Život a kariéra.

Laura je dcera univerzitního profesora Damiana Marano a bývalé herečky Ellen Marano. Lauřina první herecká role byla, když měla 5 let. Od té doby pracovala pro hodně produkci v Stage Door Theater. Objevila se v mnoha reklamách a měla malou roli v "Ghost Whisperer", "Medical Investigation", "Huff" a "Joan of Arcadia". Její větší role v televizi byly v "Beze stopy" a jiných seriálech. Byla také slyšena v animovaných filmech "Hledá se Nemo" a "". Hrála dětskou roli charakteru Keiry Knightley ve filmu "The Jacket" a měla malou roli ve filmu "Superbad". Byla také člen soutěžní hry stanice FOX, "Are You Smarter Than a 5th Grader?" a hrála roli Gracie Carr v sitcomu stanice FOX, "Back to You".  Marano se objevila i v několika dílech "The Sarah Silverman Program". Zpočátku byla obsazena v pilotním dílu "Batteries" jako dětská verze Sarah Silverman a scenáristům se zalíbila na tolik, že chtěli, aby se vrátila ve větší roli jako holku Sarah, aby vyhrála Soutěž Krásy ("Not Without My Daughter"). Na DVD, co-star Brian Posehn řekl, že Marano znala všechny řádky scénáře lépe, než oni. Také hrála v "Dexter" jako dětská verze Debry Morgan. Také hrála dětskou verzi role, kterou hrála Diana Scarwid, Alice Shaw, sestry Angely Petrelli v "Heroes". V současné době hraje roli "Ally Dawson" v seriálu Disney Channel "Austin & Ally".  Marano nechodí do školy na natáčení Disney Channel seriálu "Austin & Ally". Místo toho navštěvuje normální střední školu ""Právě chodím na střední školu a moji přátelé a každý tady je tak podporující [...] Je příjemné, když nepracuji, být obklopená tak podporujícími kamarády."" Laura zpívá, tančí a píše písničky a doufá, že je bude moci zahrát na pódiu v budoucnosti.

Laura Marie Marano (* 29. listopadu 1995, Los Angeles, Kalifornie, USA) je americká herečka. Hrála například v "Beze stopy" nebo "Back to You", kde hrála dceru hlavních postav. Laura právě teď hraje v seriálu Disney Channel, "Austin & Ally" postavu Ally Dawson. Její starší sestra Vanessa je také herečka.

Laura Marie Marano (born November 29, 1995) is an American actress and singer. She starred in the Disney Channel series "Austin & Ally" as Ally Dawson. Marano was one of the five original classmates in "Are You Smarter than a 5th Grader?". She starred in "Without a Trace" for three seasons and also "Back to You", in both instances playing the daughter of the main characters. Marano starred in the indie film "A Sort of Homecoming". Marano also starred in the 2015 Disney Channel Original Movie "Bad Hair Day". In 2019 Marano starred in the Netflix original movie "The Perfect Date".


Historie.

V roce 1935 se japonské císařské námořnictvo rozhodlo nahradit dosavadní 40mm pom-pom Vickers kanónem na bázi 25mm kanónu Hotchkiss. Komise japonských důstojníků a inženýrů se proto v roce 1935 vydala do Francie, aby ohodnotila schopnosti plánovaného nástupce. Bylo objednáno několik vzorových kusů a následně téhož roku otestováno na námořní základě v Jokosuce. Prvních několik kusů bylo vyrobeno ve Francii jako „Typ 94“ a „Typ 95“. Nejrozšířenější varianta produkovaná jokosuckým námořním arzenálem byla označována jako „Typ 96“.  Japonci provedli několik modifikací původní Hotchkissovy konstrukce. Kvůli zjednodušení výroby byly některé kované části nahrazeny odlévanými. Původní tlumič zášlehu byl nahrazen tlumičem firmy Rheinmetall. Verze určená pro ponorky byla vyráběna z nerezavějící oceli.  Jako první se do služby dostala 6. srpna 1936 dvouhlavňová varianta. Tříhlavňová verze následovala v roce 1941 a jednohlavňová v roce 1943.

Popis.

Typ 96 byla jednoduchá vzduchem chlazená zbraň pracující na principu odebírání plynů z hlavně. Nastavením ventilu na mechanismu odběru plynů se dala regulovat rychlost střelby mezi 200 až 260 ranami za minutu. Standardní nastavení bylo 220 ran za minutu.  Kovaná hlaveň byla šroubovací a dva muži s kladivem a francouzákem jí dokázali vyměnit přibližně za pět minut.  Náměr a odměr zbraně byl obvykle ovládán manuálně. V případě dvou- a trojhlavňové varianty seděli dva mířiči po stranách kompletu. Muž napravo ovládal odměr: točením kola před sebou otáčel kompletem do stran. Nalevo sedící mířič ovládal náměr: točením zdvojenou klikou, která připomínala pedály bicyklu, určoval elevaci hlavní. Zaměřovač mohl být buďto jenom na levé straně nebo na obou. Odpal zbraní se inicioval pedály, kterými byla vybavena stanoviště obou mířičů. Jednohlavňová varianta měla zaměřovač na levé straně a klasickou prstovou spoušť.

Hodnocení.

Japonci považovali 25mm typ 96 za vynikající zbraň a hojně jí využívali po celou dobu války. Jako zbraň střední ráže se dala srovnat s 28mm/75 kanónem používaným Američany. Ti ale došli k závěru, že zbraně střední ráže jsou neefektivní a většinou je nahradily za kombinaci 40mm Boforsů a 20mm Oerlikonů. Děla střední ráže totiž postrádala kadenci lehčích zbraní, jejich dostřel nebyl o moc větší a naopak jejich granáty nedosahovaly účinku 40mm munice. Americká námořní komise, která po válce působila v okupovaném Japonsku ve své zprávě 0-47(N)-2 uvedla následující nedostatky 25mm děla typu 96: Navíc vyjmutí schránky s náboji bylo při vyšších úhlech elevace obtížné. I přes tyto nedostatky byl kanón hojně používán po celou dobu války, přičemž na lodích se během války postupně zvyšoval počet hlavní. Na některých lodích byla dokonce sejmuta část jejich hlavní výzbroje, aby bylo uvolněno místo pro další 25mm komplety. Například na torpédoborcích třídy "Kageró" tak byla na přelomu let 1943 a 1944 dělová věž v pozici „X“ s víceúčelovými 127mm kanóny typu 3. roku nahrazena dvěma trojhlavňovými komplety s kanóny typu 96.

25mm protiletadlový kanón typu 96 byl japonský víceúčelový automatický kanón s hlavní délky 60 ráží (1500 mm), používaný za druhé světové války. Původně byl navržen jako protiletadlová a protitanková zbraň podle francouzského vzoru. V jedno- až trojhlavňovém uspořádání se používal v pozemních instalacích i jako lehká protiletadlová zbraň prakticky na všech japonských plavidlech od roku 1936 až do konce války.

The was an automatic cannon used by the Imperial Japanese Navy during World War II. A locally-built variant of the French Hotchkiss 25mm anti-aircraft gun, it was designed as a dual-purpose weapon for use against armored vehicles and aircraft, but was primarily used as an anti-aircraft gun in fixed mounts with one to three guns.


Historie disciplíny.

„Hlavní dílo regionální geografie po dobu sto let byl "Úvod do staré i nové geografie" (lat. "Introductio in Universum geographiam tam Veterem quam Novam") od Phillippa Clüvera z roku 1629. Dílo potom vycházelo v četných dalších vydáních, v kterých je různí autoři opravovali a doplňovali. Např. Johanes Bruno, profesor v Lüneburgu, vydal spis v letech 1661 – 1678 čtyřikrát. Naposledy jej vydal Antoine-Augustin Bruzen de la Martinière roku 1729. Po stručném úvodu o matematickém a fyzickém zeměpisu následuje líčení chorografické, vyznačující se stálým protikladem moderního a antického zeměpisu regionálního, který měl právě v Clüverovi jednoho z prvních pěstitelů. Clüver byl i autorem základních děl o historické geografii antického světa. Je to "Germanica antiqua" (1616), "Sicilia antiqua" (1616) a "Italia antiqua" (1624) vydaná posmrtně.  Následujících cca 150 let vývoje regionální geografie je pak spjato s celkovým vývojem geografie a tudíž s vlivem tehdejšího významného geografa: Jeana Baptiste Bourguignon d'Anville. Vliv měl i přírodovědně zaměřený Alexander von Humboldt uznávaný především v německy hovořících zemích, který nicméně působil i ve Francii, nebo Carl Ritter. Jean Baptiste Bourguignon d'Anville (1697 – 1782) patřil k průkopníkům něčeho, co bychom dnes nazvali ověřováním informací, jejich aktualizací a kritickému myšlení při popisu krajinných celků. Řadil se především ke kartografům a při mapové tvorbě prosazoval vynechávání neověřených fakt (zakreslování různých „Eldorád“ nebo „bájných národů“), což se zákonitě projevovalo i v regionální geografii. Svým působením způsobil přesun hlavního vývoje regionální geografie z německy hovořícího prostředí do francouzského.  Přesto se po určitém mezidobí v 19. století objevil i další významný regionální geograf německý. V Sasku (po roce 1871 začleněném do Německa) publikoval profesor Alfréd Hettner (1859 – 1941) své studie o chorologii, tedy o příčinných vztazích mezi zeměpisnými úkazy uvnitř zeměpisného regionu. „Cílem chorologie je znalost znaků regionů a míst skrz chápání jejich společné existence a vzájemných vztahů mezi různými oblastmi reality a jejich rozmanitých variet, a chápání zemského povrchu celkově v jeho aktuálním uspořádání kontinentálně, regionálně a místně.“  V té době už ovšem přesahuje význam německé regionální geografie regionální geografie francouzská. Mezi její zakladatele patří částí svých prací Paul Vidal de la Blache (1845 – 1918). Vidal se zabýval i geopolitikou a v tomto směru jej ovlivnil především Friedrich Ratzel působící v téže době v německém prostředí. Jeho definice posibilismu (prostředí ovlivňuje člověka, ale kulturu si vytváří člověk sám ve spolupráci s dalšími lidmi a může s ní změnit své prostředí) hrála a stále hraje důležitou roli v kulturní geografii, kterou jakožto část regionální geografie metodologicky rozvinul. V tom se jeho postoj odlišoval od geografického (environmentálního) determinismu (závislost na prostředí) a blížil se více indeterminismu. Význam Vidala ovšem spočíval i v podpoře vydání a řízení poměrně obsáhlé regionálně geografické studie "Géographie universelle", česky vydané pod názvem "Zeměpis světa roku 1930". Vidal jeho vznik naplánoval v roce 1910, ale vyšlo až posmrtně postupně mezi roky 1927 – 1948. Ve své době se jednalo o revoluční regionálně geografické dílo tvořené patnácti svazky, z nichž některé bylo ovšem nutné ještě znovu rozdělit na dva. Šlo v podstatě o první komplexní regionální geografii světa, která vytvořila pomyslný „kmen“ pro všechny regionální geografie následující, patřičným způsobem aktualizované.

Současné problémy.

V posledních letech čelí regionální geografie tendencím neustále zmenšovat obsah jejího výzkumu z globálních/regionálních měřítek na měřítka lokální. Regionální geografové musí často obhajovat pozici svého předmětu proti názorům, že globalizace svým důrazem na malé lokality znamená „"Konec geografie"“. Za začátek tohoto, pro regionální geografii nepříznivého období, lze považovat 90. léta 20. století, kdy představa globální konvergence všech obyvatel, myšlenka vzniku světové panvesnice a teorie o konci „odlehlosti“ (každé místo na Zemi je snadno dostupné) vedl mnoho geografů k názoru, že širší pohledy na svět a krajinu jsou už zastaralé a nepotřebné. Představa, že celý svět se od sebe v podstatě neliší a regionální geografie tedy nepopisuje (ekonomické, politické, sociální, fyzické...) rozdíly ale důsledky jednoho procesu, pak nastartoval rozvoj dílčích geografických disciplín (geografii měst a vesnic, geografii průmyslových oblastí, geografii jazyků...) a regionální geografii naopak oslabil, protože ji odsunul do pozadí. Přitom proti těmto názorům se záhy postavily jiné, které upozorňovaly, že svět přece není jediná globální „výrobní hala“, že globalizace nutně neznamená zánik národních států ani rozdílů mezi regiony. Nicméně nedostatek dialogu mezi regionálními geografy vedl k tomu, že otázka budoucnosti celé disciplíny trvá.  Jedním z důvodů může být prostá skutečnost, že pro geografy je "přitažlivější" (mediálně, finančně...) politická ekonomie, ekologie a další hraniční disciplíny. Eurocentralismus, tj. vytváření jednotných evropských struktur, rovněž působil negativně na regionální geografii. Tlak na řešení společných problémů a definování společných, panevropských, úspěchů vytlačoval regionální geografii všímající si naopak rozdílů. Wei, zabývající se regionální geografií Číny, v této souvislosti hovoří dokonce o krizi morálky regionálních geografů, kteří preferují, aby je nazývali systematickými (ekonomickými, humánními, sociálními atp.) geografy a nikoliv regionálními. Proto hovoří o nutnosti revitalizovat regionální geografii. Tvrdí, že geografie nedokáže řešit problémy světa jen systémově, bez hluboké znalosti světových regionů. Jejich výhodou, podle něj, je, že regionální geografové píší články a knihy pro široké publikum.

Postmoderní regionální geografie.

Shromažďování dat, jejich setřídění a výstupy dlouhou dobu představovaly silnou stránku regionální geografie. Na základě těchto dat mohly vznikat a skutečně vznikaly a vznikají nové disciplíny, nové systematické geografie. V určité fázi vývoje se nicméně osamostatnily tím, že si začaly data sbírat samy (začaly mít schopnost si je samy sbírat, zjišťovat, ověřovat atp.). Tento jev se výrazně projevil především po určité informační revoluci v 80. a především 90. letech 20. století. To, co původně představovalo silnou stránku, se změnilo ve slabinu regionální geografie. Objevují se pokusy ji revitalizovat, a tím se míní především schopnost ukazovat a zkoumat vazby mezi dílčími systematickými geografiemi. Měla by využít svou komplexnost a v podstatě se snažit pojmout všechny hraniční disciplíny tak, aby byla schopna popsat vztahy mezi fakty různých systematických disciplín. Zjednodušeně: měla by dokázat popisovat prostorové jevy a skutečnosti (složky krajiny) tak, aby vytvářely navzájem propojený celek.

