Обединяването на функциите, свързани с различните политики и провеждането на различни процедури за вземане на решения, за да се постигне по-добра съгласуваност на външните дейности на Европейския съюз, без да се застрашава общностното естество на някои политики и в същото време да се обхване приносът на различните органи, чиято дейност е в областта на общата политика за сигурност и отбрана, не беше просто проблем на европейското законодателство или на административната наука, нито пък тест за силата на отношенията между институциите.
Suvienyti funkcijas, susijusias su skirtinga politika, kurioms būtų taikoma skirtinga sprendimų priėmimo tvarka, kad Europos Sąjungos išorės veiksmai taptų nuoseklesni, nekeltų grėsmės tam tikros politikos komunotarinei prigimčiai, tačiau apimtų bendros saugumo ir gynybos politikos srityje veikiančių institucijų indėlį, nebuvo vien Europos teisės, administravimo mokslo problema ar galios santykių tarp institucijų išbandymas.