Този закон всъщност се занимава с използването на тези езици само като възможност и гледа на тази възможност единствено по отрицателен начин, а не като на едно положително право, като не успява да я разглежда като право, което може да бъде необходимо и прилагано в ежедневието.
De fapt, această lege tratează chestiunea utilizării acestor limbi ca opţională, opţiunea de a le utiliza fiind prezentată într-un mod negativ şi nu ca un drept pozitiv, neconsiderându-o un drept care poate fi cerut şi aplicat în viaţa de zi cu zi.