В повечето държави-членки времето, прекарано на работното място, не се считаше за истинско работно време и от момента, в който то трябваше да се отчита като част от установеното работно време, държавите.членки започнаха да използват отказа от участие, за да спазват директивата.
Daugelyje valstybių narių darbo vietoje praleidžiamos valandos nelaikomos realiu darbo laiku, todėl prireikus nustatyti pastovų valandų skaičių, valstybės narės naudojasi "opt-out" išimtimi, kad neprieštarautų šiai direktyvai.