Как можем от една страна да записваме основните ни права със златни букви в Хартата, а от друга да търпим те да се пренебрегват и отричат?
Kaip galime, viena vertus, auksu įrašyti mūsų pagrindines teises Chartijoje ir tuo pat metu toleruoti, kai jos yra niekinamos ir jų nesilaikoma?