Как е възможно национални и европейски структури, в положението на криза в заетостта, в което се намираме, да продължават да използват обществени средства за субсидиране на многонационални дружества, които съкращават служителите си, въпреки че отбелязват печалба, и поставят интересите на акционерите си пред тези на служителите си?
Ako môžu vnútroštátne a európske verejné orgány vzhľadom na krízu zamestnanosti, ktorej čelíme, naďalej využívať verejné peniaze na dotovanie nadnárodných spoločností, ktoré prepúšťajú zamestnancov napriek tomu, že sú ziskové, a ktoré preto uprednostňujú záujmy svojich akcionárov pred záujmami zamestnancov?