Nízké náklady na financování v letech předcházejících krizi vedly k nesprávnému rozdělování zdrojů, které se často přidělovaly na méně produktivní účely, což v některých členských státech vyústilo do neudržitelné spotřeby, vzniku bublin na trhu realit a akumulace vnějšího a vnitřního dluhu.
Costul de finanțare redus din anii premergători crizei a condus la o distribuție incorectă a resurselor. Acestea au fost alocate deseori unor obiective mai puțin productive, care, în unele state membre, au condus la un nivel nesustenabil al consumului, la formarea bulelor imobiliare și la creșterea datoriei externe și interne.