Затова трябва да образоваме хората по въпроса за донорството; да предоставим на потенциалните донори достъп до информация; да премахнем административните пречки, което е от основно значение; да създадем във всяка една от 27-те държави-членки национален орган, който да отговаря за контрола на качеството и безопасността на органите, от изваждането от донора до трансплантацията; и след това да насърчим - както вече беше казано - по-добри примери на организация, каквито съществуват отново в Испания, където напредъкът се дължи на един вид система за ранно предупреждение, постоянни предупреждения нявсякъде по веригата, от смъртта на донора до трансплантацията.
Todėl taip pat turime šviesti žmones šiuo donorystės klausimu; sudaryti galimiems donorams sąlygas gauti informaciją; naikinti administracines kliūtis - tai daryti būtina; visose 27 valstybėse narėse įsteigti nacionalinę instituciją, atsakingą už organų kokybės ir saugos kontrolę nuo jų paėmimo iš donoro iki persodinimo; tada taip pat, kaip jau sakyta, skatinti vadovautis geresniais organizavimo pavyzdžiais, kurie, dar kartą pasakytina, būdingi Ispanijai, kur pažanga susijusi su ankstyvojo įspėjimo sistema, nuolatiniais signalais visoje sistemoje nuo donoro mirties iki transplantacijos.