То беше председателство на преход от един договор, Договора от Ница, който се оказа напълно непрактичен, към Договора от Лисабон, който е претоварен с очаквания, не всички от които според мен могат да бъдат изпълнени, тъй като Договорът от Лисабон не може да бъде край на институционалното развитие в Европа.
See oli eesistumisaeg, mis oli seotud üleminekuga ühelt aluslepingult, Nice'i lepingult, mis osutus täiesti rakendamatuks, teisele, Lissaboni lepingule, milles on liiga palju erandeid, millest minu meelest kõiki ei ole võimalik järgida, kuna Lissaboni leping ei saa olla institutsioonilise arengu lõpp Euroopas.