Постоянният рефрен за липса на свобода на печата е стара новина, както и непрекъснатите и анахронични препратки към италианската ситуация, в която, парадоксално, големите вестници са контролирани от ляво ориентирани медийни групи и информацията се движи свободно, понякога прекалено свободно, в мрежата.
Pidev ajakirjandusvabaduse puudumise refrääni korrutamine on vana uudis, samuti ka pidevad ja anakronistlikud viited Itaalia olukorrale, kus paradoksaalselt kontrollivad suuri ajalehti vasakpoolsed meediakontsernid ja Internetis liigub teave vabalt, mõnikord liigagi vabalt.