Във връзка със социално-икономическите проблеми той не представи нищо по-различно, което означава запазване на неолибералните позиции, предложенията, отхвърлени от Европейския парламент, относно Директивата за работното време, Пактът за стабилност и растеж и неолибералната Лисабонска стратегия, и пренебрегна икономическата криза и сериозните й последствия в социално измерение.
Pokiaľ ide o sociálno-ekonomické otázky, nepredložil nič odlišné, čo znamená, že zastáva neo-liberálne postoje, návrhy, ktoré Európsky parlament zamietol v súvislosti so smernicou o pracovnom čase, s Paktom stability a rastu a s neo-liberálnou lisabonskou stratégiou. Úplne ignoroval hospodársku krízu a jej vážne dôsledky na sociálnu oblasť.