След аварията в Чернобил (1986 г.), въпросът с радиоактивното замърсяване на околната среда придоби значение и обоснова приемането на трите регламента между 1987 и 1990 г., които определят максимално допустимите нива на замърсяване в случай на радиационно замърсяване или ядрена авария, тъй като въздействията са дълготрайни и много често могат да бъдат непреки (замърсяване на горите).
Pärast Tšernobõli katastroofi (1986. aastal) kasvas keskkonna radioaktiivse saastatuse teema tähtsus, mille tulemusel võeti aastatel 1987-1990 vastu kolm määrust, milles kehtestatakse saastatuse lubatud piirmäärad kiirgus- või tuumaavarii korral, nähes, et tagajärjed on pikaajalised ja võivad väga tihti olla kaudsed (metsamaade saastumine).