Ясното разграничение между правото на свободно движение и принципа на недискриминация, от една страна, и ценността на семейството като естествена общност, основаваща се на брака, от друга страна, доведе до формулирането на параграфа, който потвърждава независимостта на отделните държави в областта на семейното право и забраната на дискриминацията срещу всяко човешко същество.
Aiškus skirtumas tarp, viena vertus, teisės į laisvą judėjimą ir nediskriminavimo principo ir, kita vertus, šeimos, kaip įprastos santuoka grindžiamos bendrijos, vertybių paskatino suformuluoti pastraipą, kuria puoselėjama kiekvienos valstybės nepriklausomybšeimos teisės srityje ir draudžiama bet kurio žmogaus diskriminacija.