Бях особено впечатлена от един въпрос, за който уважаемите членове говориха в редица от изказванията и който, в известен смисъл, стана много по-разпознаваем през последните седмици и месеци, но който при все това е бил повод за загриженост за мнозина от уважаемите колеги от много дълго време: загрижеността относно начина по който вярващите от всякакви изповедания са третирани или дискриминирани редовно по целия свят и необходимостта ние да имаме предвид и да следим тези въпроси не когато се стигне до насилие - когато се стигне до насилие ние, разбира се, в известен смисъл сме длъжни да действаме - а и преди да се стигне до насилие, когато е налице постоянен източник на дискриминация.
Mind puudutas eriti sügavalt üks küsimus, millest auväärsed parlamendiliikmed mitmes sõnavõtus rääkisid ning mis on iseenesest viimastel nädalatel ja kuudel senisest palju rohkem tähelepanu saanud, kuid siiski valmistanud paljudele parlamendiliikmetele väga pikka aega muret. See on mure selle pärast, kuidas usklikke - ükskõik millise usu järgijaid - kogu maailmas järjepidevalt koheldakse või diskrimineeritakse, ning see puudutab meie kohust olla neis küsimustes tähelepanelikud ja valvsad - mitte siis, kui need muutuvad vägivaldseteks, sest kui see juhtub, siis oleme loomulikult kohustatud tegutsema -, vaid ka enne seda, kui need muutuvad vägivaldseteks, s.t siis, kui diskrimineerimine on järjepidev.