Ето защо Европейският съюз, включително посредством общата селскостопанска политика и преди всичко в своята реформа след 2013 г., и всяка държава-членка следва да насърчат продължителното му съществуване, не само чрез предлагане на иновативни техники за земеделие и икономически и екологично устойчиво управление, но също така чрез засилване на по-всеобхватната им роля на покровители на околната среда и земята, като ги защитават от кризата на пазара чрез намаляване на производствените разходи, чрез най-доброто използване на техните продукти и по-добра организация на пазара.
Būtent dėl to Europos Sąjunga - įskaitant ir naują reformuotą bendrą žemės ūkio politiką, visų pirma po 2013 m., - ir kiekviena valstybnarturi siekti išlaikyti ūkininkavimo tęstinumą ne tik kurdamos inovacijomis pagrįstas ūkininkavimo technologijas ir ekonominiu bei ekologiniu požiūriu tvarų valdymą, bet ir įtvirtinti didesnį savo, kaip aplinkos ir žemės sergėtojų, vaidmenį, užtikrindamos ūkininkų apsaugą nuo rinkos krizių, sumažindamos gamybos sąnaudas, suteikdamos kuo didesnę paramą jų produktams ir siekdamos geresnio rinkos organizavimo.