В резюме положението на афганистанските жени може, грубо казано, да бъде описано в 12 кратки точки, а именно: средна продължителност на живота 44 г.; висок процент смъртност при раждане (1600 на 100 000 раждания); само 14 % от всички жени над 15-годишна възраст могат да четат; по-нисък статут, защото жените са собственост на мъжете; голям и растящ брой заплахи за жените с обществена роля, включително убийства; почти никаква защита на женските организации в Афганистан от страна на местните органи или от чуждите войски срещу целенасочени атаки; семейството решава, в общия случай, дали момичетата може да учат; повтарящи се нападения над девически училища - например през ноември 2008 г. осем ученички и четири учителки бяха обезобразени в град Кандахар от талибани, които заляха лицата им с киселина; постоянна заплаха от сексуално насилие в и извън брака; около 57 % от всички момичета биват омъжени преди да навършат 16 г.; за престъпленията, извършени срещу жени, почти не се съобщава поради страх от отмъщение от семейството, племето, извършителите или дори полицията; самонаранявания и дори самоубийства на афганистански жени, доведени до отчаяние от безизходното си положение.
Apibendrinant Afganistano moterų padėtį apytikriai galima apibrėžti 12 trumpų punktų: 44 metų vidutingyvenimo trukmė; didelis mirtingumo rodiklis gimdymo metu (1 600 per 100 000 gimdymų); tik 14 % iš visų vyresnių nei 15 metų amžiaus moterų gali skaityti; žemas statusas, nes moterys yra vyrų nuosavybė; dažni ir vis dažnėjantys grasinimai ir bauginimas visuomeninį vaidmenį atliekančioms moterims, įskaitant žmogžudystes; beveik jokios Afganistano moterų organizacijų apsaugos iš vietos valdžios institucijų arba užsienio kariuomenių pusės nuo prieš jas nukreiptų atakų; būtent šeima dažniausiai sprendžia, ar mergaitės gali įgyti išsilavinimą; nuolatinės atakos prieš mergaičių mokyklas - pavyzdžiui, 2008 m. lapkričio mėn.