Problém zaměstnanosti je problémem individuálním, nikoliv problémem nesmírně společenským. Mají ho vyřešit jednotlivci, a nikoliv společnost, ať už tím, že zvýší svou "zaměstnatelnost", nebo tím, že se stanou "podnikateli".
Cadrul ideologic al raportului devine deodată clar: problema ocupării forţei de muncă este o problemă a individului şi nu una eminamente socială, iar individul - nu societatea - este cel care trebuie să o rezolve, fie sporindu-şi "şansele de angajare”, fie devenind "antreprenor”; un sistem fiscal care să fie favorabil profitului şi, prin urmare, impus în special lucrătorilor şi consumatorilor; un sistem de educaţie şi formare care depinde în totalitate de capital.