Вторият ми въпрос е следният: не считате ли, че психологията на обсадена крепост в Израел, която в миналото беше движеща сила на неговата външна политика, сега е много по-малко оправдана, защото заплахата, създавана от режими, които в момента се превръщат в демократични, е много по-слаба и още защото демократичните режими не воюват едни срещу други?
Moja druhá otázka znie: Nemyslíte si, že izraelská psychológia obkľúčenej pevnosti, ktorá bola v minulosti hybnou silou v pozadí izraelskej zahraničnej politiky, má teraz omnoho menšie opodstatnenie, pretože hrozba zo strany režimov, ktoré sú teraz na ceste k demokracii, je omnoho nižšia, a tiež preto, lebo demokracie medzi sebou nebojujú?