Кръгът от преговори в Доха протича неуверено от началото и е в застой в продължение на една година заради сериозен проблем, а именно, че системата е достигнала поносимите си граници за всички - независимо дали става въпрос за развити, нововъзникващи или най-слабо развити страни, както се наричат на международен жаргон държавите, които са засегнати от бедност и са принудени да се интегрират в свръхконкурентен световен пазар, който ги поглъща. В Европа живеем съгласно парадокса, утвърден от псевдоелитите, които ни управляват и които искат всички да бъдем богати и бедни едновременно: бедни, тъй като трябва да получаваме по-ниско заплащане, за да се конкурираме в търговската война, която ни изправя срещу държави с ниско равнище на заплащане, и богати, за да можем да употребяваме евтиния и често нискокачествен внос, който залива нашите пазари.
Dohos raundo derybos strigo jau pačioje pradžioje, o vėliau pateko į aklavietę ir metus nevyko dėl vienos esminės problemos, būtent dėl to, kad sistemos "leistinosios ribos" visiems - išsivysčiusioms, sparčiai besivystančioms ar mažiausiai išsivysčiusioms šalims - jau pasiektos, bet šalys, kenčiančios dėl skurdo ir priverstos integruotis į itin konkurencingą pasaulio rinką, kuri jas praryja, to nesupranta Mes, Europa, gyvename pagal paradoksalų principą, kurio atkakliai laikosi mums vadovaujantis tariamas elitas, norintis, kad visi mes būtume kartu ir turtingi, ir vargšai: vargšai, kuriems mažai mokama, kad galėtume konkuruoti prekybos kare su šalimis, kuriose darbo jėga pigi, ir turtingi, kad galėtume vartoti į mūsų rinkas plūstančias pigias ir dažnu atveju prastos kokybės importuotas prekes.