По отношение на правото на писмен и устен превод в директивата просто се повтаря едно вече съществуващо задължение на държавите-членки, предвидено в Конвенцията за правата на човека на Съвета на Европа, така че тя не съдържа изискване за нещо извънредно.
Dėl teisės į vertimą žodžiu ir vertimą raštu direktyvoje paprasčiausiai pakartojama jau galiojanti valstybių narių pareiga, nustatyta Europos Tarybos priimtoje Europos žmogaus teisių konvencijoje, taigi joje nenustatoma jokia išskirtinpareiga.