Силата й се крие в признанието, че само донорството след смъртта не може да осигури необходимия брой органи и с оглед на това тя въведе проверки и насоки, които да гарантират, че когато се правят дарения от живи донори, това става по правилния начин, като се защитават както донорите, така и реципиентите, и се гарантира, че се осъществява на безвъзмездни и доброволни начала.
Direktiivi tugevus seisneb äratundmises, et üksnes surmajärgsete annetustega ei ole võimalik rahuldada nõudlust siirikelundite järele ,ning sätestab sellest tulenevalt reeglid ja juhised, et tagada elusorganite korrektse annetamise ning elundidoonorite ja -saajate kaitse, samuti elundite tasuta ja vabatahtlik annetamine.