Оцелелите все още разказват: как между април 1992 г. и април 1993 г. хиляди бежанци, в опитите си да се спасят от набезите на босненските сърби, са се крили в мазета, гаражи и дори в изоставени от сърбите къщи; как са се хранели само с корени; как са били нападнати от бълхи; как, мръзнейки през дългата зима на 1992 г., са се топлели като са горели гуми и пластмасови бутилки; и как телата на загиналите от глад и излагане на опасности са били изяждани от кучета.
Tí, ktorí prežili, stále spomínajú na to, ako sa od apríla 1992 do apríla 1993 tisícky utečencov v snahe zachrániť sa pred útokmi bosnianskych Srbov ukrývali v pivniciach, garážach a dokonca aj v domoch po Srboch, jedli iba korienky, trpeli zamorením blchami, ako sa v mrazoch počas dlhej zimy 1992 zohrievali pálením pneumatík a plastových fliaš, ako telá ľudí, ktorí umreli v dôsledku vyhladovania a chladu, požierali psi.