Въпреки това европейският опит (по-конкретно, ако си спомним възникването на Европейския съюз след кръвопролитни войни) е живо доказателство, че единственото решение е да се говори, да се преговаря, да се лекуват раните и да се действа с оглед на бъдещето, а не на миналото.
Ir vis dėlto europietiška patirtis (ypač prisimenant Europos Sąjungos ištakas po kruvinų karų) iškalbingai byloja: nėra kitos išeities - galima tik kalbėtis, tartis, gydyti žaizdas, veikti žvelgiant į ateitį, o ne į praeitį.