Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Turime pasirinkti tarp modelio, pagal kurį valstybės narės viena nuo kitos atsiribos ir kiekviena šalis lygins savo konkurencingumą su kaimyninės valstybės konkurencingumu atsižvelgdama į savo reitingą finansų rinkose ir orientuodamasi į mažiausią galimą indėlį į Europos Sąjungos biudžetą, ir modelio, grindžiamo solidarumu - vienintelio priimtino modelio, - kuris suteiks galimybę, pirmiausia atsižvelgiant į dialogo su socialiniais partneriais ir profesinėmis sąjungomis rezultatus nustatyti visoje Europoje taikytinus būtinuosius socialinius reikalavimus, sukurti saugius darbo užmokesčio indeksavimo mechanizmus ir taip kelti socialinių standartų lygį, taip pat užtikrinti solidarumą tarp kartų sukuriant pensijų sistemą, suteikiančią galimybę gyventi oriai, ir apie tai Parlamentas neseniai kalbėjo.