Когато храните се произвеждат според критерия за извличане на печалба, а не за задоволяване на масовите изисквания и когато производството и търговията с храни се концентрират в ръцете на все по-малко хора, и се определят от многонационалните производители на храни и картелите (нещо, което е характерно за политиката на ЕС и правителствата на държавите-членки), храните не могат да бъдат нито евтини, нито с високо качество.
Kai maisto produktai gaminami ne siekiant patenkinti eilinių žmonių poreikius, o vadovaujantis gaunamo pelno vertinimu, kai maisto produktų gamyba bei pardavimas sutelkti tik kelių subjektų rankose ir apsprendžiami tarptautinių bendrovių bei kartelinių susitarimų (tai - alternatyvos, apibūdinančios ES ir valstybių narių vyriausybių politiką), maistas negali būti nei pigus, nei kokybiškas.