Помня кървавите петна по асфалта, виковете на гладните деца, празното изражение на десетгодишно момиченце, когато ми разказа как тя и нейните братя и сестри първо е трябвало да погребат мъртвите си родители и след това да преместят телата им в друг гроб, когато войниците се опитали да прикрият следите на масовото убийство в едно село близо до моя град.
Recuerdo las manchas de sangre en el asfalto, los llantos de los niños hambrientos, la expresión vacía de una niña de diez años cuando contaba cómo ella y sus hermanos y hermanas tuvieron que enterrar a sus padres y después mover sus cuerpos a otra tumba cuando los soldados intentaron eliminar la evidencia de la masacre en un pueblo cercano al nuestro.