И така имаме две възможности: или да сметнем, че с нашите кредити Гърция и Ирландия вече не представляват риск и че следва да им предоставяме заеми при лихва, която съответства на нулев риск, или поне на изключително ограничен риск; или пък че има риск от кредитно неизпълнение, а тогава гнойният мехур трябва да бъде пробит, дългът да бъде преструктуриран и да се сложи край на несигурността.
Seega on kaks võimalust: me kas tunnistame, et meie laenudega ei ole Kreeka ja Iirimaa puhul enam riski ning peaksime laenama neile protsendiga, mis vastab nullriskile või vähemalt väga piiratud riskile; või otsustame, et on oht, et nad ei suuda oma kohustusi täita.