Очевидно противоречие е да се споменават критериите от Копенхаген, да се споменава друг тип законодателство и в същото време - когато може би няма интерес или, да кажем, не сме достатъчно смели - да се крием зад липсата правомощия с цел, представете си, да нямаме напредък при закрилата на малцинствата, защото ние, в крайна сметка сме изправени пред една вечна дилема.
Gerbiamas narys aiškiai prieštarauja pats sau, iš pradžių paminėdamas Kopenhagos kriterijus, kitą teisės aktų tipą ir tuo pačiu metu (galbūt kai tai nekelia susidomėjimo arba kai pritrūksta drąsos) dangstydamasis jurisdikcijos trūkumu, kad tik nereikėtų, pavadinkim, žengti į priekį mažumų grupių apsaugos srityje, kadangi galų gale stojame akis į akį su amžina dilema.