Regionální geografie je geografická vědní disciplína, která „má podávat výstižný a ucelený obraz pozorované oblasti po stránce přírodní i společenské, má v sobě slučovat výsledky fyzické i socioekonomické geografie a kromě toho ještě vyjádřit podstatné rysy společenského vývoje a zvláštností obyvatelstva.“

Regional geography is a major branch of geography. It focuses on the interaction of different cultural and natural geofactors in a specific land or landscape, while its counterpart, systematic geography, concentrates on a specific geofactor at the global level.


Život.

Narodil se 5. května 1970 ve věřící rodině. Během tajných aktivit Ukrajinské řeckokatolické církve kněží sloužili mše v domě rodiny Ševčuků.  V letech 1983–1989 studoval tajně řeckokatolický seminář. Sloužil vojenskou službu v sovětské armádě. Teologická a filosofická studia získal v centru "Don Bosco" v Buenos Aires (1991–1992) a ve Lvovském teologickém semináři "Svatého Ducha" (1992–1994).  Na podjáhna byl vysvěcen biskupem Julianem Voronovskym. Na jáhna byl vysvěcen dne 21. května 1994 Fylymonem Kurčabou. Kněžské svěcení přijal 26. června stejného roku (světitel byl Miroslav Ivan Ljubačivskij). Po vysvěcení začal studovat na papežské univerzitě Svatého Tomáše Akvinského v Římě (1994–1999), kde získal licentiát a později doktorát s vyznamenáním "Summa cum laude" z teologické antropologie a základů morální teologie byzantské tradice. Staral se o pastoraci ukrajinských řeckokatolíckých věřících v Aténách. Působil jako prefekt a poté vicerektor Lvovského semináře Svatého Ducha. Od roku 2001 byl proděkanem Lvovské teologické akademie (tehdy Ukrajinská katolická univerzita). V letech 2002–2005 byl vedoucí sekretariátu a osobní tajemník kardinála Lubomyra Huzara a od června 2007 byl rektorem semináře.  Dne 14. ledna 2009 byl jmenován pomocným biskupem Eparchie "Santa María del Patrocinio en Buenos Aires" a titulárním biskupem diecéze z "Castra Galbæ". Biskupské svěcení přijal dne 7. dubna 2009 z rukou Ihora Voznjaka. Spolusvětiteli byli Miguel Mykycej a Julian Voronovskyj. Funkci pomocného biskupa vykonával do 10. března 2010, kdy byl jmenován apoštolským administrátorem eparchie a ukončil tuto funkci 23. března 2011, kdy byl ustanoven Vyšším archieparchou Kyjevsko-Halyčským a metropolitním archieparchou Kyjevským. Hovoří anglicky, italsky, španělsky, polsky a rusky.

Externí odkazy.

Texty, promluvy a vystoupení v ČR a v češtině:  Mene Tekel - ekumenická bohoslužba za popravené, umučené a zemřelé politické vězně https://youtu.be/02KXEuCfrGo

Mons. Svjatoslav Ševčuk (ukrajinsky "Святослав Шевчук;" * 5. května 1970, Stryj, Sovětský svaz) je ukrajinský arcibiskup ukrajinské řeckokatolické církve a Vyšší archieparcha Kyjevsko-Halyčský.

Sviatoslav Shevchuk (; born 5 May 1970 in Stryi, Ukrainian SSR) has been the Major Archbishop of the Ukrainian Greek Catholic Church (UGCC) since 25 March 2011.


Popis.

Jedlovec Mertensův je velký stálezelený jehličnatý strom, dorůstající obvykle výšek 20–40 metrů; největší jedinci měřili až 59 metrů s průměrem kmene 2 metry. Borka kmene je tenká, šedá, šupinovitě nebo podélně rozpraskaná. Koruna je v mládí úzce kuželovitá, později široce válcovitá, větévky na konci typicky převisají. Letorosty jsou oranžovohnědé, hustě chlupaté. Na exponovaných místech poblíž horní stromové hranice vytváří vlivem drsných povětrnostních podmínek všelijak pokroucené pitoreskní formy.  Jehlice jsou 7-25 mm dlouhé a 1-1,5 mm široké, na průřezu pouze nepatrně zploštělé, sivě modrozelené; na rozdíl od jiných jedlovců mají jehlice jen málo znatelné průduchové proužky, zato však na obou stranách. Na větvičce jsou spirálovitě uspořádané.  Šišky jsou mnohem větší než u jiných jedlovců, měří 30-80 mm na délku a 8-10 (při otevření 10-35 mm) na šířku, jsou válcovitého tvaru, převislé, s tenkými ohebnými šupinami. Nezralé jsou obvykle fialové, zralé červenohnědé; otevírají se 5-7 měsíců po opylení a vypouští drobná, červenohnědá, okřídlená semena.

Rozšíření a ekologie.

Je to dlouhověký, pomalu rostoucí strom, který dosahuje stáří až 800 let. Roste zpravidla na stanovištích s chladnějším, vlhkým klimatem a dostatkem srážek včetně sněhových. Preferuje hrubší, kyselé, dobře odvodněné, ale dostatečně vlhké půdy, obvykle na svazích a v soutěskách, v jižní části areálu vyhledává severní expozice. Je velmi dobře adaptován na množství sněhu, které dokáže efektivně shazovat pružnými převislými větvemi, a na dlouhotrvající závěje a dobře snáší i hluboké zastínění.  Areál jeho výskytu zahrnuje vlhké deštné lesy okolo pacifického pobřeží (obvykle do vzdálenosti zhruba 100 km od oceánu) a tvoří tedy úzký pás táhnoucí se od jižní Aljašky přes Britskou Kolumbii až do severní a střední Kalifornie (oblast Klamath Mountains a Sierry Nevady); izolované populace se nacházejí i ve vnitrozemí Britské Kolumbie a amerických států Montana a Idaho ve Skalnatých horách. Horní hranice výskytu roste se snižující se zeměpisnou šířkou: na Aljašce dosahuje výšky 1000 m n. m., zatímco v kalifornských pohořích šplhá až do nadmořské výšky 3000 m.  V lesích patří mezi klimaxové dřeviny společně s jedlí líbeznou, cypřiškem nutkajským, jedlovcem západním nebo zeravem obrovským; v konkurenčním boji obvykle nahrazuje smrk Engelmannův, jedli plstnatoplodou nebo borovici pokroucenou.

Taxonomie.

V rámci rodu "Tsuga" je jedlovec Mertensův jediným zástupcem podrodu "Hesperopeuce", výjimečně pojímaného i jako samostatný rod. Rozlišují se dva poddruhy a několik menších variant:

Význam.

Dřevo je o něco horší kvality než u příbuzného jedlovce západního, přesto využívané v průmyslu, ke stavebním účelům a jako zdroj buničiny. Pomalý růst, atraktivní stříbřitý habitus a odolnost proti drsnému podnebí z něj dělají oblíbenou okrasnou dřevinu, především ve Velké Británii a Skandinávii. Bylo vyšlechtěno několik kultivarů, šlechtění je ale náročné vzhledem k pomalému růstu. Neprospívá mu znečištěný městský vzduch.

Jedlovec Mertensův ("Tsuga mertensiana") je jehličnatý strom z čeledi borovicovitých, pocházející ze severozápadní oblasti Severní Ameriky. Pojmenován byl po německém botanikovi Karlovi Heinrichu Mertensovi, který popsal první exempláře.

Tsuga mertensiana, known as mountain hemlock, is a species of hemlock native to the west coast of North America, with its northwestern limit on the Kenai Peninsula, Alaska, and its southeastern limit in northern Tulare County, California. "Mertensiana" refers to Karl Heinrich Mertens (1796–1830), a German botanist who collected the first specimens as a member of a Russian expedition in 1826-1829.


Příběh.

Film začíná, když do školy přijde nová žákyně, Stella Yamadová, a hned se seznamuje se zdejším režimem, kterému velí ředitel Brenigan. Jeho přístup se jí ani trochu nelíbí. Hned při úvodní řeči proto začne protestovat. Tím si vyslouží školní trest. Po škole se setkává s Wenem, který řekl učiteli, že je blbec po tom, co přítelkyni jeho otce označil za Wenovu matku, Mo, kterou ředitel nachytal za školou, Charliem, který zase trefil na fotbale učitele míčem (ten ovšem chtěl trefit domýšlivého Raye) a samotnou Olívií, která si četla v přístěnku uklizečky, kde neměla co dělat. Jediné, co je pojí, je záhadná Melova organická citronáda z automatu, která jim chutná a povzbuzuje je. Spolu si zazpívají píseň díky zvukům v učebně (klasický muzikál). Učitelka hudby Rezniková, které byla sebrána její učebna kvůli rozšíření tělocvičny, jim navrhne, aby se stali kapelou. Olívie odmítá, protože je trémistka, Mo zase proto, že se bojí svých rodičů, Charlie z podobných důvodů, Stella si myslí že je to blbost. Wen uznává, že nemůže dělat jednočlennou skupinu. S tím se rozejdou. V ten večer se Stella pohádá se svými příbuznými a rozhodne se, že nechce zbytek života být nikdo. Obvolá ostatní a sejdou se v pizzerii, kde se dají dohromady. Start kapely je ze začátku nic moc, ale Stella je přihlásí na haloweenský koncert konkurenční školní kapely Mudslide Crush, které mají dělat předkapelu. Mudslide Crash jsou na ně ale pořádně naštvaní, protože si myslí, že jim chtějí přebrat koncert. Při hádce pak Stella zpěváka Mudslide Crash Raye poprská Melovou citronádou, ten jí za to nazve Limonádová huba (Lemonade Mouth) a už mají název. Na koncertě se Olivie zbaví trémy, ale když Stella začne rozdávat limonádu, Brenigan je vypne a zakáže kapele ve škole hrát. Wen ale kapele zamluví místo v pizzerii, kde se dali dohromady, aby tam zpívali. O to je připraví Ray, který tam vyvolá rvačku. Kapelu postihují najednou samé vážné problémy: Wen částečné oslepne, Charlie si přibouchne prsty do šuplíku, Mo onemocní, Olivie ztratí hlas a všechny je zavřou do vězení, protože Stella protestovala proti odvezení Melova automatu ze školy a všichni se poprali se lidmi kteří automat odváželi. Nakonec se rozhodnou na soutěž talentů Rising Star jít. Po crushském výkonu nastupují oni ale kvůli problémům neodzpívají. To pak překvapivě udělá publikum. Nakonec vše skončí dobře, když na svatbě Wenova otce se Sydney potká Stella Mela, který byl spolužákem Wenova otce. Když se Mel dozví, k čemu Lemonade Mouth inspiroval, tak vyslyší Stellinu žádost a postaví škole novou učebnu hudby. Brenigan pak Stellu označí jako možnou budoucí ředitelku, protože se podobá jemu zamlada. Vše končí odesláním Oliviina dopisu a koncertem Lemonade Mouth v Madison Square Garden.

Lemonade Mouth je americký filmový muzikál kanálu Disney Channel z roku 2011. Režírovala jej Patricia Riggen, natočen byl podle stejnojmenného románu od Marka Petera Hughese. Je vyprávěn očima mladé zpěvačky Olivie, která popisuje otci, sedícímu ve vězení, příběh založení její kapely s názvem Lemonade Mouth.

Lemonade Mouth is a 2011 American teen musical drama television film, based on the 2007 novel of the same name by Mark Peter Hughes. The film was directed by Patricia Riggen and written by April Blair, and stars Bridgit Mendler, Adam Hicks, Naomi Scott, Hayley Kiyoko and Blake Michael. The Disney Channel Original Movie tells the story of five high school students who meet in detention and form a band to stand up for their beliefs and to overcome their individual and collective struggles.


Klubová kariéra.

Sochaux.

Mathieu začal svoji kariéru s největším klubem v regionu Franche-Comté, FC Sochaux-Montbéliard. Svůj debut v Ligue 1 si odbyl v sezóně 2002/03 v zápase proti CS Sedan. Přesto, že mu bylo pouze 18 let, byl vybrán do základní sestavy a ihned vstřelil svůj první gól, ten ale pouze pomohl k remíze 2-2 proti Rennes. V tu sezónu si odbyl 23 ligových zápasů a vstřelil 4 góly. Měl velký podíl na úspěchu svého týmu, který skončil pátý v lize a kvalifikoval se do Evropské ligy.  Během následujících dvou sezón, pokračovala jeho skvělá forma a díky ní se objevil v 63 ligových zápasech a vstřelil 6 branek. Také hrál výborně v evropských pohárech, celkem se objevil ve 14 zápasech a vstřelil 2 góly. Pomohl také týmu Sochaux vyhrát Coupe de la Ligue v roce 2004. Jeho výborná hra v Sochaux vedla k velkému zájmu italského klubu Juventus FC, a třem anglickým týmům Newcastle United FC, Everton FC a Southampton FC.

Toulouse.

Poté, co deklaroval touhu odejít do jiného klubu, Sochaux souhlasil s nabídkou. Nakonec se rozhodl přestoupit do týmu Toulouse FC, kde podepsal smlouvu na 4 roky. Jeho ligový debut s Toulouse proběhl v zápase proti svému bývalému týmu Sochaux, ve kterém odehrál celých 90 minut a udržel vítězství 1-0. V sezóně 2007/08 měl Toulouse i Mathieu špatný start. Mathieu si zlomil a nohu a přišel o polovinu sezóny. Toulouse tu sezónu dělil 1 bod od sestupu a to donutilo Jérémyho uvažovat o své budoucnosti v týmu Toulouse. Odehrál zde celkem 86 zápasů a vstřelil 5 branek.

Valencia.

Dne 10. června 2006 Mathieu přestoupil do španělského týmu Valencia CF. Svůj debut si odbyl v zápase proti FC Sevilla, jeho tým zvítězil 2-0.

