Това се дължи отчасти на нашата нерешителност, поради която все още си напрягаме умовете, за да определим кои инструменти можем да приемем с цел да помогнем активно на Пакистан и освен че не сме удовлетворени от това, че не сме изпълнили задачата, съзнаваме и че се нуждаем от външнотърговски подход, който да е по-зрял в политическо и хуманитарно отношение: търговската политика трябва да стане един от инструментите за подпомагане на хора, изпаднали в затруднение.
Osaliselt vaevame just selle kõhklemise pärast ikka veel pead sellega, milliseid vahendeid võtta kasutusele Pakistani aktiivseks aitamiseks. Ja lisaks frustratsioonile selle pärast, et me ei ole seda veel saavutanud, oleme teadlikud ka sellest, et meil on vaja kaubanduspoliitikas lähenemisviisi, mis oleks nii poliitika kui ka humanitaarküsimuste vallas küpsem: kaubanduspoliitikast peab saama vahend raskustes olevate inimeste aitamiseks.