Вторият ми въпрос е следният: не считате ли, че психологията на обсадена крепост в Израел, която в миналото беше движеща сила на неговата външна политика, сега е много по-малко оправдана, защото заплахата, създавана от режими, които в момента се превръщат в демократични, е много по-слаба и още защото демократичните режими не воюват едни срещу други?
A doua întrebare: nu credeți că psihologia de cetate asediată, care în trecut constituia forța motrice a politicii externe a Israelului, nu-și prea mai găsește justificarea în prezent, deoarece amenințarea presupusă de regimurile care devin democratice este mult mai redusă, iar democrațiile nu duc războaie una împotriva celeilalte?