FC Barcelona.

Dne 23. července 2014 Mathieu podepsal čtyřletou smlouvu s FC Barcelona. Přestup stál Barcelonu 20 miliónů eur a jeho výkupní klauzule byla stanovena na 50 miliónů eur.

Reprezentační kariéra.

Hrál za francouzské výběry U18, U19 a U21.  V A-týmu Francie debutoval 11. listopadu 2011 v přátelském zápase s týmem USA (výhra 1:0).

Jérémy Mathieu (* 29. října 1983) je profesionální francouzský fotbalista, který momentálně hraje za portugalský klub Sporting CP. Hrává na pozici středního obránce, ale i levého obránce.

Jérémy Mathieu (; born 29 October 1983) is a French professional footballer who plays as a centre-back or a left-back for Portuguese club Sporting CP.


Popis.

"Tahina spectabilis" je robustní, oboupohlavná palma menšího vzrůstu, dorůstající výšky od 4 do 10 metrů. Kmen je solitérní, přímý, na bázi cibulovitě ztlustlý. Listy jsou dlanitozpeřené, induplikátní, velké, s asi 4 metry dlouhou čepelí a 3,5 metru dlouhým, beztrnným řapíkem. Listy jsou na rubu pokryté tenkou vrstvou bělavého vosku. "Hastula" je dobře vyvinutá. Květenství je vrcholové, vícenásobně větvené, asi 4 metry dlouhé a nápadně čnící nad korunou listů. Květy mají trojčetný kalich a korunu, obsahují 6 tyčinek a semeník srostlý ze 3 plodolistů. Rostlina vykvétá pouze 1x za život podobně jako talipot a poté odumírá. Plody jsou široce eliptické, za zralosti žlutozelené peckovice s vytrvalým okvětím, asi 3 až 3,5 cm dlouhé. Obsahují jediné semeno.

Historie objevu.

K objevu této palmy došlo při rodinném pikniku v září roku 2005 a zprvu byla považována za lontar ("Borassus"). Při detailním zkoumání fotografií se ukázalo rozměrné květenství této palmy a objevily se otázky jestli se nejedná o asijský talipot ("Corypha umbraculifera") jakožto pozůstatek pěstování z koloniálních dob. Této hypotéze ale nenahrávaly beztrnné řapíky. V lednu následujícího roku pak byla na odlehlou lokalitu vedena výprava a nasbíraný materiál byl v botanické zahradě v Kew podroben důkladnému zkoumání. Ukázalo se, že se jedná o zcela nový a dosud nepopsaný druh i rod palmy. Spolu s morfologickým popisem byla provedena i analýza DNA, která rozkryla příbuzenské vztahy k ostatním rodům podčeledi "Coryphoideae".

Rozšíření a ochrana.

Druh byl popsán až v roce 2008 a je znám z jediné nevelké lokality na pobřeží severozápadního Madagaskaru. Vyskytuje se zde jen asi 90 exemplářů různých velikostí (z toho asi 30 dospělých, plodných jedinců) a několik set jednolistých semenáčů. Palmy zde rostou v nízké nadmořské výšce na úpatí vápencových výchozů. Druh je zapsán v Červeném seznamu ohrožených druhů IUCN jako kriticky ohrožený.

Ekologické interakce.

Rostlina vytváří v květenství velké množství nektaru. Květy navštěvují zejména včely, vosy a mouchy. Mladé plody konzumuje černě zbarvený papoušek vaza velký ("Coracopsis vasa"), o způsobu šíření semen však není nic bližšího známo.

Taxonomie.

Rod "Tahina" je v rámci taxonomie palem řazen do podčeledi "Coryphoideae" a tribu "Chuniophoeniceae". Sesterským rodem je podle výsledků molekulárních studií monotypický rod "Kerriodoxa", který je endemitem Thajska. Další blízce příbuzné rody jsou "Chuniophoenix" pocházející z Číny a Indočíny a "Nannorrhops" z jihozápadní Asie a Arábie.

Tahina spectabilis je druh palmy a jediný druh rodu Tahina. Je to menší, robustní palma s dlanitými listy a rozměrným květenstvím čnícím nad listovou korunou. Rostlina je jednodomá, vykvétá jen jednou za život a poté odumírá. Plodem je nevelká peckovice. Druh byl objeven v roce 2005 na nevelké lokalitě v severozápadním Madagaskaru a o tři roky později byl popsán. Jedná se o kriticky ohrožený druh.

Tahina spectabilis, the tahina palm, is a species of gigantic palm that is found only in the Analalava District of northwestern Madagascar. It can grow tall and has leaves over across. An individual tree was discovered when in flower in 2007; it was first described the following year as a result of photographs being sent to Kew Gardens in the United Kingdom for identification. The palm is thought to live for up to fifty years before producing an enormous inflorescence and subsequently dying. Fewer than one hundred individuals of the species are thought to exist and the International Union for Conservation of Nature has rated it as "critically endangered".


Reprezentace.

Útočník debutoval za reprezentaci v přípravě na olympijský turnaj 1976 v Innsbrucku, ale na turnaj nominován nebyl. O čtyři roky později na Olympijských hrách v Lake Placid byl nejproduktivnějším hráčem mužstva, které bylo poskládáno z hráčů z univerzit a kterému se podařilo vybojovat šokující zlaté medaile po vítězství nad silným výběrem Sovětského Svazu. Dodnes je tento výsledek považován za jeden z nejpřekvapivějších v dějinách hokeje (označováný jako Zázrak na ledě) a Johnson v rozhodujícím utkání vstřelil dvě branky.  Reprezentoval také na mistrovství světa v letech 1978, 1979, 1981, 1982, 1985, 1986, 1987 a 1990. Byl součástí amerického výběru na Kanadských pohárech v letech 1981, 1984 a 1987. V roce 1998 navlékl spolu s dalšími bývalými hráči NHL (například Joe Mullen či spoluhráč z Lake Placid Neal Broten) dres USA v kvalifikačním turnaji, aby pomohl zabránit blamáži v podání sestupu z mistrovství světa.  Dvakrát zastával na mistrovství světa funkci asistenta trenéra, v letech 2000 a 2002. Od roku 2006 je trenérem ženské reprezentace, kterou dovedl například ke stříbru na olympijských hrách 2010 ve Vancouveru.  V roce 1999 byl uveden do Síně slávy IIHF.

Kariéra.

Do roku 1979 hrál za Wisconsinskou univerzitu. Sezonu 1979/80 dohrál po olympijském triumfu z Lake Placid v dresu klubu NHL Pittsburgh Penguins, který jej draftoval v roce 1977. V průběhu ročníku 1981/82 byl vyměněn do Minnesota North Stars. Od další sezony nastupoval za Hartford Whalers. V sezoně 1983/84 si vysloužil nominaci do utkání hvězd NHL a od jejího začátku působil jako kapitán Whalers. V závěru ročníku 1984/85 byl vyměněn a sezonu dohrál v St. Louis Blues. V letech 1985-90 byl členem týmu New Jersey Devils. V roce 1990 posílil HC Milán v italské lize (získal s ním mistrovský titul 1991) a v po přestupu v úvodu své poslední sezony 1991/92 za EK Zell am See dohrál svoji profesionální kariéru v rakouské nejvyšší soutěži.  V roce 2011 byl jedním z laureátů Lester Patrick Trophy za přínos hokeji v USA.

Trenérská kariéra.

Kromě zmíněného účinkování u americké mužské i ženské reprezentace vedl i celek Madison Monsters (CoHL, sezona 1995/96) a od roku 1996 působí u týmu wisconsinské univerzity – do roku 2002 jako asistent a poté jako hlavní trenér.

Rodina.

Jeho otec byl hokejový trenér Bob Johnson a vedl jej v přípravě na OH 1976. Hokej za univerzitu hrál i bratr Peter – účastník mistrovství světa 1982 či juniorského šampionátu o tři roky dříve.  Hokeji se věnovali i oba synové, ale pouze na univerzitní úrovni.

Zajímavost.

O olympijském triumfu v Lake Placid 1980 byl v roce 2004 natočen film, ve kterém Johnsona hrál Eric Peter-Kaiser.

Mark Johnson (* 22. září 1957 v Minneapolis, Minnesota, Spojené státy americké) je bývalý americký hokejový reprezentant, který nastupoval také jedenáct sezon v NHL.

Mark Einar Johnson (born September 22, 1957) is an American ice hockey coach for the University of Wisconsin–Madison women's ice hockey team. He is a former NHL player who appeared in 669 NHL regular season games between 1980 and 1990. He also played for the gold medal-winning 1980 U.S. Olympic Hockey team.


Mládí a kariéra v námořnictvu.

Pocházel ze starobylé šlechtické rodiny Russellů, byl vnukem 1. vévody z Bedfordu. Po předčasné smrti svého otce Edwarda Russella (†1665) vstoupil do námořnictva (1666), již v roce 1672 dosáhl hodnosti kapitána, zúčastnil se anglicko-holandské války, později ve Středomoří bojoval proti pirátům. Mimo jiné byl komořím vévody z Yorku, pozdějšího Jakuba II. Po popravě svého strýce lorda Williama Russella (1639–1683) obviněného z protikrálovského spiknutí musel s dalšími členy rodiny opustit státní služby. V roce 1688 byl jedním ze signatářů dopisu, který vyzýval Viléma Oranžského, aby se ujal vlády v Anglii. Díky podpoře slavné revoluce vytěžil Edward Russell i další členové jeho rodu vysoké postavení a vliv. V roce 1689 byl povýšen na kontradmirála, stal se členem Tajné rady a v letech 1689–1699 byl prezidentem úřadu námořního pokladu ("Navy Treasurer"). V letech 1689-1697 byl též členem Dolní sněmovny za stranu whigů, byl mimo jiné poslancem za přístav Portsmouth, což byl tradiční volební obvod pro námořní důstojníky.  V roce 1690 byl vrchním velitelem loďstva v kanálu La Manche proti Francii, ale svou malou aktivitou dočasně ztratil přízeň Viléma III. Proslavil se znovu v bitvě u La Hogue (1692), která ukončila sérii anglických neúspěchů a zabránila plánované francouzské invazi na britské ostrovy (Devítiletá válka). Psychologický dopad bitvy u La Hogue byl o to silnější, že porážce francouzského loďstva byl osobně přítomen Ludvík XIV. a bývalý anglický král Jakub II. V roce 1693 byl Russell jmenován velkoadmirálem, poté byl vrchním velitelem ve Středomoří (1694–1695) a v kanálu La Manche (1695–1696). V letech 1694–1699 byl prvním lordem admirality. V případě nepřítomnosti Viléma III. v Anglii byl také dvakrát členem sboru lordů místodržících (1697, 1698). V roce 1699 čelil obvinění ze zpronevěry ve svých úřadech, načež rezignoval na funkce prvního lorda admirality a prezidenta úřadu námořního pokladu a dočasně opustil veřejné dění.

Politik, dvořan a člen Sněmovny lordů.

Kromě nejvyšších postů v námořnictvu zastával i hodnosti u dvora a v letech 1694-1702 byl pokladníkem v úřadu nejvyššího komořího. R. 1697 povýšen na hraběte z Orfordu a povolán do Sněmovny lordů. Po ukončení aktivní služby v námořnictvu se věnoval politice, a i když po nástupu královny Anny ztratil některé úřady, patřil k předním činitelům strany whigů a byl mistrem zákulisních politických jednání, mimo jiné byl mentorem pozdějšího premiéra Roberta Walpola. V roce 1706 byl účastníkem jednání o unii mezi Anglií a Skotskem. V letech 1709–1710 byl znovu prvním lordem admirality, zároveň mu bylo obnoveno členství v Tajné radě. Potřetí byl prvním lordem admirality v letech 1714–1717 po nástupu Jiřího I.. Od roku 1714 byl zároveň lordem–místodržitele v hrabství Cambridgeshire.  V roce 1691 se oženil se svou sestřenicí Margaret Russell (1656–1702), dcerou 1. vévody z Bedfordu. Jejich manželství zůstalo bez potomstva a hraběcí titul z Orfordu zanikl Edwardovým úmrtím v roce 1727. Dědicem hraběcího titulu se měl stát synovec Edward Cheeke, který však zemřel ještě předtím. Později si titul hraběte z Orfordu vyžádal premiér Robert Walpole po ukončení aktivní politické kariéry (1742). Sídlem 1. hraběte z Orfordu byl zámek Chippenham Park v hrabství Cambridgeshire, který patřil Russellům od počátku 17. století a po roce 1689 byl přestavěn. Počátkem 18. století si pak ještě nechal postavit zámek Orford House v hrabství Essex.

Odkazy.

Reference.

Rodokmen Edwarda Russella  Edward Russell, 1. hrabě z Orfordu  Edward Russell, 1. hrabě z Orfordu

Edward Russell, 1. hrabě z Orfordu ("Edward Russell, 1st Earl of Orford, 1st Viscount Barfleur, 1st Baron Russell of Shinghay") (1653, Londýn – 26. listopadu 1727, Londýn) byl anglický a britský admirál a státník ze starobylého rodu Russellů. Po slavné revoluci se prosadil jako úspěšný námořní vojevůdce a celkem třikrát zastával funkci ministra námořnictva (první lord admirality). Mimoto patřil k vlivným politikům strany whigů a v roce 1697 získal titul hraběte z Orfordu.

Admiral of the Fleet Edward Russell, 1st Earl of Orford, PC (1653 – 26 November 1727) was a Royal Navy officer and politician. After serving as a junior officer at the Battle of Solebay during the Third Anglo-Dutch War, he served as a captain in the Mediterranean in operations against the Barbary pirates.


Životopis.

Persson začal s programováním na domácím počítači Commodore 128 ve věku sedmi let pomocí počítačového magazínu, který poté začali předplácet. Více než čtyři roky (do roku 2009) působil jako profesionální herní vývojář na King.com. Poté pracoval jako programátor pro Jalbum. Je také jedním ze zakladatelů Wurm Online. Mimo své hlavní zaměstnání vyvíjel hry pro různé soutěže - například "Left 4k Dead" a "Mega 4 Man" pro Java 4K Game Programming Contest. Další hry, na kterých se podílel, jsou například Scrolls a Breaking the Tower.  Od roku 2011 byl ženatý, se svou manželkou žil ve Stockholmu, 15. srpna 2012 se rozvedli a nyní je svobodný.  19. října 2014 opustil Mojang, který prodal Microsoftu za cenu 2.5 miliardy dolarů, protože nečekal takový úspěch Minecraftu a nechtěl mít zodpovědnost za tak velký projekt a firmu. Teď se věnuje malým věcem a experimentům.

