Дали това се дължи на факта, че тълкувайки това, което при равни други условия е подходящата идея за създаване на постоянен механизъм за управление на кризи, една група от държави очевидно изключи добавената стойност на подобен механизъм на практика, като по този начин изпрати погрешно послание до пазарите и ни изложи на риска от това да се окажем с механизъм, който всъщност е неизбежно сбъдващо се предсказание за контролиран банкрут?
Galbūt taip nutiko todėl, kad praktiškai įgyvendinant veiksmus, kuriuos viena valstybių grupnumatatlikti, esant vienodoms kitoms aplinkybėms, teisingam nuolatinio krizių valdymo mechanizmui sukurti, regis, buvo sunaikinta papildoma tokio mechanizmo nauda, todėl rinkoms buvo perduota klaidinga žinia, o mes atsidūrėme pavojuje, kad galiausiai turėsime tokį mechanizmą, kuris tėra tik savaime išsipildanti reguliuojamo bankroto pranašystė?