Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Matant Europą, kuri vėluoja stotis ant kojų ir atrodo baili ir silpna, kuri ilgą laiką neturi balso istoriškai svarbaus paskutinio dešimtmečio įvykio klausimu ir šiuo atveju turiu galvoje sukilimus arabų pasaulyje, kurios valstybės narės nesugeba priimti vieningos pozicijos dėl labai svarbios JT Saugumo Tarybos rezoliucijos Nr. 1973 Libijos klausimu ir kuri nesugeba apsispręsti dėl Sirijos, kyla mintis, kad galbūt šis klausimas iš tikrųjų yra jau atsakytas.