Podle Soudního dvora jsou tradiční doložky o určení ve stávajících dvoustranných dohodách v rozporu s právem EU, neboť znamenají diskriminaci přepravců EU zřízených v některém z členských států, avšak vlastněných a řízených příslušníky jiného členského státu.
Potrivit Curții de Justiție, clauzele tradiționale de desemnare din acordurile bilaterale existente încalcă legislația UE deoarece discriminează împotriva transportatorilor din UE care operează într-un stat membru însă sunt deținuți și controlați de cetățeni din alte state membre.