To jsou slova milovaného papeže Jana Pavla II., který se ve své encyklice Centesimus annus vrátil k záležitostem, jimiž se zabýval jeden z jeho předchůdců, Lev XIII, v encyklice Rerum novarum. Udělal tak s úmyslem učinit příspěvek a podat analýzu sociální "otázky", kterou - dnes stejně jako v roce 1991 - je možno vyřešit jen s odkazem na křesťanské učení, a tedy uznáním důstojnosti lidské bytosti, pracujícího člověka, která je pro všechny naprosto stejná.
Acestea sunt cuvintele iubitului Papă Ioan Paul al II-lea care, reluând în enciclica sa intitulată Centesimus Annus, teme abordate de predecesorul său, Leo al XIII-lea, în enciclica Rerum Novarum, analizează şi contribuie la "chestiunea” socială care, în 1991 ca şi astăzi, nu poate fi rezolvată decât prin recursul la doctrina creştină, adică prin recunoaşterea absolut nediscriminatorie a demnităţii fiinţei umane şi a lucrătorilor.