Съжалявам обаче, че левицата в Парламента се възползва от необходимото усъвършенстване на правната рамка за достъпа до документи в навечерието на влизането в сила на Договора от Лисабон, да заеме популистка позиция и да отхвърли действителната нужда от поверителност в някои области от европейската дейност, както и да се опитва да се представи за единствен застъпник на прозрачността.
Ma pean aga taunimisväärseks, et vasakpoolsed parlamendiliikmed kasutasid kõnealust dokumentidele juurdepääsu käsitleva õigusliku raamistiku vajalikku edasiarendust lähtuvalt Lissaboni lepingu jõustumisest selleks, et heita populistlikult kõrvale tõeline konfidentsiaalsusvajadus mõnes Euroopa tegevusvaldkonnas ja püüda jätta endast muljet kui ainsaist läbipaistvuse eest võitlejaist.