Hry.

Minecraft.

Personovým nejznámějším výtvorem je tzv. sandboxová hra Minecraft, jejíž beta verze byla vydána 20. prosince 2010. Hra je velice úspěšná, už i předchozí alpha verze se silně proslavila na internetu. Person dal výpověď ze zaměstnání herního vývojáře, aby se mohl plně věnovat Minecraftu a založil společnost Mojang. Oficiální verze hry Minecraft vyšla 18. listopadu 2011 na Mineconu v Las Vegas. Na začátku roku 2011 Mojang prodal milióntou kopii hry a v prosinci 2011 dosáhl prodej čtyř milionů, později poté 8. dubna 2013 dosáhl Minecraft deseti miliónů prodaných kopií. Dnes již pro Minecraft existují tisícovky modifikací, stovky fór, webů a tisícovky serverů.

Markus Alexej Persson, známý pod přezdívkou Notch (* 1. června 1979, Stockholm, Švédsko) je švédský programátor v jazyce C++, ActionScript a Java a zakladatel společnosti Mojang. V roce 2009 vytvořil populární videohru Minecraft.

Markus Alexej Persson (; born 1 June 1979), better known as Notch, is a Swedish video game programmer and designer. He is best known for creating the sandbox video game "Minecraft" and for founding the video game company Mojang in 2009.


Umělecké zrání.

Hanuš Wihan se narodil v rodině soudního kancelisty Františka Wihana. Jeho přirozený hudební talent u něj objevil v 11 letech ředitel pražské konzervatoře Josef Krejčí který ho přivedl ke studiu hudby. Na konzervatoři nastoupil v roce 1867 do violoncellové třídy vedenou profesorem Františkem Hegenbartem.  Po absolutoriu v roce 1873 získal místo profesora violoncella na Mozarteu v Salcburku. Po roce přijal angažmá na pozici sólového violoncellisty v 48členném orchestru mecenáše barona Paula Derviese. Za rok se vrátil na krátkou dobu do Čech, kde se stal violoncellistou pražského německého divadla. Po jeho dalších působeních u Bilseovy kapely v Berlíně a u dvorní hudby knížete Schwarzenburga v městě Sondershausenu v Durynsku se stává již známým a oblíbeným sólistou.  V roce 1880 odchází na 8 let do mnichovské královské dvorní kapely, kde působí jako sólový violoncellista. Byl také členem bayreuthského orchestru pod taktovkou Richarda Wagnera s kterým studoval Beethovenovy komorní skladby. Navázal osobní přátelství s Richardem Wagnerem, Ferencem Lisztem, Hansem von Büllowem, Richardem Straussem aj. V Mnichově se oženil a krátce nato i rozvedl.

Pedagogická činnost.

Po úmrtí Františka Hagenbarta přijal třiatřicetiletý Hanuš Wihan uprázdněné místo na konzervatoři v Praze, kde si kulturně i ekonomicky značně pohoršil. S vervou se začal účastnit kulturního života, mimo vyučování na konzervatoři i sám koncertoval. Zahrál si v Rudolfínu před samotným význačným ruským skladatelem P. I. Čajkovským a v Umělecké besedě společně s polským legendárním pianistou I. J. Paderewskim.  Současně s jeho příchodem na konzervatoř se ředitel konzervatoře, hudební osobnost, Antonín Bennewitz vzdal výuky komorní hry a Hanuš Wihan ji přebral současně s výukou violoncella. Díky jeho pedagogickým metodám tehdy opouštělo konzervatoř hodně skvěle připravených hudebníků. Traduje se, že byl na studenty velice přísný a nevyhnul se ani fyzickým trestům.  Z tehdejších vynikajících studentů houslí Karla Hofmana, Josefa Suka, Oskara Nedbala a violoncellisty Otto Bergera sestavil kvarteto, které si svým vystoupením v Rudolfinu v roce 1891 získalo velký ohlas. Dali si jméno České kvarteto.

Interpretační činnost.

Strmý umělecký vzestup Českého kvarteta byl v roce 1893 zastaven onemocněním violoncellisty Otto Bergera, který roku 1897 umírá. Zprvu jej Hanuš Wihan zastupoval, později zcela opustil finančně zajištěné místo profesora na konzervatoři a nastoupil do souboru se členy o generaci mladšími.  S Českým kvartetem absolvoval za dvacet let bezpočet koncertů po celé Evropě, své schopnosti světového sólisty plně podřídil hře kvarteta. V roce 1913, téměř šedesátiletý, onemocněl vážnou srdeční chorobou a na koncertech ho začal zastupovat violoncellista Ladislav Zelenka. Hanuš Wihan se bránil definitivnímu ukončení koncertování a traduje se, že jeho spoluhráči mu roku 1914 oznámili své rozhodnutí nahradit jej Ladislavem Zelenkou písemně.

Závěr.

Usadil se trvale v Brandýse nad Orlicí, po vzniku republiky se stal v roce 1919 profesorem komorní hry na pražské konzervatoři. V květnu roku 1920 umírá následkem prochlazení po jeho oblíbeném koupání v řece.  Největších uměleckých úspěchů a slávy dosáhl Hanuš Wihan v době svého působení v Českém kvartetu. Vnesl do souboru Wagnerovo pojetí kvarteta a 20 let napomáhal udržovat hudební těleso na interpretační úrovni v této době málo vídané. Také aktivně rozšiřoval českou hudbu po celé Evropě. Poslední dobou již Wihan neměl moc pochopení pro moderní způsob komorní hry, jeho krásný mohutný tón a virtuozita v ovládání pizzicata ale zůstanou nezapomenutelné. Před prvou světovou válkou mívalo kvarteto ročně přes 100 koncertů, převážně v zahraničí.

Poznámka.

V roce 1985 vzniklo smyčcové kvarteto, tehdy velmi mladých a nadaných umělců, kteří se rozhodli navázat na českou interpretační školu a z úcty k předchůdcům si dalo jméno Wihanovo kvarteto.

Hanuš Wihan, křtěný Jan Josef Jindřich Maria (5. června 1855, Police nad Metují – 1. května 1920, Praha) byl český violoncellista a hudební pedagog.

Hanuš Wihan (5 June 1855 – 1 May 1920) was a renowned Czech cellist, considered the greatest of his time. He was strongly associated with the works of Antonín Dvořák, whose Cello Concerto in B minor, Rondo in G minor, and the short piece "Silent Woods" were all dedicated to him. He was the founder and later cellist of the Czech String Quartet, which was world-famous throughout its 40-year existence.


Hitlerův rozkaz zničit Varšavu.

Němečtí okupanti považovali Varšavu za centrum polského odboje proti nacistickému „novému řádu“. Ačkoli se v rámci Generálního gouvernementu snažili polské hlavní město degradovat do role provinčního města, Varšava byla stále centrem polského politického, intelektuálního a kulturního života. Sídlilo zde také velení Polského podzemního státu a fungovaly zde také obzvláště silné a dobře organizované struktury odbojového hnutí. Generální guvernér Hans Frank si 14. prosince 1943 zapsal do deníku: „Máme v této zemi jeden bod, z něhož pochází veškeré zlo: je to Varšava. Kdybychom v Generálním gouvernementu neměli Varšavu, neměli bychom 4/5 obtíží, s nimiž musíme bojovat. Varšava je a zůstane ohniskem nepokojů, místem, z něhož se neklid rozšiřuje do celé země.“  Vypuknutí varšavského povstání 1. srpna 1944 bylo v této situaci nacistickými vůdci vnímáno jako dokonalá příležitost vyřešit „polskou otázku“. Během projevu k vůdcům vojenských obvodů a velitelům škol, který pronesl v Jägerhöhe 21. září 1944 vzpomínal Reichsführer-SS Heinrich Himmler, že když dostal zprávu o vypuknutí povstání, vyrazil okamžitě za Hitlerem a řekl mu: „Můj Vůdce, není to pro nás příliš vhodná chvíle. Z historického pohledu je [však] požehnání, že to Poláci udělali. Za pět, šest týdnů se z toho dostaneme. A potom bude Varšava – hlavní město, hlava, inteligence toho bývalého 16-, 17milionového národa Poláků – zničena. Tento národ nám už 700 let blokuje Východ a od první bitvy u Tannenbergu nám stojí v cestě. Ale tento historický polský problém už brzy nebude představovat velký problém pro naše děti a pro všechny, kteří přijdou po nás – a dokonce už ani pro nás.“  Během porady, která se odehrála večer 1. srpna 1944 nebo následující den ráno, dal Hitler Himmlerovi a šéfovi generálního štábu Vrchního velení pozemních vojsk (OKH) generálu Heinzovi Guderianovi ústní rozkaz srovnat Varšavu se zemí a vyvraždit všechny její obyvatele. Podle zprávy SS-Obergruppenführera Ericha von dem Bach-Zelewski, který byl jmenován velitelem sil určených k potlačení povstání, zněl rozkaz takto: „každého obyvatele je třeba zabít, brát zajatce je zakázáno. Varšava má být srovnána se zemí. Tímto způsobem vznikne odstrašující příklad pro celou Evropu.“ Šéf von dem Bachova štábu, SS-Brigadeführer Ernst Rode, po válce vypověděl, že SS-Oberführer Oskar Dirlewanger – velitel jedné z jednotek zaměřených na boj proti povstání – obdržel od Himmleta tužkou ručně psaný rozkaz, v němž mu Reichsführer-SS jménem Hitlera oznamoval, že Varšava bude srovnána se zemí a sám Dirlewanger je oprávněn „zabíjet, koho se mu zachce, jak se mu zlíbí“. Hitlerův rozkaz zničit Varšavu dostali také velitelé německé posádky ve Varšavě. SS-Oberführer Paul Otto Geibel, velitel SS a Policie (SS- und Polizeiführer) ve varšavském distriktu, po válce vypověděl, že mu Himmler již 1. srpna večer po telefonu doporučil: „zničte jich desítky tisíc“. Hitlerův rozkaz však platil nejen pro Himmlerovi podřízené útvary SS a policie, ale také pro jednotky Wehrmachtu.

Německé zločiny ve Wole ve dnech 1.–4. srpna.

Od prvních hodin povstání se oddíly německé posádky ve Varšavě dopouštěly mnoha válečných zločinů. Zajaté povstalce stříleli, raněné dobíjeli. Došlo také k prvním vraždám civilního obyvatelstva. K jejich zahájení nebyl potřeba zvláštní Hitlerův rozkaz, protože generál Reiner Stahel měl jako velitel varšavské posádky právo „použít vůči civilnímu obyvatelstvu ve Varšavě všechny prostředky nezbytné k udržení klidu, bezpečnosti a pořádku“.  Zločiny, které Němci ve Wole páchali, neměly zpočátku za cíl kompletní vyvraždění obyvatel čtvrti, ale měly spíše představovat ráznou odvetu za vypuknutí povstání. Za oběť popravám padali především muži podezíraní z účasti v bojích. 1. srpna brzy odpoledne – tedy ještě před vypuknutím povstání – vykonali Němci hromadnou popravu u domu č. 28 v Sowińského ulici (na rohu s Karlińského). Jako odvetu za dřívější potyčku s vojáky Zemské armády, kteří mířili na shromaždiště, zde bylo zastřeleno osm náhodně zadržených Poláků. Na úplném počátku povstaleckých bojů zase německá pěchota s podporou tanků zaskočila v části Woly zvané Koło jednotky poručíků „Ostoji“ a „Gromady“ z obvodu Zemské armády „Wola“. Když rozprášili polské oddíly, podnikli Němci v ulicích Koła štvanici, dobíjeli raněné a zabíjeli zajaté vojáky ZA. 1. srpna zabili Němci také několik civilních obyvatel domu na Okopowé ulici č. 20 a zapálili dům č. 165 na Wolské ulici zvaný Pekiełko, kde zastřelili šest polských mužů.  Vzhledem k početní i technické převaze nepřítele nedokázaly oddíly obvodu ZA „Wola“ dobýt většinu určených cílů. Pouze část této čtvrti se na přechodnou dobu dostala pod kontrolu povstalců. Zásadní vliv na průběh bojů ve Wole mělo to, že touto čtvrtí procházela jedna z nejdůležitějších komunikačních tepen města, trasa Wolska – Chłodna – Elektoralna – Senatorska – Kierbedziův most (tzv. wolská tepna). V létě 1944 to byla jednak z nejdůležitějších zásobovacích tras na centrálním úseku východní fronty, která spojovala se zázemím německé oddíly na pravém břehu Visly. Již od ranních hodin 2. srpna se německé frontové oddíly snažily tuto neuralgickou linii odblokovat. Kvůli tomu se polské oddíly ve Wole již na úplném začátku povstání dostaly do intenzivních obranných bojů. Nepřítel útočil každý den silněji, přičemž se dopouštěl mnoha zločinů na zajatcích i civilním obyvatelstvu. Jak se později ukázala, Wola se stala jednou z varšavských čtvrtí, kde se ještě před příchodem Himmlerem zorganizovaných „posil“ Němci dopustili největších porušení válečného práva.  Vojáci divize „Hermann Göring“, kteří ve Wole bojovali ve dnech 1.–4. srpna, zavraždili cca 400 zajatých povstalců včetně mnoha raněných. Jednotky této divize zároveň – s podporou vojáků 608. obranného pluku – systematicky vyháněly z obytných budov polské civilní obyvatelstvo. Vojáci se přitom dopouštěli vražd, loupeží a znásilnění. 2. srpna shromáždili v zahradě domu č. 43 v ulici Zawiszy dvacet tři polských mužů, které následně zabili granáty. Dalších patnáct mužů Němci zavraždili poblíž na Magistracké ulici č. 9/11. Téhož dne zastřelili také skupinu mužů z domu na Sokołowské č. 26 (roh s Górczewskou) a sedm mužů, které vyvedli z domů č. 17 a 19 na Prądzyńského ulici. Kromě toho 2. srpna Němci uvěznili první skupinu civilních obyvatel v budově kostela sv. Vojtěcha na Wolské č. 76 (další skupiny vyhnanců, zpočátku nevelké, sem přišly 3. a 4. srpna). 3. srpna si němečtí vojáci oblékli bílé pásky, kterými se identifikovali povstalci, a díky tomuto úskoku se jim podařilo dobýt domy č. 12, 14 a 16 na Młynarské ulici. Obyvatele domů ukrývající se ve sklepech zavraždili mj. pomocí granátů, které vhazovali dovnitř.  Německé oddíly bojující ve Wole často využívaly polské civilisty, zejména ženy a děti, jako živé štíty kryjící útok pěchoty nebo tanků. Chycené Poláky nutili také k rozebírání barikád přímo uprostřed bojů. Tuto zločinnou taktiku jako první ve Varšavě použily oddíly Wehrmachtu, teprve později jednotky SS a policie. 2. srpna vojáci divize „Hermann Göring“ použili 50 Poláků přivázaných k žebříku jako krytí pro tanky, které se blížily k pozicím povstalců v oblasti Okopowé ulice. Byl to první zaznamenaný případ, kdy byli polští civilisté během povstání využiti jako živé štíty. Následující den, když německé tanky zaútočily na povstalecké barikády na Wolské ulici, Němci hnali před kolonou tanků skupinu mužů a žen, kteří měli posloužit jako štíty vozidel i pracovní síla k rozebrání barikád. Útok byl zastaven, část civilistů se povstalcům podařilo osvobodit, ale mnoho dalších zemřelo uprostřed křížové palby. V dopoledních hodinách početná skupina tanků z divize „Hermann Göring“ opět udeřila podél Wolské. Před tanky šlo jako krytí přibližně 300 polských civilistů (mužů i žen). Německé koloně se podařilo proniknout přes barikády povstalců a následně přes Towarowou ulici a Aleje Jerozolimskie až k mostu Poniatowského. Teprve tady propustili zbylé přeživší civilisty. Němečtí tankisté využívali polské civilisty jako živé štíty také během bojů ve Wole 4. srpna.

