To, jak evropský politický establishment řeší Lisabonskou smlouvu, vejde do historie jako ostuda, a to ve dvou ohledech: zaprvé, pokud jde o politické procesy za to, jak ji prosadil, a za druhé, pokud jde o vlastní účel smlouvy a její obsah.
Gestionarea tratatului de la Lisabona de către instituţia politică europeană va intra în posteritate ca o ruşine, din două puncte de vedere: în primul rând, în ceea ce priveşte procesul politic de a-i croi drum şi, în al doilea rând, cu privire la scopul real al tratatului şi la conţinutul acestuia.