Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Seisame valiku ees, kus ühest küljest on ise muutumise mudel, milles iga riik võrdleb oma konkurentsivõimet naaberliikmesriigiga, vaadeldes oma reitingut finantsturgudel ja väikseimat võimalikku panust Euroopa eelarvesse, ja teisest küljest solidaarsusel põhinev mudel - ainuke vastuvõetav mudel -, milles on kõrgemad sotsiaalsed standardid, saavutatud eelkõige ühiskondliku dialoogi ja ühingute positsiooni toetamisega, sotsiaalsed miinimumnõuded kogu Euroopas ja palgaindeksimehhanismid, mida kaitstakse, ja milles põlvkondadevaheline solidaarsus tagatakse pensionisüsteemiga, mis võimaldab elada väärikalt, nagu parlamendis hiljuti öeldi.