Доказателство за това е, от една страна, вялата дейност в резултат от външната политика, а от друга, упоритостта на някои страни, които изпитват носталгия по един колониален период, който вече не може да се върне, и упорстват в убеждението си, че защитават по-добре интересите си, като вършат нещата сами, а не делегират нищо на европейските органи.
Dies zeigt sich einerseits durch die halbherzigen Maßnahmen, die das Ergebnis seiner Außenpolitik sind, und andererseits durch die Sturheit einiger Länder, die mit nostalgischen Gefühlen an einer Kolonialzeit hängen, die nie wiederkehren kann und hartnäckig daran glauben, dass sie ihre Interessen besser schützen, indem sie alles alleine machen und keine Befugnisse an Europa delegieren.