Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Cu Europa care întârzie să ia măsuri și dă impresia că este lașă, slabă și, pentru mult timp, că nu are un cuvânt de spus în privința evenimentelor istorice importante din ultimul deceniu, prin care mă refer la revoltele din lumea arabă, cu statele membre care nu reușesc să adopte o poziție comună în privința Rezoluției decisive 1973 a Consiliului de Securitate al ONU privind Libia, și cu ezitarea Uniunii în ceea ce privește Siria, mă întreb dacă nu cumva există deja un răspuns practic la această întrebare.