Případ bulharské vlády se jeví jako zcela odlišný, protože se zdá, že používala odposlechy ke kriminalizaci opozice, v důsledku čehož se ve spletitých společenských organizacích začal šířit strach, a pokusila se dát opozici na roveň běžným zločincům - což jí umožňuje jednat s nimi bez ohledu na lidská práva a nastolit policejní stát.
Cazul guvernului bulgar pare să fie complet diferit, deoarece se pare că acesta utiliza ascultarea liniilor telefonice pentru a incrimina opoziţia, răspândind teamă în rândul organizaţiilor sociale complexe şi încercând să asemene opoziţia cu infractorii de drept comun - ceea ce îi permite să acţioneze fără să respecte drepturile omului şi să instaureze un stat poliţienesc.