По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
Konkrétne ide o týchto päť okruhov, ktorých zavedenie by malo prispieť k vyššej finančnej stabilite bankového sektora a k zníženiu pravdepodobnosti ďalšej krízy: kvalita kapitálu (posilnenie kvality kapitálu bánk je nepochybne nevyhnutné), prísnejšie štandardy likvidity (počas krízy sa vyskytlo značné riziko likvidity), proticyklické opatrenia (vytváranie dodatočného kapitálu bánk v správnom čase by malo zabrániť nadmernému rastu úverov a následnému vytváraniu cenových bublín, ako napríklad v Španielsku), zavedenie podielu cudzích zdrojov (tento nový ukazovateľ by mal prispieť k väčšej stabilite bánk, ale mal by zahŕňať nielen finančné položky obsiahnuté v súvahe banky, ale aj podsúvahové položky, ako napríklad deriváty a podmienené záväzky banky), a v neposlednom rade aj vznik ústrednej protistrany pre zúčtovanie mimoburzových transakcií, a to predovšetkým vo vzťahu k vyššej transparentnosti v oblasti derivátov.