Намирайки се някъде между продължението на най-лошото възможно положение и упадъка й, Комисията "Барозу II" олицетворява една Европа, доведена до социално унищожение и до любимия евроатлантизъм на неолибералните елити, една Европа, която отказва да скъса с неолибералната догма, чийто основен акцент е печалбата, което съсипва хората и планетата.
Tyvuliuodama tarp pačios blogiausios padėties pratęsimo ir jos mažėjimo, antroji J. M. Barroso vadovaujama Komisija įkūnija Europą, kuri buvo privesta prie socialinio sužlugdymo būklės ir neoliberalų elito numylėto atlantizmo; Europą, kuri atsisako nukirsti saitus su neoliberalų dogma, pagrįsta tik pelno gavimu ir naikinanti žmoniją ir planetą.