Докладът използва термина "минимален доход", който е спорен термин, дефиниран като инструмент, който прави възможно придружаването на бенефициентите в движението им от положение на социално изключване към активен живот; той също така подчертава значението на по-широките политики, които трябва да вземат предвид и други потребности: здравеопазване, образование, обучение, социални услуги и жилищно настаняване.
See on määratletud vahendina, mis võimaldab toetada abisaajaid liikumisel sotsiaalse tõrjutuse olukorrast aktiivsesse ühiskonnaellu. Samuti rõhutatakse, kui tähtsad on laiapõhjalisemad poliitikameetmed, mille puhul võetakse arvesse ka muid vajadusi: tervishoidu, haridust, koolitust, sotsiaalteenuseid ja eluaset.