Като представител на ултра-либерална партия неговата гледна точка не е изненадваща, а отразява по-общия проблем, че правителствени ръководители с определено идеологическо минало не са подготвени да предприемат смели стъпки, които изискват визия, и да изпълнят мерки, които могат да се окажат в конфликт с идеологическите им възгледи.
Jo, kaip ultraliberalios partijos atstovo, nuomonnkiek nestebina, tačiau ji atspindi bendresnę problemą, kad tam tikrai ideologijai atstovaujantys vyriausybių lyderiai nėra pasirengę žengti drąsių ateities vizija paremtų žingsnių ir įgyvendinti priemones, kurios galėtų prieštarauti jų ideologinėms nuostatoms.