През 80-те години на 20 в., когато дупката в озоновия слой беше открита, учените установиха, че тези химически съединения, на практика неактивни на нивото на земната повърхност, могат да взаимодействат с молекулите на озона в атмосферата, като по този начин разрушават слоя, който служи като защитен екран от опасните ултравиолетови лъчи.
În anii 1980, când a fost descoperit stratul de ozon, cercetătorii au descoperit că aceşti compuşi chimici, practic inactivi la nivelul suprafeţei pământului, puteau interacţiona cu moleculele de ozon din atmosferă, distrugând stratul care acţionează ca un ecran de protecţie împotriva radiaţiilor UV atât de periculoase.