Zdá se mi, že by se mělo blížit specifickému postavení hlav států v parlamentní demokracii, šlo by tedy o jakousi poloskrytou a polozjevnou kolektivní hlavu soustátí, jejímž viditelným a všem srozumitelným představitelem by ovšem byl jedinec, totiž prezident, s jehož existencí počítá už Lisabonská smlouva a který je velmi důležitý: všimněme si, že tam, kde se objevuje nějaké kolektivní vedení státu, hrozí obvykle jeho rozpad.
Cred că ar trebui să fie ceva asemănător funcţiei de şef de stat într-o democraţie parlamentară, implicând, deci, un fel de conducere colectivă a confederaţiei de state, parţial în umbră, parţial vizibilă, al cărei reprezentant vizibil, clar pentru toţi, ar fi o persoană, desigur, adică un preşedinte, a cărui existenţă este deja preconizată prin Tratatul de la Lisabona şi care este o persoană foarte importantă, ţinând cont de faptul că oriunde apare o formă de conducere colectivă a statului, de obicei aceasta prevesteşte dizolvarea statului.