Как е възможно национални и европейски структури, в положението на криза в заетостта, в което се намираме, да продължават да използват обществени средства за субсидиране на многонационални дружества, които съкращават служителите си, въпреки че отбелязват печалба, и поставят интересите на акционерите си пред тези на служителите си?
Kuidas saavad riiklikud ja Euroopa avalikud asutused, arvestades meie ees seisvat tööhõivekriisi, jätkata avaliku raha kasutamist selleks, et toetada rahvusvahelisi ettevõtteid, mis koondavad töötajaid hoolimata sellest, et nad on kasumis, ja mis seega eelistavad oma aktsionäride huve oma töötajate huvidele?