Първият подход разглежда смъртното наказание като морално, защото обвиняемият е отнел живот (възмездие), като възпиращо, тъй като тези, които могат да извършат убийство, се въздържат да го направят, защото се страхуват за живота си, докато справедливостта е маловажна или недоказана.
Cea dintâi consideră că pedeapsa cu moartea este morală pentru că acuzatul a luat o viaţă (retribuţie), este o metodă de prevenire pentru că cei care ar putea ucide s-ar abţine de la comiterea crimei din teamă pentru propria viaţă, în timp ce cinstea nu este importantă sau dovedită.