Příchod německých posil.

Ačkoli vypuknutí povstání Němce nezaskočilo po taktické stránce, po operativní stránce se jednalo o neočekávanou událost. Německé velení proto mohlo do boje ve Varšavě poslat pouze ty jednotky, jejichž převelení do Varšavy umožňovala situace aktuálně panující na východní frontě. Již 2. srpna Reichsführer-SS Heinrich Himmler vyrazil letadlem do Poznaně, kde společně s místním gauleiterem Arthurem Greiserem a velitelem 21. vojenského obvodu generálem Walterem Petzelem vytvořili policejní skupinu, která měla vyrazit na pomoc německé posádce ve Varšavě; její velení svěřil Himmler SS-Gruppenführerovi Heinzi Reinefarthovi.  V první skupině německých sil převelených na boj proti povstání se nacházely následující oddíly:

Masakry ve Wole — vyvraždění obyvatel varšavské čtvrti Wola provedené oddíly SS a německé policie v prvních dnech varšavského povstání.

The Wola massacre () was the systematic killing of between 40,000 and 50,000 Poles in the Wola suburb of Poland's capital city Warsaw by German Wehrmacht and fellow Axis collaborators in the Russian RONA forces during the early phase of the Warsaw Uprising. The massacre was ordered by Hitler who directed to kill "anything that moves".


Funkce.

Rozhraní OnlyOffice je rozděleno do několika modulů: Dokumenty, CRM, Projekty, Pošta, Komunita, Kalendář a Diskuse.  OnlyOffice rozhraní je k dispozici ve 22 jazycích: azeri (latinsky), čínština (Zjednodušená), čeština, nizozemština, angličtina, finština, francouzština, němčina, řečtina, italština, japonština, korejština, lotyština, polština, portugalština, ruština, slovinština, španělština, turečtina, ukrajinština a vietnamština.  Modul projektů je určen pro řízení fází daného projektu: plánování, vedení týmu a úkolu, delegování, monitorování a podávání zpráv. Modul také zahrnuje Ganttův Graf pro ilustraci etap projektů a závislosti mezi úkoly.  CRM modul umožňuje vedení klientské databáze, transakce a potenciální tržby, úkoly, historii vztahů s klienty. Tento modul také poskytuje on-line fakturace a prodejní přehledy. CRM lze volitelně integrovat s Twilio VoIP.  Mail kombinuje poštovní server pro vytvoření vlastní domény, emailových schránek a agregátor pošty pro centralizovanou správu více schránek.  Kalendář umožňuje plánování a sledovaní osobních a firemních událostí, termíny úkolů v Projektech a CRM, zasílání a přijímání pozvánek na události. Kalendář lze integrovat do kalendářů třetích stran, které podporují iCal.  Komunita nabízí funkce firemních sociálních sítí: ankety, firemní blog a diskusní fóra, zprávy, objednávky a oznámení, messenger.

Technologie.

Řešení je technologicky založeno na třech složkách: dokumentový server, komunitní server a poštovní server.  Dokumentový server spravuje textový dokument, tabulkový editor a editor prezentací. Je napsán v Javascriptu pomocí HTML5 Canvas.  Komunitní server hostí všechny funkční moduly OnlyOfficu. Je napsána v ASP.NET pro Windows a na Mono pro Linux a distribuce.  Poštovní server představuje sadu komponent, který umožňuje vytváření firemní poštovní schránky pomocí výchozích nebo vlastních domén. Poštovní server je založen na balíčku iRedMail, který se skládá z Postfix, Dovecot, SpamAssassin, ClamAV, OpenDKIM, Fail2ban.

On-Line Editory.

OnlyOffice balíček se skládá z online editorů. To zahrnuje textové, tabulkové a prezentační editory, které zahrnují funkce podobné jako Microsoft desktop editorů (Word, Excel a PowerPoint). Od verze 5.0 z redaktorů rozhraní byla obnovena s kartami nástrojů. Editory umožňují co-editace, komentování a dialogu v reálném čase a poskytovat takové funkce, jako je Historie Revizí a hromadné Korespondence.Beta verze (předchůdce OnlyOffice) Online Editors Teamlab dokumentový editor, byl představen na veletrhu CeBIT 2012 v Hannoveru. Produkt byl naprogramován pomocí Canvas, což je část HTML5, který umožňuje dynamické a šikovné vykreslování 2D obrazců a bitmapových obrázků.  Tato technologie je známá, že zachovává počateční formátování bez ohledu na prohlížeč nebo operační systém. Podle blogu společnosti Canvas umožňuje přidávat funkce, které byly dříve k dispozici pouze v desktopové aplikaci, jako je například podpora sofistikovaných formátování vícestránkových dokumentů, a větší množství písem.  Základní typy formátů používaných v OnlyOffice dokumentových editorů je OOXML (DOCX, XLSX, PPTX). Jiné typy podporovaných formátů (ODT, DOC, RTF, EPUB, MHT, HTML, HTM, ODS, XLS, CSV, ODP, PPT) jsou zpracovány s vnitřní konverzí DOCX, XLSX nebo PPTX.  Funkce sady lze rozšířit pomocí pluginů (vedlejší aplikací). Uživatelé si mohou vybrat z existujícího seznamu pluginů nebo vytvářet své vlastní aplikace pomocí poskytnutého rozhraní API.  Editory ONLYFFICU můžou být integrovány s DocuSign službou elektronického podpisu, která je pak prostřednictvím rozhraní editoru.  Služba OnlyOffice také umožňuje přístup k dokumentům v platformách pro ukládání dat třetích stran, jako jsou Google Drive, Box, OneDrive, Dropbox, OwnCloud, Nextcloud a Yandex.Disk.  Online editory lze integrovat do aplikací napsaných v libovolném programovacím jazyce:.Net (C#), Node.js, Java, PHP, Ruby, atd.

Offline editory.

OnlyOffice na ploše jsou v režimu offline balíčku. Offline editory podporují kolaborativní editační funkce při připojení k portálu. Aplikace je k dispozici zdarma pro osobní i komerční využití.  Pro offline editory cross-platform řešení je k dispozici pro Windows 10, 8.1, 8, 7, XP, Vista (x32 a x64), Debian, Ubuntu a další Linuxové distribuce založené na RPM, Mac OS 10.10 a novější. Kromě platformy specifické verze existuje i přenosná varianta.  Editory jsou kompatibilní s MS Office (OOXML) a OpenDocument (ODF) formáty a podporují DOC, DOCX, ODT, RTF, TXT, PDF, HTML, EPUB, XPS, DjVu, XLS, XLSX, ODS, CSV, PPT, PPTX, ODP.  Podobně jako balíček on-line, základní sada nástrojů offline editorů pro OnlyOffice může být aktualizován pomocí vedlejších pluginů.  Offline editory jsou distribuovány pod AGPL v3 licencí pro osobní i komerční využití.  OnlyOffice editory jsou k dispozici také jako mobilní aplikace pro iOS a Android (pouze zobrazení). Aplikace se názvývá ONLYOFFICE Documents.

Nextcloud a ownCloud integrace.

V únoru 2017 vydal OnlyOffice aplikaci pro integraci do Nextcloud a ownCloud. V rozhraní platformy je možné vytvářet a upravovat OnlyOffice textový editor, tabulkový editor i editor prezentací. Díky integraci s jednou z těchto služeb mohou být OnlyOffice jako součást Univention Corporate Server.  Podobné aplikace byly vyvinuty pro Sharepoint, Confluence a pod Alfresco.  Aplikace běží AGPL v3 open source licencí jako další serverová a klientská řešení OnlyOfficu a je k dispozici na GitHub.

Recenze.

Produkt byl přezkoumán podle TechRadar, CMSWiRE, LiveEnterprise, Techi.com, Business Insider, TechRepublic, Unixmen, NoobsLAB, PCMag, Linux.com, Softpedia, FOSS Síla  OnlyOffice se vztahuje k TechCrunch, Liventerprise, Gizmo's Freeware.

OnlyOffice (dříve TeamLab), stylizované jako ONLYOFFICE, je open source kancelářský balík, vyvinutý společností Ascensio System SIA, společnost se sídlem v lotyšské Rize. Řešení nabízí online editory dokumentů, platformu pro správu dokumentů, firemní komunikaci, mail a nástroje pro řízení projektů.

OnlyOffice (formerly TeamLab), stylized as ONLYOFFICE, is a free software office suite developed by Ascensio System SIA, a company with headquarters in Riga, Latvia. It features online document editors, platform for document management, corporate communication, mail and project management tools.


Dětství.

Narodil se v Nashvillu v Tennessee jako syn vizážistky Julie Miller a zpěváka a skladatele country Paula Overstreeta. Má staršího bratra Nashe, starší sestru Summer a tři mladší sestry, Harmony, Skye a Charity. Byl pojmenován po stejnojmenném hudebním termínu (v češtině Chord znamená akord). Jeho bratr Nash je také hudebník a je členem skupiny Hot Chelle Rae. Byl vychováván na farmě u Nashvillu. Rodiče ho povzbuzovali v hudbě a tak se jako malý učil na mandolínu a poté ještě začal hrát na kytaru, flétnu, bicí a klavír. Když byl v pubertě, byl modelem pro značky Famous Footwear a Gap.

Kariéra.

Film, TV.

Overstreet se začal hraní věnovat po maturitě v roce 2007. Po dvou neúspěšných letech začal svou hereckou kariéru v internetovém seriálu "Private" jako Josh Hollis. Také se na pár minut objevil v epizodě seriálu "iCarly" s názvem "iSpeed Date" a v nevysílaném pilotu seriálu "No Ordinary Family". Jeho první filmová role byla v roce 2009 v thrilleru The Hole a v roce 2011 ve filmu "A Warrior's Heart" spolu s Ashley Greene a Kellanem Lutzem.  Na začátku druhé série si zahrál Chord vedlejší roli výměnného studenta a sportovce Sama Evanse v americkém muzikálovém seriálu "Glee". Získal roli, když na konkurzu zazpíval „Easy“ od Commoderes a „I Don't Want to Be" od Gavina DeGrawa. Později zpíval píseň „Billionaire“ od Travieho McCoye a Bruno Marse jako studio test a nakonec tuto píseň zpíval i v první epizodě druhé série spolu s „Every Rose Has Its Thorn“ od Poison. Hrál roli Rockyho v epizodě The Rocky Horror Glee Show, epizodě věnované muzikálu "Rocky Horror Picture Show".

Hudba.

13. prosince 2011 Chord zveřejnil jednu ze svých písniček, s názvem "Beautiful Girl". V roce 2011 se také objevil ve videoklipu skupiny Hot Chelle Rae k písničce "Tonigh Tonight".  V srpnu 2016 vydal svůj první sólo singl „Homeland“, prostřednictvím nahrávacích společností Island Records a Safehouse Records. Hudební video mělo premiéru 7. října 2016. 3. února 2017 vydal další singl „Hold On“. Jeho první EP "Tree House Tapes" se čtyřmi skladbami vyšlo 12. května 2017.

Odkazy.

Profil na Mezinárodní filmové databázi

Chord Overstreet (* 17. února 1989) je americký herec a zpěvák. Jeho nejznámější role je Sam Evans v televizním seriálu Glee.

Chord Paul Overstreet (born February 17, 1989) is an American actor and musician. He is known for his role as Sam Evans on the Fox television series "Glee" (2009–2015).


Život.

Mládí.

Timothy Peake pochází z jihoanglického Chichesteru, po střední škole studoval v letech 1990–1992 na Královské vojenské akademii v Sandhurstu. Poté sloužil v "Army Air Corps" Britské armády jako velitel čety vrtulníků u pluku "The Royal Green Jackets" v Severním Irsku, později i v Německu, Makedonii, Keni, Kanadě, Bosně a Afghánistánu; v letech 1999–2002 sloužil v USA, po návratu do roku 2009 ve Velké Británii. Roku 2006 získal bakalářský titul v oboru letová dynamika na "University of Portsmouth". Během své vojenské kariéry nalétal přes 3000 hodin na 30 typech vrtulníků. Roku 2009 odešel z armády k podniku AgustaWestland na místo zkušebního pilota.

