Явно основният акцент на разискването относно държавната помощ за радио и телевизионно разпространяване е поставен върху т. нар. публични радио- и телевизионни разпространители съгласно определението на всяка държавачленка, предвид минималните ресурси, с които разполагат, и найвече поверената им важна роля да работят в услуга на обществеността.
Este clar: dezbaterea privind ajutorul public este centrată în principal pe aşa-numitele companii audiovizuale publice, definite ca atare de către fiecare stat membru, în condiţiile resurselor minime pe care le au la dispoziţie şi ţinând cont mai ales de rolul de servicii publice care le este atribuit.