На практика нямаше нужда от разяснението, защото с различни решения, включващи Франция, Обединеното кралство и Полша, Европейският съд по правата на човека е постановил, че по отношение на живота, цената на живота, зачитането на живота и семейството държавите-членки трябва да бъдат оставени да решават съобразно историята, традицията и културата си.
În realitate, nu era nevoie să se facă această precizare pentru că în numeroase procese în care au fost implicate Franţa, Marea Britanie şi Polonia, Curtea Europeană a Drepturilor Omului a decis deja că în domenii precum viaţa, valoarea vieţii, respectul pentru viaţă şi familia, statele membre trebuie lăsate să ia decizii în funcţie de istoria, tradiţia şi cultura fiecăruia.