Това от своя страна означава, че правителствата на държавите имат много малка възможност за маневриране в макроикономическата политика, освен да съкращават публичните разходи и да повишават данъците.
See omakorda tähendab, et nende riikide valitsustel ei jää oma makromajanduspoliitikas liikumisruumi enamaks kui riiklike kulutuste kärpimiseks ja maksude tõstmiseks.