По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
Mai concret, aceasta implică introducerea de măsuri care ar trebui să contribuie la creşterea stabilităţii financiare a sectorului bancar şi la reducerea probabilităţii unei noi crize, concentrându-se pe următoarele cinci domenii: calitatea capitalului (creşterea calităţii capitalului bancar este fără îndoială necesară), standarde de lichiditate mai stricte (riscul de lichiditate s-a dovedit a fi semnificativ în timpul crizei), măsurile contraciclice (crearea de capital bancar suplimentar în vremuri bune ar trebui să limiteze creşterea excesivă a creditelor şi crearea în consecinţă a bulelor preţurilor, cum s-a întâmplat în Spania), introducerea unei rate de îndatorare (acest indicator nou ar trebui să contribuie la creşterea stabilităţii băncilor, dar ar trebui să includă nu numai articolele financiare din bilanţul băncii, ci şi articole din afara bilanţului, precum instrumentele financiare derivate şi datoriile contingente ale băncii) şi, nu în ultimul rând, crearea unei contrapartide centrale pentru tranzacţiile extrabursiere, în special în raport cu creşterea transparenţei instrumentelor financiare derivate.