Astronaut.

Roku 2008 se přihlásil do 4. náboru astronautů Evropské kosmické agentury (ESA), uspěl a 20. května 2009 byla zařazen do oddílu astronautů ESA. Základní výcvik v Evropském astronautickém středisku () v Kolíně nad Rýnem oficiálně zakončil 22. listopadu 2010.  Během výcviku absolvoval stáže v Rusku i USA. Roku 2011 s dalšími kosmonauty v rámci tréninku přežití v extrémních podmínkách strávil týden v podzemí průzkumem jeskynního komplexu na Sardinii. Následujícího roku se účastnil expedice NEEMO-16 – 16denního pobytu v podmořské výzkumné stanici NASA u břehů Floridy.  V květnu 2013 byl zařazen do posádky Expedice 46/47 na Mezinárodní vesmírnou stanici (ISS). Start byl plánován na konec listopadu 2015 v lodi Sojuz TMA-19M; velitelem Sojuzu byl určen zprvu Sergej Zaljotin, později Jurij Malenčenko, třetím členem posádky Timothy Kopra. Do vesmíru vzlétli 15. prosince 2015, téhož dne se jejich loď spojila se stanicí a kosmonauti se zapojili do práce Expedice 46. Jako první britský kosmonaut vystoupil 15. ledna 2016 do volného vesmíru, aby s americkým kolegou Timem Koprou, vedoucím výstupu, vyměnili vadný regulátor napětí. Celkově se jednalo o 192. výstup z ISS. Výstup trval 4 hodiny a 43 minut.  V březnu 2016 při přeletu ISS nad územím Česka navázal spojení se studenty gymnázií v Olomouci. Během deseti minutového rozhovoru zodpověděl na 18 otázek. Šlo o vůbec první radiokomunikační spojení s ISS z území České republiky. Na ISS žil a pracoval do 18. června 2016, kdy se s Malenčenkem a Koprou v Sojuzu TMA-19M přistáli v kazašské stepi. Jejich let trval 185 dní, 22 hodin, 11 minut a 30 sekund.  Timothy Peake je ženatý, má dva syny.

Timothy Peake (* 7. dubna 1972 Chichester, Spojené království) je britský astronaut od května 2009, člen oddílu astronautů Evropské kosmické agentury (ESA) a bývalý pilot "Army Air Corps". V květnu 2013 byl jmenován členem Expedice 46 a 47 Mezinárodní vesmírnou stanici (ISS), do vesmíru se na půl roku vydal v prosinci 2015. Jako první britský astronaut vystoupil v lednu 2016 do volného vesmíru.

Major Timothy Nigel Peake (born 7 April 1972) is a British Army Air Corps officer, European Space Agency astronaut and a former International Space Station (ISS) crew member.


Stavební proces.

Není zcela jasné, kdy byl chrám Etemenanki poprvé postaven, ale pravděpodobně existoval již před vládou Chammurapiho (1792–1750 př. n. l.). Obecně je přijímána teze, že mýtus Enúma eliš o stvoření světa/Babylonu byl napsán během či krátce po Chammurapiho panovnictví; protože mýtus uvádí, že Esagila, Mardukův chrám, byl postaven ihned po stvoření světa a zmiňuje i existenci "Etemenanki", obě stavby patrně existovaly dosti dlouho na to, aby mohly být popsány v eposu.  Město Babylón bylo zničeno roku 689 př. n. l. králem Sinacheribem, který tvrdil, že zničil i Etemenanki. Město bylo obnoveno za vlády Asarhaddona a později Nabopolasara a jeho syna Nebukadnesara II. Obnova města trvala 88 let; jeho centrálním prvkem byl Mardukův chrám Esagila, se kterým byl spojen zikkurat "Etemenanki". Zikkurat samotný nechal obnovit Asarhaddon a Nebukadnesar II. Sedm pater zikkuratu dosahovalo výšky 91 metrů (podle tabulky z Uruku), a na vrcholu byla umístěna chrámová svatyně.  Okolo roku 478 př. n. l. dal Xerxes I. odstranit sochu Marduka a možná zničil i chrám. Za Alexandra Velikého už byl zikkurat každopádně pouhou ruinou, kterou dali odstranit, aby mohli postavit novou budovu. Práce nedokončili pro Alexandrovu smrt, ale ze zikkuratu již zůstaly jen spodní části. Zkázu dokončili ve středověku Arabové, kteří použili cihly ze zikkuratu na jiné stavby. V 19. století byly základy stavby náhodou znovu objeveny.

Popis.

Novobabylonský nápis (citující Nabukadnesara II.) ze stély nalezené v roce 1917 Robertem Koldeweyem při vykopávkách v Babylonu uvádí:  Etemenanki je zobrazeno mělkým obrysem, znázorňujícím jeho první patra s dvojitými schodišti, pět dalších pater a chrám, který korunuje celou stavbu. Najdeme zde i plánek přízemí, znázorňující zesílené vnější stěny a vnitřní síně obklopující jádro stavby.  "Etemenanki" popisuje i tabulka z Uruku napsaná v klínovém písmu, pocházející z roku 229 př. n. l. (nyní uložená v pařížském Louvre, jde o kopii ještě staršího textu). Ta uvádí i výšku věže – sedm pater (91 metrů) se čtvercovou základnou o rozměrech 91x91 metrů. Existenci této stavby z nepálených cihel potvrdil svými vykopávkami Robert Koldewey po roce 1913. Velké schodiště bylo objeveno na jižní straně budovy, v místech kde měla být trojitou bránou spojena s chrámem Esagila. Větší brána na východě spojovala Etemenanki se svatou procesní cestou (nyní zrekonstruovanou v Pergamonském muzeu v Berlíně).

Etemenanki (sumersky "É.TEMEN.AN.KI" "chrám základů nebe a země") bylo pojmenování velkého zikkuratu zasvěceného Mardukovi, ve městě Babylón zhruba v 6. stol. př. n. l.. Z původně sedmipatrové stavby dnes zůstaly jen ruiny základů. Podle některých současných názorů (prezentovaných např. Stephenem L. Harrisem), biblický příběh o Babylonské věži byl inspirován právě stavbou "Etemenanki" během židovského babylonského zajetí. Jiní naopak prohlašují, že podle knihy Genesis by tato stavba měla být podstatně starší.

Etemenanki (Sumerian: "temple of the foundation of heaven and earth") was a ziggurat dedicated to Marduk in the ancient city of Babylon. Originally 91 meters in height, it now exists only in ruins about south of Baghdad.


Vzhled.

Houba tvoří asi 10–25 cm velké nepravidelné plodnice bočně nebo krátkým třeněm přirostlé ke dřevu, tvarem připomínají jazyk, bochník a v mládí i hlízu. Zabarveny jsou zpravidla velice nápadně, v mládí cihlově oranžově, růžovočerveně až oranžovočerveně, postupně však tmavnou do karmínově červené nebo hnědočervené barvy. Plodnice je masitá, zpravidla značně tlustá, šťavnatá.  Dužnina připomíná na řezu maso, je běločerveně žíhaná. To je velmi výrazný typický znak, nemusí se vyskytnout vždy. Někdy bývá dužnina narůžovělá a bez žíhání. Dužnina plodnice roní nebo při stlačení uvolňuje (zejména za mlada) krvavě nebo nahnědle červené kapky, které se často objevují též na povrchu plodnice. Hymenofor je tvořen tenkými, dlouhými, vzájemně nesrostlými rourkami na spodu plodnice; jejich ústí je bílé, krémové i oranžové, zpravidla světlejší než zbytek plodnice, někdy však barva splývá. Otlačením ústí rourek rezaví či hnědne. Pokud barva spodní části klobouku není výrazně světlá, splývá, je třeba se vyhnout záměně s jiným druhem hub pozorným sledováním dalších znaků.

Výskyt.

Pstřeň, jak už jeho druhové jméno napovídá, se v České republice vyskytuje nejčastěji na dubu, výjimečně i na jiných listnáčích. V jižní Evropě se hojně vyskytuje například na kaštanovníku setém.  Roste zejména koncem léta a na podzim (od července do října). Parazituje na zmíněných dřevinách, z jejichž kmenů vyrůstá, velmi často v poraněných místech, jizvách, dutinách, při patě kmenu. Vyskytuje se též na odumřelých pařezech a kořenech zanořených v substrátu, pstřeň tehdy vypadá, jako by vyrůstal ze země. Způsobuje hnědou hnilobu dřeva, která však nepostupuje tak rychle, jak je tomu u jiných dřevokazných hub. Pstřeň je vcelku typická a nepříliš vzácná houba českých doubrav.

Použití.

Pstřeň dubový je považován za jedlou houbu, názory na jeho chuťové kvality se různí, někteří houbaři jej nechávají v lese pro okrasu. Chuť i vůně je lehce nakyslá (ne silně), hodí se proto pro přípravu guláše, nakládání do octa, ne však na řízky nebo smaženici. Sbírány jsou však jen mladé plodnice, neboť starší jsou značně tuhé.  Dřevo napadené pstřeněm je poněkud tmavší a lépe zpracovatelné, je proto vyhledáváno řezbáři.

Pstřeň dubový ("Fistulina hepatica" ) je nápadná parazitická popř. saprofytická houba z čeledi pstřeňovitých připomínající choroše. Jde o známou jedlou houbu. O širokém rozšíření svědčí její četné lidové názvy, např. jelení jazyk, volský jazyk, maso lesa či masojed. Ty jsou obvykle reakcí na vzhled plodnice, zejména masově zbarvenou dužninu.

Fistulina hepatica (beefsteak fungus, also known as beefsteak polypore, ox tongue, or tongue mushroom) is an unusual bracket fungus classified in the Agaricales, that is commonly seen in Britain, but can be found in North America, Australia, North Africa, Southern Africa and the rest of Europe. As its name suggests, it looks remarkably similar to a slab of raw meat. It has been used as a meat substitute in the past, and can still be found in some French markets. It has a sour, slightly acidic taste. For eating it must be collected young and it may be tough and need long cooking.


Životopis.

Pochází z Berkshire, kde vystudovala dívčí školu. Později nastoupila do Americké školy v Thorpe. Jako dítě žila rok v Texasu, kde se naučila mluvit americkým akcentem. Má dva bratry, Daniela a Joeyho, a mladší sestru, Amy. Jako dítě milovala The Ricki Lake Show. Její matka zemřela a její otec se jmenuje Martin.  V 19 letech nastoupila na univerzitu v Pensylvánii. Přestěhovala se do New Yorku a následně do Los Angeles.

Osobní život.

Většinu dospělého života strávila ve Spojených státech, kde získala středoatlantický, hybridní akcent. Je tetou, její bratr Daniel má dceru jménem Daisy a její sestra Amy má syna. V říjnu 2016 oznámila, že čeká holčičku s hercem Matthewem Alanem. Dcera Hayden Alan se narodila dne 11. dubna 2017. Dne 31. prosince 2017 se zasnoubila a 17. srpna 2019 se vzali. Dne 9. března 2020 oznámila, že s Alanem čeká další dítě.

Kariéra.

Televize.

Převážně pracovala v Spojených státech.  V březnu 2011 získala roli Kate Middleton v chystaném filmu William a Kate, který pojednává o seznámení prince Williama a Kate Middleton. Později získala roli v 5. sérii televizního seriálu "Californication", kde si zahrála roli chůvy. Následně získala roli v 5. řadě upířího dramatu True Blood: Pravá krev, kde si zahrála roli Claudette. V červenci 2012, získala roli v televizním seriálu "Chirurgové", kde ztvárnila roli začínající doktorky Jo Wilson.

Tomb Raider.

26. června 2012 byla společností Crystal Dynamics potvrzena jako nová představitelka Lary Croft, které propůjčila svůj hlas a postavu. Když šla na konkurz, netušila, že jde o roli Lary Croft, konkurz se vztahoval k projektu s názvem „Krypted“, ve kterém se postava jmenovala Sara. Při první zkoušce, kdy měla na sobe šortky a boty, jí toto oblečení připomnělo Laru Croft. Po získání role, v průběhu 3 let prováděla též (kromě dabingu) snímání pohybu samotné postavy. Například během jednoho dne, kdy se do hry natáčely "smrtící scény", musela předstírat smrt různými způsoby.

Camilla Luddingtonová, celým jménem Camilla Anne Luddington (* 15. prosince 1983, Ascot, Berkshire), je britská herečka, známá zejména jako představitelka Kate Middleton ve filmu "William a Kate" nebo také z role Jo Wilson v televizním seriálu "Chirurgové".

Camilla Anne Luddington (born 15 December 1983) is a British-American actress, best known for her role as Jo Karev (Wilson) in the ABC Medical drama, "Grey's Anatomy". She is also known for playing Kate Middleton in the Lifetime film "" (2011) and as protagonist Lara Croft in the video games "Tomb Raider" (2013), "Rise of the Tomb Raider" (2015) and "Shadow of the Tomb Raider" (2018), for which she provided the voice and motion capture.


Popis.

Xenotoka červenoocasá je jedna z mála viviparních, tedy pravých živorodých akvarijních ryb. Oproti mnoha jiným živorodým rybkám tento druh rodí svá mláďata ocasem napřed. Naproti tomu ovoviviparní, nepravé živorodky rodí svá mláďata v jikerném obalu,který při opuštění těla matky praskne. Tělo rybky silně připomíná kapra. Samice je olivové barvy, samec mívá ocas zbarvený do červena. V akváriích byly prošlechtěny formy s více či méně odlišným zabarvením, vždy se ale jedná převážně o červenou a žlutou barvu. Obě pohlaví mívají na skřelích modře zabarvenou skvrnu. Dorůstá délky 7 až 8 cm, vzácně kolem 10 cm. Je všežravec, s oblibou požírá komáří larvy.

Výskyt.

