Ограничаването (доколкото е възможно) на страданията на животните е етичен императив, който формира част от културното ни наследство, независимо от очевидния парадокс, че ние се опитваме да защитим хуманното отношение към тях в момент, който за много от тях ще бъде последното им пътуване.
Gyvūnų kančių kiek įmanoma ribojimas yra etinbūtinybė, kuri sudaro kultūros paveldo dalį, nepaisant akivaizdaus paradokso, kad mes siekiame apsaugoti jų gerovę tuo metu, kai daugeliui jų tai yra paskutinkelionė.