Във връзка със социално-икономическите проблеми той не представи нищо по-различно, което означава запазване на неолибералните позиции, предложенията, отхвърлени от Европейския парламент, относно Директивата за работното време, Пактът за стабилност и растеж и неолибералната Лисабонска стратегия, и пренебрегна икономическата криза и сериозните й последствия в социално измерение.
Dėl socialinių ir ekonominių klausimų jis nepateikjokių kitokių pasiūlymų, o tai reiškia neoliberalių pozicijų palaikymą ir paramą Europos Parlamento atmestiems pasiūlymams dėl Darbo laiko direktyvos, Stabilumo ir augimo pakto ir neoliberalios Lisabonos strategijos. Jis neatsižvelgį ekonominę krizę ir rimtus jos padarinius socialinei sričiai.