tokens: Відчуття , з яким я щоранку , прочинивши вікно , змітала їх із підвіконня мокрою ганчіркою , теж було нове : це був опік видової вини , сильнішого – перед слабшим , у перекладі ( дуже приблизному ! ) на мову того ж картезіанського дискурсу ( чи , в цьому випадку , – кантіанського ? ) – « вони ж нічого не розуміють ! » .