Договорът от Лисабон влезе в сила в момент, когато предстоеше прекратяването на много двустранни инвестиционни споразумения с трети държави, а същевременно не бяха установени преходни разпоредби, които да гарантират един общ подход към бъдещите споразумения в рамките на изключителната компетентност на Европейския съюз.
Tratatul de la Lisabona a intrat în vigoare într-un moment în care se apropiau de încheiere mai multe acorduri bilaterale de investiții cu țări terțe și nu se stabiliseră niciun fel de dispoziții tranzitorii pentru a asigura un transfer integrat către acorduri viitoare în competența exclusivă a Uniunii Europene.