To znamená, že právo EU neplatí pro záležitosti týkající se veřejné bezpečnosti, obrany, bezpečnosti státu nebo vymáhání trestního práva, a navíc podle zásady subsidiarity, mají členské státy možnost přijmout opatření, která by mohla omezit právo jednotlivce na soukromí, v souladu se svými vlastními předpisy a s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod.
Cu alte cuvinte, legislația europeană nu este aplicabilă chestiunilor ce privesc securitatea publică, apărarea, securitatea statală sau aplicarea legislației penale și, mai mult decât atât, în temeiul principiului subsidiarității, statele membre au posibilitatea de a lua măsuri de restricționare a dreptului la confidențialitate al individului, conform propriilor lor reguli și Convenției europene pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.