Как можем от една страна да записваме основните ни права със златни букви в Хартата, а от друга да търпим те да се пренебрегват и отричат?
Cum putem scrie, pe de o parte, drepturile noastre fundamentale cu litere de aur în statut, în timp ce, pe de altă parte, tolerăm ca acestea să fie dispreţuite şi denunțate în acelaşi timp?