В шумотевицата от информация, където едни държави наддават и се конкурират помежду си в обявяването на все по-амбициозни цели, други обявяват големи надежди, докато трети имат изцяло пасивно отношение, е лесно да се изгуби от поглед основното предназначение на това, което, най-просто казано, е историческо споразумение.
Selle teabe käras, kus mõned riigid teevad pakkumisi ja võistlevad üksteisega järjest ambitsioonikamate eesmärkide avaldamisel, teised teatavad suurtest ootustest ning kolmandatel on täiesti passiivne suhtumine, on lihtne kaotada silmist põhieesmärki, milleks on lihtsalt ajalooline kokkulepe.