Po katastrofě v Černobylu (1986) získala otázka radioaktivní kontaminace životního prostředí na významu, a v letech 1987 a 1990 byla proto přijata tří nařízení, která stanoví nejvyšší přípustné úrovně kontaminace v případě radiační mimořádné situace nebo jaderné havárie vzhledem k tomu, že jejich účinky jsou dlouhotrvající a velmi často mohou být i nepřímé (kontaminace lesů).
După catastrofa de la Cernobîl (1986), problema contaminării radioactive a căpătat o importanţă sporită, ceea ce a justificat adoptarea a trei regulamente, între 1987 şi 1990, de stabilire a nivelurilor maxime permise de contaminare în caz de urgenţă radiologică sau accident nuclear, întrucât aceste efecte sunt de lungă durată şi, de multe ori, pot fi indirecte (contaminarea zonelor forestiere).