Това, което ме изненадва най-много, е подходът, възприет към политиките на държавите-членки по отношение на доброволното прекратяване на бременност и достъп до лечение на безплодие за хомосексуалисти, при което по мое мнение следва да се спазва принципът на субсидиарността и въпросът да се разглежда не толкова подмолно.
Kõige rohkem hämmastab mind see, millist käsitlusviisi kasutatakse liikmesriikide poliitika suhtes seoses raseduse vabatahtliku katkestamisega ning juurdepääsuga homoseksuaalsete isikute viljatusravile, mille puhul tuleks minu arvates järgida subsidiaarsuse põhimõtet ning mida tuleks käsitleda vähem varjatud viisil.