По този начин, от една страна, можем да се разграничим от общата практика, която се състои в увеличаване на ползите за допринасящите държави от използване на неоползотворените средства и, от друга страна, би могло да се създаде пряка връзка между отпускането на финансирането и възпроизвеждането на резултатите.
Taip, viena vertus, galėtume netaikyti bendros praktikos, kai itin prisidedančios valstybės maksimaliai susigrąžina nepanaudotų lėšų sumas, ir, kita vertus, galėtų būti sukurtas tiesioginis ryšys tarp lėšų skyrimo ir didesnių rezultatų.