Първият подход разглежда смъртното наказание като морално, защото обвиняемият е отнел живот (възмездие), като възпиращо, тъй като тези, които могат да извършат убийство, се въздържат да го направят, защото се страхуват за живота си, докато справедливостта е маловажна или недоказана.
Esimeses mudelis peetakse surmanuhtlust moraalseks, sest kohtualune on võtnud elu (kättetasumine), heidutav, sest need, kes võiksid tappa, loobuvad oma elu pärast kartes seda tegemast, kusjuures õiglus on tähtsusetu või tõestamata.