Социалното заклеймяване, което продължава да преобладава по въпроса, и продължаващото разпространение на болестта, с висока смъртност и особено разрушителни последици за най-слабо развитите страни, както и онези в най-тежко хуманитарно положение, трябва да мобилизират състоянието на загриженост и ангажирането на институциите на ЕС и държавите-членки да осигурят наличните ресурси за осъществяване на всеобхватен и ефективен отговор, способен да осигури необходимото хармонизиране на политиките за профилактика и адекватно лечение на заболяването.
Socialinis stigmatizavimas, kuris yra ryškus dėl šios problemos, ir užtrukęs ligos plitimas, dėl kurio užfiksuotas didelis mirtingumas ir ypač skaudūs padariniai mažiausiai išsivysčiusiose šalyse ir šalyse, kuriose blogiausia humanitarinpadėtis, turi paskatinti Europos Sąjungos ir valstybių narių institucijas susirūpinti ir įsipareigoti suteikti turimus išteklius, kad būtų parengtas visapusis ir veiksmingas atsakas, padėsiantis suderinti politiką dėl prevencijos ir tinkamo ligos gydymo.