И двете кризи възникнаха по време на едно председателство, което показва, че въпросът за това, кой на практика оглавява Европейския съюз не е толкова важен, колкото единството на всичките двадесет и седем държави-членки.
Mõlemad kriisid tekkisid samal eesistumisperioodil, mis näitab, et see, kes tegelikult juhib ELi, ei oma nii suurt tähtsust kui kõigi kahekümne seitsme liikmesriigi ühtsus.