Основната трудност не се състоеше в практическото прилагане на индивидуалната дерогация от правото на 48-часова работна седмица, защото точно с тази цел Парламентът предложи дълги преходни периоди; проблемът се коренеше в твърде различните гледни точки при създаването на правна уредба на Общността, чиято крайна цел е осигуряване на здравословни и безопасни условия на труд.
Raskused ei seisnenud mitte maksimaalsest 48tunnisest töönädalast üksikute kõrvalekallete tegelikes tingimustes, sest just nendest raskustest ülesaamiseks pakkus Euroopa Parlament välja pikad üleminekuajad; probleem tekkis sellest, et vaated ühenduse sätte kehtestamise kohta seoses põhieesmärgiga tagada töötervishoid ja tööohutus olid täiesti erinevad.