Ti, kteří přežili, stále vyprávějí, jak se mezi dubnem 1992 a dubnem 1993 tisíce uprchlíků, ve snaze zachránit se před nájezdy bosenských Srbů, schovávali ve sklepích, garážích i domech, které opustili Srbové; jak měli k jídlu pouze kořínky; jak byli zamořeni blechami; jak se zmrzlí během dlouhé zimy roku 1992 zahřívali při pálení pneumatik a plastových lahví; a jak těla těch, kteří zemřeli hlady nebo zimou, pojídali psi.
Cei care au supravieţuit încă îşi aduc aminte cum, în perioada cuprinsă între aprilie 1992 şi aprilie 1993, mii de refugiaţi, într-o încercare de se salva din calea incursiunilor sârbo-bosniace, s-au ascuns în pivniţe, în garaje şi chiar în case abandonate de sârbi. cum au mâncat doar rădăcini; cum au fost infestaţi de purici; cum, îngheţaţi în timpul iernii lungi din 1992, s-au încălzit dând foc cauciucurilor şi sticlelor de plastic; şi cum corpurile celor care au murit de foame şi expunere la frig au devenit mâncare pentru câini.