Може би главното нещо, което мога да предам, е чувството на надежда, когато аз все още вярвах, че ако само някой там, в Европа, можеше да види какво става, светът щеше да реагира, или безнадеждността, когато разбрах, че съм оставена сама със собственото си нещастие и че няма да дойде помощ.
Võib-olla on peamine, mida ma edasi anda saan, lootusetunne, kui ma uskusin veel, et kui vaid keegi seal Euroopas näeks, mis toimub, siis maailm reageeriks, või siis lootusetusetunne, kui ma taipasin, et ma olin jäetud oma ebaõnne hoolde ja et mingit abi ei olnud tulemas.