Опасението ми е следното: то се изразява във факта, че комисията по петиции, която не винаги, но често се занимава с въпроса за прилагането на директивите на Общността, трябва по някакъв начин да очаква разрешение от страна на водещите комисии, които създават закони и които следователно имат различна роля, и освен това трябва да иска разрешение от Председателския съвет, когато става въпрос просто за контролиране на прилагането, което няма нищо общо, повтарям, със законодателната функция на парламентарните комисии.
Teama mea este următoarea: Comisia pentru petiţii, care nu mereu, dar foarte frecvent, se ocupă de aplicarea directivelor Comunităţii, trebuie să aştepte cumva permisiunea din partea comisiilor responsabile cu elaborarea legislaţiei şi care, prin urmare, joacă un rol diferit, şi trebuie, de asemenea, să ceară permisiunea Conferinţei preşedinţilor atunci când este vorba doar de o simplă verificare a cererii, ceea ce nu are nimic de-a face, repet, cu funcţia legislativă a comisiilor parlamentare.