Въпреки че Договорът от Лисабон значително разширява правомощията на Парламента и го определя като единствената институция, представляваща европейските граждани, разискването относно създаването на новата ЕСВД първо беше монополизирано от Комисията и от Съвета, които направиха всичко по силите си да я структурират в междуинституционални граници в противоречие с общностния метод.
Deși Tratatul de la Lisabona extinde cu mult competențele Parlamentului și îl recunoaște ca fiind singura instituție care reprezintă cetățenii Europei, dezbaterea asupra înființării noului SEAE a fost monopolizată la început de Comisie și Consiliu, care au făcut tot posibilul pentru a-l structura conform orientărilor interguvernamentale, contrar metodei comunitare.