По време на дългия преговорен процес с ЕС обаче турският народ осъзна, че нарушаването на собствените му обичаи и традиции - които, трябва да споменем, дори не се спазват - се налага само за да бъде отказано членството по време на референдумите, които със сигурност ще се проведат в държавите-членки, дори ако накрая политиците склонят.
Tačiau per ilgą derybų su Europos Sąjunga laikotarpį Turkijos žmonės jaučiasi verčiami laikytis jų įpročius ir papročius pažeidžiančių normų (tenka pripažinti, kad tų normų vis tiek nepaisoma) vien tam, kad per valstybėse narėse neabejotinai vyksiančius referendumus būtų balsuojama prieš jų narystę. Netgi tuo atveju, jei politikams pavyktų susitarti.