Je to věta, již znovu a znovu slýchávám od svého bývalého kolegy, místopředsedy vlády spolkové země Ernsta Högera, který po kousnutí klíštětem prodělal vážnou srdeční příhodu, ale měl v prosinci 2004 to štěstí, že našel vhodného dárce.
Aceasta este o propoziţie pe care o aud iar şi iar de la un coleg de-al meu, viceguvernatorul Ernst Höger, care a suferit de o boală cardiacă gravă ca urmare a unei muşcături de căpuşă, dar a avut norocul ca în decembrie 2004 să beneficieze de o donare a unei inimi potrivite.