Силата й се крие в признанието, че само донорството след смъртта не може да осигури необходимия брой органи и с оглед на това тя въведе проверки и насоки, които да гарантират, че когато се правят дарения от живи донори, това става по правилния начин, като се защитават както донорите, така и реципиентите, и се гарантира, че се осъществява на безвъзмездни и доброволни начала.
Jos stiprioji pusta, kad pripažįstama, jog vien post-mortem donoryste negalima užtikrinti reikiamų organų pasiūlos ir todėl patvirtintos kontrolės priemonės ir gairės siekiant užtikrinti, kad gyvųjų asmenų donorystvyktų tinkamai, apsaugant ir donorą, ir gavėją, taip pat užtikrinti, kad ji būtų nemokama ir savanoriška.