V přírodě se vyskytuje pouze v Mexiku, je tedy endemitem. Konkrétně žije v Rio Grande a jejích přítocích u města Tepic ve státě Nayarit. Jde v přírodě o velmi vzácnou rybu. Traduje se, že v minulosti za ni hrozil trest smrti. Je velmi přísně chráněná a eviduje se v červené knize ohrožených druhů zvířat. Mezi akvaristy poměrně rozšířená. Vláda Mexika již několikrát od akvaristů tuto rybku vykupovala a vracela zpět do volné přírody. To je jasně doložitelná ukázka zásluhy akvaristů - díky nim má tato velmi zajímavá a vzácná živorodka šanci alespoň na život v akváriích, jelikož jak již bylo řečeno v přírodě již téměř neexistuje. V osmdesátých letech minulého století jakýsi neznámý akvarista dostal od tamější vlády povolení pro odchyt několika jedinců -to možná tuto zajímavou rybku zachránilo pro budoucí generace akvaristů.

Chov.

Voda by měla mít neutrální pH, ale při výkyvech o l stupeň nahoru i dolů nebyly za 20 let chovu zaznamenány žádné negativní účinky. To samé platí i o tvrdosti vody. S úspěchem lze použít vodu 5 - 25°dGH. Xenotoka červenoocasá je vysloveně všežravec. Nepohrdne komářími larvami, suchými vločkami ani jiným zcela běžným krmením. Doporučuje se do krmení přidávat zelenou složku - salát a špenát. Chov je jednoduchý při dodržení několika zásad - kvalitní krmení, teplota kolem 20 - 26 °C a dostatek vody. Nádrže by měly mít kolem 200 litrů vody a více. Je dobré chovat samce se samicemi v poměru 1 : 2.

Rozmnožování.

V těle matky dojde k oplodnění vajíčka a samice během 55 - 60 dní (podle teploty vody) porodí životaschopné jedince. V akváriích je však třeba vytvořit úkryty, jelikož samice jsou kanibalové. S úspěchem lze použít tzv. porodničku - tedy v akváriu plovoucí nádobku se sítí tak, aby oky sítě propadla mláďata při porodu a samice na ně nemohla.

Xenotoka červenoocasá, známa též pod názvy gudea červenoocasá, gudea Eisenova, živorodka červenoocasá, živorodka mexická, gudea mexická a živorodka Eisenova, je drobná sladkovodní rybka původem ze středního Mexika. Je chována též jako akvarijní ryba.

The redtail splitfin, or redtail goodeid, ("Xenotoca eiseni") is a species of goodeid fish from the family Goodeidae and subfamily Goodeinae. Like other members of Goodeinae, the redtail splitfin is native to Mexico and a livebearer. However, the goodeid mating system differs in several ways from the more common livebearing fish from the family Poeciliidae that includes guppies and swordtails. While no goodeid species is a very popular aquarium fish, the redtail splitfin is one of the most popular. Only the male has the red-orange tail for which it is named. Its specific name honours the collector of the type, Gustav Eisen (1847-1940) who was Curator of Marine Invertebrates at the California Academy of Sciences in San Francisco, California.


Popis.

Matlockit má chemický vzorec PbFCl a a je mírně průsvitný. Má nažloutlou až nazelenalou barvu. Patří mezi minerály čtverečné soustavy. Na Mohsově stupnici tvrdosti dosahuje hodnot 2,5 až 3. Hustotu má 7,1 až 7,2. Teplotu tání má 601 stupňů Celsia.

Historie.

Matlockit byl poprvé objeven na začátku devatenáctého století v dole "Bage Mine" v Bolehillu blízko Matlocku. Zároveň s ním byly nalezeny i vzorky fosgenitu a anglesitu. Fosgenit byl tou dobou už známý, naproti tomu matlockit zůstal nepovšimnut ještě dalších přibližně padesát let. Je možné jej s fosgenitem zaměnit. Všiml si ho a pojmenoval ho až Greg v roce 1851. První zmínka o matlockitu ovšem může být už v práci Johna Mawa, britského mineraloga počátku devatenáctého století. Ten ve svém díle "The Mineralogy of Derbyshire with a Description of the most Interesting Mines" (česky "Mineralogie Derbyshire) s popisem těch nejzajímavějších dolů") z roku 1802 nejprve předkládá podrobný popis fosgenitu, aby dále zmínil další minerál, kterému říká „sklovité olovo“ (v originále anglicky „glass lead“). Tento popis na matlockit poměrně dobře sedí, neboť přes svůj lehký zjev s průsvitným krémově nažloutlým zabarvením je ve skutečnosti dost těžký, má totiž hustotu přes 7,1. Velmi velký vzorek, který měří 10 centimetrů a pochází z Derbyshiru, je dnes v sbírkách Amerického přírodovědného muzea v New Yorku. Další velký vzorek, o velikosti 7 centimetů, je dnes ve sbírkách Derbského muzea a umělecké galerie v anglickém Derby.  Kromě Derbského hrabství, kde byl objeven poprvé, byl matlockit nalezen i na řadě dalších lokalit. Mezi ně patří Tiger v Arizoně, Lavrio v Řecku, důl blízko Essenu v Německu a blízko Campiglie v Toskánsku. Další nálezy také pochází z Jižní Afriky, z Peru, Chile, Austrálie, Rakouska, Francie a Itálie.

Matlockitová skupina.

Matlockitová skupina sestává z řady minerálů, které mají podobnou krystalovou strukturu. Do této skupiny patří halovce s bismutem, olovem a vápníkem, například: bismoklit (s vzorcem (BiO)Cl), daubréeit (s vzorcem (BiO)(OH,Cl), laurionit (s vzorcem PbCl(OH)), paralaurionit (s vzorcem PbCl(OH)), rorisit (s vzorcem CaFCl), zavaritskit (s vzorcem (BiO)F) a samotný matlockit.

Matlockit je vzácný olovnatý minerál z třídy halovců s chemickým vzorcem PbFCl pojmenovaný po městě Matlock, které leží v anglickém hrabství Derbyshire. Jedná se o místo, kde byl minerál poprvé objeven, a to v blízkém dole. Po minerálu samotném se jmenuje celá skupina vzácných minerálů s podobnou strukturou.

Matlockite is a rare lead halide mineral, named after the town of Matlock in Derbyshire, England, where it was first discovered in a nearby mine. Matlockite (chemical formula: PbFCl) gives its name to the matlockite group which consists of rare minerals of a similar structure.


Historie.

Kořeny největšího českého farmaceutického podniku lze vystopovat až k lékárně „U Černého orla“ umístěné ve středověku na pražské Malé Straně. V roce 1857 tuto lékárnu zakoupil Benjamin Fragner (1824–1886). Plány na její rozšíření realizoval až jeho syn, dr. Karel Fragner (1861–1926). O další rozšíření podniku se zasloužil jeho syn dr. Ing. Jiří Fragner (1900–1977). Ten vybudoval za účasti svého bratra, architekta Jaroslava Fragnera, novou moderní farmaceutickou továrnu ve vesnici Dolní Měcholupy, která je dnes součástí Prahy. Na místě původní továrny se nyní nachází hlavní sídlo společnosti Zentiva. Továrna „B. Fragner“ (dle Benjamin Fragner) zahájila provoz v srpnu 1930. Její profitabilita byla postavena na solidním základě výroby účinných látek a zároveň byl rozvinut v této oblasti široký výzkum. V období 2. světové války, po uzavření českých vysokých škol v důsledku nacistické okupace, se podnik stal díky pochopení a podpoře svého majitele útočištěm mnoha význačných odborníků. Kromě jiného zde byl jako v jedné z prvních zemí Evropy roku 1944 úspěšně izolován penicilin (pod tehdejším označením BF Mykoin 510).  Po znárodnění v roce 1946 došlo k oddělení továrny od lékárny. Měcholupský podnik se stal součástí Spojených farmaceutických závodů (SPOFA) a se svými 750 zaměstnanci byl bezkonkurenčně vedoucím závodem farmaceutické výroby v poválečném Československu.  Vzhledem k neustále rostoucí potřebě konečných lékových forem byla na začátku šedesátých let zvažována otázka masivního rozšíření výroby. Tento program rozšíření byl dokončen v roce 1979 a vedl k výstavbě moderních výrobních provozů s odpovídajícím zařízením. Nový zvětšený závod měl za následek několikanásobné zvýšení produkce.

Současnost.

Od roku 1989 prošla společnost několika významnými organizačními a vlastnickými změnami, byl dokončen program modernizace a vytvořeny podmínky pro regionální růst. Roku 2003 zaniká název Léčiva a.s. (založením společnosti Zentiva, k.s.) a v témže roce byla uvedena nová firemní značka Zentiva (Zentiva CZ s.r.o.). Do skupiny Zentiva byla ve stejném roce začleněna společnost Slovakofarma (vedoucí farmaceutická firma na Slovensku) a Zentiva rozšířila svoje zastoupení v Rusku a Polsku a na některých dalších trzích regionu střední a východní Evropy. V roce 2005 se uskutečnila akvizice společnosti Sicomed (vedoucí rumunská generická firma).  Počátkem roku 2007 Zentiva zahájila své aktivity v Maďarsku a do skupiny byla začleněna společnost Eczacibaşi Generic Pharmaceuticals (významný turecký výrobce). V roce 2009 firmu koupila francouzská skupina Sanofi a rozhodla se vytvořit ze Zentivy svou evropskou generickou platformu, která v sobě spojila tři obchodní značky: Zentivu, Winthrop a Helvepharm. Dne 17. dubna 2018 společnost Sanofi oznámila, že zahájila exkluzivní jednání se společností Advent International o odprodeji své evropské generické divize - společnosti Zentiva. Transakce o celkové hodnotě 1,919 mld. EUR byla úspěšně dokončena k 1. říjnu 2018. Samostatná Zentiva tak s podporou Advent International, jednoho z největších světových kapitálových fondů, vstoupila do nové éry nezávislosti.

Zentiva je mezinárodní farmaceutická společnost se sídlem v Praze, která vyvíjí, vyrábí a prodává generické produkty. Od roku 2009 do 30. září 2018 byla Zentiva součástí skupiny Sanofi. Od 1. října 2018 začala Zentiva opět působit jako samostatná společnost s podporou nového vlastníka – společnosti Advent International, která Zentivu od Sanofi koupila. V České republice působí společnosti Zentiva, k.s. (dříve Zentiva, a.s. a Léčiva a.s.) a Zentiva Group, a.s. S více než 2500 zaměstnanci a dvěma výrobními závody – v Praze a Bukurešti – je cílem samostatné Zentivy dosáhnout vůdčí pozici v oblasti generik a volně prodejných léků.

Zentiva is a pharmaceutical company based in Prague, Czech Republic. The Company is developing, manufacturing and marketing a wide range of generic and OTC products.


Původ slova.

O předfilosofickém chápání pojmu svědčí původ odpovídajících slov: jak řecké "hylé", tak latinské "materia" znamenaly asi původně dříví, dřevo jako materiál pro stavbu nebo topení. Nebo je latinské "materia" odvozeno od slova "matka". České hmota se snad odvozuje od praslovanského kořene "gomo"- (staročeské "homota" je podobně jako hmotnost či "massa" od hroudy hněteného těsta či chleba/μᾶζα), který znamenal náplň nebo výplň (srovnej: forma na těsto), ve středověké češtině slovo znamenalo také hnis (podobně jako latinské "materia"). Srovnej slovo "hníst/mást/mísit"

Látka a hmota.

První řečtí filosofové uvažovali o živlech, ne o obecné hmotě. První, kdo tento filosoficky důležitý pojem zavedl, byl patrně Anaximandros a po něm atomisté (Leukippos, Démokritos): látka se skládá z nepatrných, nedělitelných (řecky "atomos") a pohyblivých částeček, které se nahodile spojují. Podle Aristotela se jsoucna tvoří spojením beztvaré látky a tvaru ("eidos", "forma"). Plótinos a křesťanský platónismus se na hmotu dívali s podezřením, gnóze ji pokládala za hrob či vězení ducha. Scholastika převzala Aristotelovo pojetí, s nímž se lze setkat ještě u Kanta. Descartes rozlišil dvojí substanci, totiž rozlehlou a myslící: rozlehlá nemyslí, kdežto myslící nemá rozměry. V osvícenství i v britském empirismu rostou pochybnosti o "myslící substanci" a o duchovním světě vůbec, takže v 18. století se ve Francii šíří mezi vzdělanými lidmi materialismus, který pak v 19. století obecně převládl. Během 20. století fyzikové silně zkomplikovali názornou a zdánlivě samozřejmou představu pevné, neprostupné a netečné "hmoty", kdežto biologové se ji snažili vybavit také životem (hylozoismus). V současné filosofii se pojem hmoty užívá spíše polemicky.

Idealistické pohledy.

Některé filozofické směry poukazují na vědecký fakt, že okolní svět a hmota je pouze naše vnímání reality. To znamená, že signály, které nám přichází do mozku a vytváří tak smyslové vjemy vidění, čichu, hmatu, prostoru, atd., nejsou objektivní, ale naše subjektivní vnímání reality vytvářené mozkem.

Hmota, také látka nebo materie (lat. "materia", řec. "hylé", angl. "matter") je filosofický pojem, který označuje stálou, beztvarou a spíše netečnou stránku smyslové skutečnosti. Užívá se obvykle v protikladu k jiným základním pojmům, podle toho, jakou stránku různé filosofické směry zdůrazňují: u Aristotela a ve scholastice forma, v novověkém dualismu duch, v současné filosofii vědy informace.

Matter is the substrate from which physical existence is derived, remaining more or less constant amid changes. The word "matter" is derived from the Latin word "māteria", meaning "wood", or “timber”, in the sense "material", as distinct from "mind" or "form". The image of wood came to Latin as a calque from the Greek philosophical usage of "hyle" (ὕλη).


Historie.

Marcin Jakubowski Ph.D. založil skupinu v roce 2003. V posledním roce jeho disertační práce na University of Wisconsin, měl pocit, že jeho kariéra byla příliš uzavřen od světových problémů, a chtěl jít jinou cestou. Po promoci se věnoval výhradně OSE.  OSE se dostalo na světovou scénu v roce 2011, kdy Jakubowski představil svůj Global Village Construction Set TED Talk. Krátce poté, co GVCS vyhrálo Green Project Contest časopisu Make. Internetové blogy Gizmodo a Grist produkoval detailních prvky OSE. Jakubowski se od té doby stal Shuttleworth Foundation Fellow (2012) a TED Senior Fellow (2012).  Open Source Ecology se vyvíjí také v Evropě jako "OSE Europe".

