Ако Франция например транспонира Директивата за услугите и избра да включи детските ясли в нея, когато почти всички останали държави избраха да направят точно обратното, то отговорността очевидно е на френското правителство, а не на Европейския съюз.
Jei, pvz., Prancūzija perkeltų Paslaugų direktyvos nuostatas į nacionalinės teisės aktus ir nuspręstų įtraukti jį jas vaikų darželių paslaugas, o beveik visos kitos valstybės nuspręstų jų neįtraukti, tokiu atveju būtų akivaizdu, kad atsakomybę turėtų prisiimti ne Europos Sąjunga, o Prancūzijos vyriausybė.