Намаляването на средствата за култура и образование по време на криза - което се прави в моята държава на основанието, че културата не е от съществено значение за оцеляването - означава, че не се инвестира в бъдещето и в интелигентен, приобщаващ растеж, не се разбира, че културата е от съществено значение за живота.
Kui me kriisi ajal kärbime kultuurile ja haridusele suunatud vahendeid (nagu tehakse minu kodumaal - põhjendusega, et kultuur ei ole ellujäämiseks esmavajalik), siis see tähendab, et me ei investeeri tulevikku ja arukasse, kaasavasse majanduskasvu; see tähendab mittemõistmist, et kultuur on eluks hädavajalik.