Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Kui Euroopa viivitab oma seisukohtade leidmisega ning jätab endast argpüksliku ja nõrga mulje ning kui teda ei ole pikka aega kuulda viimase kümnendi ajaloo tähtsas sündmuses, mille all pean silmas araabia maade ülestõuse, kui liikmesriigid ei suuda asuda ühisele seisukohale Liibüat käsitleva olulise ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1973 suhtes ning kui Euroopa Liit on Süüria puhul kõhklev, tundub mulle, et võib-olla on sellele küsimusele juba tegelikult vastatud.