Затова трябва да образоваме хората по въпроса за донорството; да предоставим на потенциалните донори достъп до информация; да премахнем административните пречки, което е от основно значение; да създадем във всяка една от 27-те държави-членки национален орган, който да отговаря за контрола на качеството и безопасността на органите, от изваждането от донора до трансплантацията; и след това да насърчим - както вече беше казано - по-добри примери на организация, каквито съществуват отново в Испания, където напредъкът се дължи на един вид система за ранно предупреждение, постоянни предупреждения нявсякъде по веригата, от смъртта на донора до трансплантацията.
Prin urmare, trebuie să ne educăm popoarele referitor la această problemă a donării; să le facilităm potenţialilor donatori accesul la informaţii; să rupem barierele administrative, fapt care este esenţial; să stabilim în cadrul celor 27 state membre o autoritate naţională responsabilă cu controlul calităţii şi securităţii organelor, de la prelevarea de la donator la transplant; şi apoi să inspirăm - aşa cum s-a mai afirmat - exemple mai bune de organizare, astfel cum există, repet, în Spania, unde progresul este legat de un fel de sistem de avertizare timpurie, un avertisment constant în cadrul întregului sistem, de la decesul donatorului la transplant.