Именно поради тази причина в реформата на общата селскостопанска политика трябва да се обърне внимание на връзката между селското стопанство и опазването на околната среда, без да се забравя, че освен неговото отрицателно въздействие върху околната среда (специално в резултат на емисиите на CO2), селското стопанство има значителен принос за опазването и управлението на природните ресурси, за "зеления" растеж и за управлението на ландшафта и биологичното разнообразие.
Būtent dėl šios priežasties vykdant bendrosios žemės ūkio politikos reformą reikia atidžiai įvertinti žemės ūkio ir aplinkos apsaugos ryšį ir nepamiršti, kad, be savo neigiamo poveikio aplinkai (ypač dėl išmetamųjų CO2 dujų), žemės ūkis aiškiai prisideda prie gamtos išteklių išsaugojimo ir tvarkymo, ekologinės ekonomikos augimo ir kraštovaizdžio bei biologinės įvairovės valdymo.