Днес сме се върнали към онова незавидно минало - Европа на държавите, а не европейска държава - и към едно затваряне, а хората около нас, които ни приветстваха като голяма надежда, като чудесна възможност, са всъщност хора, които скоро ще гласуват с неохота и за пореден път ще заклеймят това, че ние, г-н председател, представляваме чрез някаква злощастна метаморфоза самото зло, срещу което се бяхме възправили и което се самозалъгвахме, че сме победили.
Šiandien grįžtame į tą nelaimę pranašaujančią praeitį - valstybių Europą, bet ne Europos valstybę - ir atgal į savo gardą, o mus supantys žmonės, kurie mus aukštino kaip didžią viltį, kaip pasitaikiusią gerą progą, iš tikrųjų yra tie žmonės, kurie abejingai balsuos ir dar kartą pasmerks tai, kad įvykus nelaimės lydimai metamorfozei, mes atstovaujame blogiui, prieš kurį išėjome kovoti, ir apgavome save, kad šią kovą laimėjome.