Това не само беше знак за неоправдания отказ на Съвета да признае ролята, отредена на Парламента като съзаконодател при вземане на стратегически решения относно управлението на финансовите инструменти, но също така води до легитимиране на неприемливия демократичен дефицит при прилагане на законодателството на ЕС.
See näitab nõukogu õigustamatut tahtmatust tunnustada Euroopa Parlamendile kui kaasõigusloojale kuuluvat rolli rahastamisvahendite haldamise kohta strateegiliste otsuste tegemisel. Lisaks seadustatakse nii demokraatia vastuvõetamatu puudujääk ELi õigusaktide rakendamisel.