnale: kapitali kvaliteet (pangakapitali kvaliteet on kahtlemata vajalik), karmimad likviidsusnormid (kriisi ajal osutus likviidsusrisk märkimisväärselt suuremaks), tsüklilisusevastased meetmed (heal ajal pangakapitali suurendamine peaks piirama üleliigset laenuandmist ning sellele järgnevaid hinnamulle, näiteks Hispaanias); finantsvõimenduse kasutuselevõtt (see uus näitaja peaks aitama kaasa pankade suuremale stabiilsusele, kuid see ei tohiks hõlmata ainult panga bilansis sisalduvad finantskirjeid, vaid ka bilansiväliseid kirjeid, nagu tuletisinstrumendid ja panga tingimuslikud kohustused) ning viimasena, kuid mitte vähemtähtsama: keskse vastaspoole loomine börsiväliste tehingute sooritamiseks, eriti tuletisinstrumentide suurema läbipaistvuse huvides.