Přestože Lisabonská smlouva významně rozšiřuje pravomoci Parlamentu a určuje jej jako jediný orgán zastupující evropské občany, rozprava o zřízení nové ESVČ byla nejprve vedena výhradně Komisí a Radou, které udělaly všechno pro to, aby prosadily její strukturu po mezivládní linii, v rozporu s metodou Společenství.
Deși Tratatul de la Lisabona extinde cu mult competențele Parlamentului și îl recunoaște ca fiind singura instituție care reprezintă cetățenii Europei, dezbaterea asupra înființării noului SEAE a fost monopolizată la început de Comisie și Consiliu, care au făcut tot posibilul pentru a-l structura conform orientărilor interguvernamentale, contrar metodei comunitare.