tokens: Проте часом , геть невидюча , я кидалась кудись вулицею , і так одного разу мало не загинула під возом , яким розвозили нафту з рафінерії братів Габерів — досі пам’ятаю тих кілька гострих ударів , які мовби прошили тіло навиліт , пром’яли наскрізь , роздробили і перемололи все всередині , пам’ятаю , як покотилась до хідника , вся в липкому болоті , лежала в ньому обличчям вниз , розірваною щокою на гострому камені , і не могла ворухнутись .