Přesto bude bytová politika v každém případě i nadále reakcí na vnitrostátní, regionální a především místní poměry; jinými slovy se jedná se o klasický případ politické oblasti, v níž platí zásada subsidiarity, není třeba nadnárodní regulace a vlastně žádná taková právní úprava ani neexistuje.
În ciuda acestui fapt, politica privind locuinţele continuă să fie întotdeauna o reacţie la circumstanţele naţionale, regionale şi, în special, locale ale fiecărui caz; cu alte cuvinte, este un caz clasic al unui domeniu politic în care se aplică subsidiaritatea, în care nu este nevoie de reglementări supranaţionale şi în care astfel de reglementări nu există.