Factor e Farm.

Factor e Farm je hlavním ústředím, kde jsou stroje prototypovány a testovány. Farmě samotná slouží také jako prototyp. K dispozici je velká zahrada, včetně ovocných stromů, stejně jako skleník pro produkci potravin.

Současný pokrok.

Od roku 2014 byly ke dvanácti z navržených padesáti strojů vytvořeny plány a prototypy. Ke čtyřem z nich byla zpracována kompletní dokumentace. V říjnu 2011 shromáždila kampaň na Kickstarteru 63 573 USD na výdaje projektu a výstavby výcvikového zařízení projekt byl financován nadací Shuttleworth a je semifinalistou na Focus Forward Film Festival.

Seznam strojů.

The Global Village Construction Set (GVCS) zahrnuje těchto 50 průmyslových strojů:

GVCS replikace.

Během října 2011 byla dokončena první úspěšná duplikace Global Village Construction Set třetí stranu. Jason Smith spolu s Jamesem Sladem a jeho organizace Creation Flame vytvořil fungující open source CEB press. skupina v Baltimore v Marylandu a skupina v Dallasu v Texasu také začaly výrobu z strojů GVCS.

Open Source Ecology (OSE) je komunita zemědělců, inženýrů, architektů a příznivců, jejímž hlavním cílem je případná výroba "Global Village Construction Set" (GVCS). Dle Open Source Ecology je GVCS "otevřená technologická platforma, která umožňuje snadné zhotovení 50 různých průmyslových strojů, které umožní vybudovat malou civilizaci s moderním komfortem." Skupiny v Oberlinu v Ohiu, v Pensylvánii, New Yorku a Kalifornii vytváří plány a staví prototypy za účelem jejich převedení do Missouri. Stroje jsou konstruovány a zkoušeny na "Factor e Farm" na venkově v Missouri. V současné době studie 3D-tisku OSE experimentuje s RepRap, podle návrhu koncepce udržitelného rozvoje.

Open Source Ecology (OSE) is a network of farmers, engineers, architects and supporters, whose main goal is the eventual manufacturing of the Global Village Construction Set (GVCS). As described by Open Source Ecology "the GVCS is an open technological platform that allows for the easy fabrication of the 50 types of industrial machines that it takes to build a small civilization with modern comforts". Groups in Oberlin, Ohio, Pennsylvania, New York and California are developing blueprints, and building prototypes in order to pass them on to Missouri. The devices are built and tested on the "Factor e Farm" in rural Missouri. Recently, 3D-Print reports OSE has been experimenting with RepRap 3-D printers as suggested by academics for sustainable development.


2008 (květen 28-29, 2008).

Hlavními tématy této první konference byly OpenSocial, App Engine, Android, Google Maps API a Google Web Toolkit.  Jako řečníci zde přednášeli David Glazer, Alex Martell, Steve Souders, Dion Almaer, Mark Lucovsky, Guido van Rossum, Jeff Dean, Chris DiBona, Josh Bloch, Raffaello D' Andrea, a Geoff Stearns.

2009 (květen 27-28, 2009).

Hlavními tématy byly Android, App Engine, Chrome, Google Web Toolkit, OpenSocial, Google AJAX APIs, a Google Wave.  Řečníci tohoto roku byli Aaron Boodman, Adam Feldman, Adam Schück, Alex Moffat, Alon Levi, Andrew Bowers, Andrew Hatton, Anil Sabharwal, Arne Roomann – Kurrik, Ben Collins – Sussman, Ben Galbraith, Ben Lisbakken, Brad Chen, Brady Forrest, Brandon Barber, Brett Slatkin, Brian Fitzpatrick, Brian McRae, Bruce Johnson Casey Whitelaw, Charles McCathieNevile, Charles Chen, Juicy Trewhalla, Chris Chabot, Chris DiBona, Chris Mertens, Chris Pruett, Chris Schalk, Cody Simms, Cyrus Mistry, Damon Lundin, Dan Bornstein, Dan Holevoet, Dan Morrill, Dan Peterson, Daniel Jefferies, Daniel S. Wilkerson, Dave Bort, Dave Carroll, Dave den, Dave Peck, David King, David Sehr, David Sparks, DeWitt Clinton, Derek Collison, Dhanji Prasanna, Dion Almaer, Don Schwarz, Eric Bidelman, Eric Sachs, Gerardo Capiel, Gregg Tavares, Guido van Rossum, Guillaume Laforge, Henry Chan, Ian Fette, tj.v Valdez, Itai Raz, Jacob Lee, Jeff Fisher, Jeff Ragusa, Jeff Sharkey, Jeffrey Sambells, Jerome Mouton, Jesse Kocher... (Je jasně vidět, že se změnil velikostní rozsah konference).  Hardwaroví návštěvníci konference

2010 (květen 19–20, 2010).

Hlavními tématy byly Android, App Engine, Chrome, Enterprise, Geo, Google APIs, Google TV, Google Web Toolkit, Social Web a Google Wave.  Mezi řečníky: Aaron Koblin, Adam Graff, Adam Nash, Adam Powell, Adam Schück, Alan Green, Albert Cheng, Albert Wenger, Alex Russell, Alfred Fuller, Amit Agarwal, Amit Kulkarni, Amit Manjhi, Amit Weinstein, Anders Sandholm, Angus Logan, Anne Veling, Arne Roomann – Kurrik, Bart Locanthi, Ben Appleton, Ben Cheng, Ben Collins – Sussman...  Hardwaroví účastníci Přímo na akci: HTC Evo 4G. Přednostní před akcí z USA : Motorola Droid. Přednosti před akci, kteří nejsou z USA: HTC a Nexus One.

2011 (květen 10-11, 2011 ).

Google tento rok představil Googlebooks a Acer.  Hlavní představení v oblasti Android:  Hlavní oznámení o Chrome a Chrome OS  Hardwaroví účastníci

2012 (červen 27–29, 2012).

Tato konference se konala Moscone Center West v San Franciscu a byla prodloužena na tři dny, místo pravidelných dvou.

Den první.

Hlavními tématy toho to dne byly Android, Google+ a Project Glass.  Oficiální ohlášení:

Den druhý.

Hlavními tématy v celém tomto dni se staly: Google Chrome, Cloud a Project Glass.

Den třetí.

Představení Mobile App Analytics a Google Analytics pro Android.

2013 (květen 15-17, 2013 ).

Google I / O 2013 se konala v Moscone Center v San Francisku. Očekávalo se představení aktualizací pro Android, Chrome OS, Google Chrome a dalších služeb v průběhu konference. Registrace byla otevřena 13. března 2013 07:00 PDT (GMT -7). Trvalo jen 49 minut a všechny lístky za $ 900 (nebo 300 dolarů za studenty a fakulty škol), se vyprodaly, a to i za předpoklady, že žadatelé o registraci musí mít oba účty Google+ a Google Wallet.  Při této konferenci byly využity dálkově ovládané vyhlídkové balóny, ovládané kamerou, která z ptačí perspektivy natáčela uvnitř konference.

Den první.

Představení a úvod:

Den druhý.

Hlavním tématem byly aplikace pro Google glass.

2014 (květen 25-26, 2014 ).

Termín konference byl 25.—26. června 2014. Registrace na konferenci roku 2014 byla otevřena 15. dubna a ukončena byla ukončena 18. dubna. Změnil se však její systém. Google letos bude vybírat a losovat účastníky na základě dotazníků, který byl povinný při registraci. Podle spekulaci budou mírně zvýhodněni designeři, protože letošní konference se bude z velké části věnována právě designu. Díky plánování redesignu (změna vzhledu) některých stěžejních aplikací, se oproti představení nových projektů, budou přednášky hlavně o aktualizaci stávajících aplikací. Konkrétně by se mělo jednat o GMail a Kalendář. Hlavně by však tato vývojářská akce měla být zaměřena na již zmíněný vzhled. Hlavní keynote se uskuteční 25. června a s největší pravděpodobností bude opět streamována skrze YouTube jak tomu bylo i v letech minulých.  Novinky tohoto roku:  Android  Chromebook Chromebook s operačním systémem Chrome OS založeným na systému Linux. Zařízení se primárně používají k provádění různých úkolů pomocí prohlížeče Google Chrome. Většina aplikací a dat sídlí v cloudu než na samotném počítači.  Google Fit Platforma pro sledování zdraví. Jedná se o sadu rozhraní API, který združuje data z více aplikací zařízení. Aplikace používá snímače k měření aktivity uživatele nebo v mobilním zařízení k zaznamenávání aktivit fyzické kondice, které jsou měřeny v souladu s cíli a zdraví uživatele.  Gmail

2015 (květen 28.-29.5. 2015).

Konference se konala v Shoreline Amphitheatre v San Francisku. Registrace na akci byla otevřena 17.-19.3.  Představené novinky:  Android Chrome Gmail Mapy Nanodegree – Android kurzy pro Udacity  Now Play Project Brillo  Nový operační sysém pro internet o věcech založených na Andoridu. Hardware:

2016 (březen 17.-19.3.2016).

Konference se opět konala v Shoreline Amphitheatre v San Francisku.  Novinky:  Allo  Mobilní aplikace pro instant messagign pro mobilní operační systémy Andorid a iOS s webovým klientem dostupným v prohlížečích Chrome, Mozzila, Firefox a Opera.  Android Assistant  Virtuální osobní asistent. Na rozdíl od Google assistant se může zapojit do dvoustranných konverzací.  Duo  Mobilní aplikace pro videohovory dostupná pro operační systémy Android a iOS. Uživtelům umožňuje videohovory ve vysokém rozlišení.  Firebase  Platforma pro vývoj mobilních a webových aplikací.  Home  Google HOme je značka inteligentních reproduktorů. Tyto reporoduktory umožňují uživatelům pomocí hlasových povelů komunikovat se službami pomocí inteligentního osobního assistenta Gooogle (Google Assistent)  Play integrace Chrome OS

Google I/O je každoroční konference zaměřená na vývoj, pořádaná společností Google v San Francisku v Kalifornii. Google I/O nabízí vysoce technické, do hloubky zaměřené budování webu, mobilní a podnikové aplikace Google, otevřené webové technologie jako jsou jako jsou Android, Chrome, Chrome OS, rozhraní API Google, Google Web Toolkit, App Engine, a další.

Google I/O (or simply I/O) is an annual developer conference held by Google in Mountain View, California. "I/O" stands for input/output, as well as the slogan "Innovation in the Open". The event's format is similar to Google Developer Day.


Život.

Eugène Schneider byl synem Antoine Schneidera (1759–1828) a Anny-Catherine Durandové. Schneider byl po smrti svého otce bez prostředků, začal pracovat obchodě v Remeši a poté v bankovním domě Seillière. Díky svým schopnostem se ve věku 25 let stal ředitelem železáren v Bazeilles. Jeho bratr Adolphe Schneider (1802–1845) byl v roce 1833 jmenován generálním ředitelem bývalé královské slévárny v Le Creuzot a Eugène se v témže roce stal jedním z vedoucích pracovníků. Významně přispěl k její prosperitě. V roce 1836 se svým starším bratrem Adolphem tuto bývalou královskou slévárnu v Le Creusot koupili a založili firmu Schneider et Cie (později Schneider SA a Schneider Electric). Ta se stala základem jednoho z největších průmyslových impérií ve Francii 19. století. V roce 1839 vyrobila první lokomotivy a v roce 1840 první francouzský parník. Firma expandovala a rozšířila své působení i do zbrojního průmyslu. Na mezinárodním poli působila ve východní a střední Evropě (Čechy, Rumunsko, Polsko, Uhry).  V krizovém roce 1848 zachránil Charles de Wendel a Eugène Schneider slévárnu ve Fourchambault před bankrotem společným podpisem obrovského bankovního úvěru. Schneider získal monopol pro dodávky zbraní francouzské vládě, dodával také materiál pro železniční výstavbu podporovanou vládou. V roce 1864 založil s dalšími průmyslníky "Comité des Forges". Organizace sdružovala největší výrobce oceli a železa ve Francii a jejím cílem bylo zlepšovat vztahy mezi průmyslem a vládou, podporovat vývoz a koordinovat cenovou politiku. Obvykle zaujímala v obchodních otázkách protekcionistický přístup a byla proti sociálním právním předpisům, které by zvýšily výrobní náklady. Eugène Schneider byl jejím prvním prezidentem.  Schneider byl i politicky aktivní, v Le Creusot byl městským radním a v roce 1866 se stal starostou. V letech 1845 a 1846 byl zvolen do Národního shromáždění. Od 20. ledna do 10. dubna 1851 byl ministrem obchodu a zemědělství. Od roku 1852 byl opět členem Národního shromáždění, dočasně byl jeho místopředsedou a později předsedou. I zde podporoval Napoleona III.  Od roku 1864 byl prvním prezidentem banky Société Générale. V roce 1874 postihla Eugène Schneidera mrtvice a plně ochrnul. Dne 27. listopadu 1875 zemřel v Paříži ve věku 70 let a byl pohřben na hřbitově v Le Creusot (Département Saône-et-Loire).  Jeho dva synové byli v politice činní rovněž. Henriho (1840–1898), který vedl společnost po otcově smrti, následoval jeho syn Eugène Schneider II. (1868-1942) a jeho syn Charles Schneider (1898-1960).

Ocenění.

Eugène Schneider je jedním ze 72 významných mužů, jejichž jméno je zapsáno na Eiffelově věži v Paříži.  Získal také Velkokříž Řádu čestné legie.

Joseph Eugène Schneider (29. března 1805 Bidestroff, "Département Moselle" – 27. listopadu 1875 Paříž) byl francouzský průmyslník. V roce 1836 společně se svým bratrem Adolphem založil firmu Schneider.

Joseph Eugène Schneider (29 March 1805 – 27 November 1875) was a French industrialist and politician. In 1836, he co-founded the Schneider company with his brother, Adolphe Schneider. For many years he was a Deputy, and he was briefly Minister of Commerce and Agriculture in 1851.