Мисля си обаче за поколението на моята баба, която е трябвало да напусне работа, когато се е омъжила, и която не е имала абсолютно никакви възможности за образование, и за поколението на майка ми, която се е борила ревностно, за да може да има право на глас за онова, което се случва със собственото й тяло, и виждам колко далеч сме отишли в рамките само на един век; виждам, че промените са действително възможни.
Şi apoi, mă gândesc la generaţia bunicii mele, care a trebuit să înceteze munca atunci când s-a căsătorit şi care nu a beneficiat de nicio posibilitatea de educaţie, şi la generaţia mamei mele, care a luptat crâncen pentru a putea decide ce se întâmplă cu propriul ei corp, şi îmi dau seama câte am realizat într-un secol; văd că schimbările sunt, într-adevăr, posibile.