Тези случаи са неразделна част от Общата селскостопанска политика (ОСП), която насърчава интензивни, ориентирани към износа производствени модели, вместо насърчаване, както е необходимо, на местно производство и потребление, които биха могли да осигурят много по-ефективна проследяемост и следователно по-голяма безопасност на храните.
Šie atvejai yra neatskiriami nuo bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP), kuria skatinami intensyvūs, į eksportą nukreipti gamybos modeliai, užuot skatinus vietinę gamybą ir vartojimą, nes tada būtų galima įdiegti daug veiksmingesnį atsekamumą ir, atitinkamai, užtikrinti didesnį apsirūpinimo maistu saugumą.