Можем ли да бъдем сигурни, че поколение от деца, които прекарват повече време с непознати, отколкото със собствените си родители, един ден ще бъдат също толкова склонни да поемат отговорност за старите, болните и хората с увреждания, колкото сме ние днес?
Kas võime olla kindlad, et põlvkond lapsi, kes veedab rohkem aega võõraste kui oma vanematega, on ühel päeval samamoodi valmis võtma vastutust vanade, haigete ja puuetega inimeste eest nagu meie täna?