През 1998 г. той каза, че макар валутата да представлява основно средство за разплащане, тя е много повече от това, обвързана е с културната идентичност и е средство за измерване на политическата стабилност; призова ни да си представим какво изумително постижение би било милиони хора в рамките на Европейския съюз, с цялото многообразие на своя интелектуален и творчески потенциал, и въпреки всички трудности, да имат единна валута.
See on seotud kultuurilise identiteediga ja kujutab endast poliitilise stabiilisuse mõõdupuud... Kujutage ette, milline imetlusväärne saavutus see on, kui siin, Euroopa Liidus..., on kogu meie intelligentsuse, loovuse ja värvikireva mitmekesisuse juures ning kõikidest raskustest hoolimata ... miljonitel inimestel üks ja sama raha.”