По отношение на правото на писмен и устен превод в директивата просто се повтаря едно вече съществуващо задължение на държавите-членки, предвидено в Конвенцията за правата на човека на Съвета на Европа, така че тя не съдържа изискване за нещо извънредно.
Pokiaľ ide o právo na tlmočenie a preklad, smernica iba potvrdzuje už existujúci záväzok členských štátov obsiahnutý v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ktorý vytvorila Rada Európy, takže nepožaduje nič mimoriadne.