Позоваването на член 122 от Договора от Лисабон е най-свободното тълкуване на законодателството, което съм срещал, и според мен свидетелства за политическо заслепение, което доказва, че всеки параграф от всеки член от всеки договор не струва дори колкото хартията, на която е отпечатан.
Invocarea articolului 122 din Tratatul de la Lisabona este cea mai liberă interpretare a unei legislaţii la care am asistat vreodată şi, în opinia mea, dovedeşte un fel de înşelătorie politică ce demonstrează că fiecare alineat al fiecărui articol din fiecare tratat nici nu este demn de hârtia pe care a fost tipărit.