Много от развиващите се страни често бяха принудени да съкращават социални разходи (по-специално за храни, здравеопазване и образование), което повлече след себе си тежки социални и политически последици и постави под заплаха не само постигането на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) до 2015 г., но също и подкопа вече постигнатия през последните години напредък.
Daug besivystančių šalių buvo įpareigojamos mažinti socialines išlaidas (ypač mitybos, sveikatos ir švietimo srityse), nors toks mažinimas turi skaudžias socialines ir politines pasekmes ir ne tik kelia grėsmę, kad iki 2015 m. gali būti nepasiekti Tūkstantmečio vystymosi tikslai, bet ir kenkia buvusiai pažangai, kuri pastaraisiais metais buvo pastebima.