Затова трябва да образоваме хората по въпроса за донорството; да предоставим на потенциалните донори достъп до информация; да премахнем административните пречки, което е от основно значение; да създадем във всяка една от 27-те държави-членки национален орган, който да отговаря за контрола на качеството и безопасността на органите, от изваждането от донора до трансплантацията; и след това да насърчим - както вече беше казано - по-добри примери на организация, каквито съществуват отново в Испания, където напредъкът се дължи на един вид система за ранно предупреждение, постоянни предупреждения нявсякъде по веригата, от смъртта на донора до трансплантацията.
Por tanto, también tenemos que educar a los ciudadanos sobre el tema de la donación, permitir que los futuros donantes tengan acceso a la información; derribar las barreras administrativas, algo imprescindible; crear en los 27 Estados miembros una autoridad nacional encargada de controlar la calidad y seguridad de los órganos, desde la extracción del donante hasta el trasplante y después también inspirar -como ya se ha dicho- mejores ejemplos de organización como los que ya existen, de nuevo, en España donde el progreso se debe a un tipo de sistema de alerta rápida, una alerta constante a lo largo de la cadena desde el fallecimiento del donante al trasplante.