Помня кървавите петна по асфалта, виковете на гладните деца, празното изражение на десетгодишно момиченце, когато ми разказа как тя и нейните братя и сестри първо е трябвало да погребат мъртвите си родители и след това да преместят телата им в друг гроб, когато войниците се опитали да прикрият следите на масовото убийство в едно село близо до моя град.
Îmi amintesc petele de sânge de pe asfalt, plânsetul copiilor înfometaţi, expresia goală a unei fete de zece ani când a povestit cum ea, fraţii şi surorile ei au trebuit mai întâi să-şi îngroape părinţii şi apoi să le mute trupurile în alt mormânt când soldaţii au încercat să elimine dovezile uciderii în masă într-un sat de lângă oraşul meu.