Здравното обслужване обаче не може да се счита за равностойно на всяка друга услуга, предоставяна на вътрешния пазар, а гражданите като пациенти не могат да бъдат свързвани с обикновените потребители. Правото на здраве се реализира с правото на получаване на лечение и грижи, което започва в държавата на произход на дадено лице.
Însă asistenţa medicală nu poate fi considerată ca fiind echivalentă oricărui alt serviciu oferit pe piaţa internă, iar cetăţenii, în calitate de pacienţi, nu pot fi comparaţi cu nişte consumatori obişnuiţi; dreptul la sănătate se realizează prin dreptul la tratament şi la asistenţă medicală, începând din ţara de origine.