Tato zákonná norma totiž pouze připouští možnost používání těchto jazyků, tuto možnost však chápe jen jako negativní a nikoliv pozitivní právo, nepovažuje ji tedy za právo, které je možné vyžadovat a uplatňovat v každodenním životě.
De fapt, această lege tratează chestiunea utilizării acestor limbi ca opţională, opţiunea de a le utiliza fiind prezentată într-un mod negativ şi nu ca un drept pozitiv, neconsiderându-o un drept care poate fi cerut şi aplicat în viaţa de zi cu zi.