Във връзка със социално-икономическите проблеми той не представи нищо по-различно, което означава запазване на неолибералните позиции, предложенията, отхвърлени от Европейския парламент, относно Директивата за работното време, Пактът за стабилност и растеж и неолибералната Лисабонска стратегия, и пренебрегна икономическата криза и сериозните й последствия в социално измерение.
Sotsiaal-majanduslike küsimuste osas ei tulnud ta välja millegi erinevaga, mis tähendab neoliberaalse seisukoha säilitamist, Euroopa Parlamendi poolt tagasilükatud ettepanekuid tööajadirektiivi, stabiilsuse ja kasvu pakti ning neoliberaalse Lissaboni strateegia kohta, ning ta ignoreeris majanduskriisi ja selle tõsiseid tagajärgi sotsiaalses mõõtes.