Hráčská kariéra.

Zatímco hrál za Mississauga Rebels v GTHL, požádal Hughes o výjimečné povolení odejít do Canadian Hockey League o rok dříve. Po tom co jeho žádost byla zamítnuta, odehrál svůj poslední rok za Toronto Malboros, kde nasbíral 159 bodů.  Po skončení v Malboros byl Hughes draftován celkově 8. týmem Mississauga Steelheads v OHLi přes své závazky vůči U.S. NTDP. Hughes své povinnosti dodržel a za U.S. NTDP odehrál ročník 2017/18. Pendlováním mezi týmy U17 a U18, posbíral 116 bodů, málem pokořil rekord Austona Matthewse Za své výkony v této sezoně, Hughes byl oceněn cenou Dave Tyler Junior Player of the Year Award jako nejleší americký junior.  V sezoně 2018/19 pokořil Hughes všechny rekordy amerického juniorského týmu, které držel Clayton Keller. Při výhře 12-4 proti týmu Green Bay Gamblers 15. března 2019, zaznamenal 5 bodů, díky kterým se dostal celkově na 190. Ve stejném zápase, týmový kolega Cole Caufield pokořil rekord amerického juniorského týmu za nejvíc gólů v jednom zápase.  Dne 21. června 2019 byl Hughes vybrán jedničkou draftu NHL 2019 týmem New Jersey Devils. 12. července podepsal s „Ďábli“ tří-letý nováčkovský kontrakt. Svůj první bod v NHL si za asistenci Hughes připsal 17.října 2019 v zápase proti New York Rangers. Díky této asistenci se stal v rámci organizace třetím nejmladším hráčem historie, který zapsal bod. O dva dny později vstřelil svůj první gól v NHL, při výhře 1–0 proti Vancouveru.

Reprezentace.

Na Mistrovství světa v ledním hokeji do 18 let 2018 Hughes obdržel cenu za nejlepšího hráče turnaje a nominován do All-star týmu, a také oceněn jako nejlepší hráč turnaje. Byl také nejlepší v kanadském bodování turnaje, kde získal 12 bodů v 7 zápasech.  29. listopadu 2018, Hughes byl nominován na Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2019 po boku jeho bratra Quinna. Hughes neodehrál první tři utkáni z důvodu zranění, ale vrátil se do sestavy, aby pomohl svému týmu porazit Českou republiku. Při svém návratu nahrál na gól Noaha Catese. Hughes dokončil turnaj se čtyřmi asistencemi, ale bohužel USA podlehla ve finále Finsku. Později na Mistrovství světa v ledním hokeji do 18 let 2019, získal s USA bronz. Také překonal rekord Alexandera Ovechkina v počtu gólů.  1. května 2019 byl nominován do seniorské reprezentace USA znovu po boku svého bratra na turnaj v Bratislavě. Ve věku 17 let se stal nejmladším hráčem, který nastoupil za USA na Mistrovství světa.

Jack Hughes (* 14. května 2001) je americký hokejový útočník hrající za New Jersey Devils. Hughes byl vybrán jako jednička draftu NHL 2019.

Jack Hughes (born May 14, 2001) is an American professional ice hockey forward for the New Jersey Devils of the National Hockey League (NHL). A product of the U.S. National Development Team, Hughes was drafted first overall by the Devils in the 2019 NHL Entry Draft, a draft in which he was widely regarded as the top prospect.


Cíl.

Za hlavní cíl si dává Mills vysvětlit příčiny všeobecného názoru, že "„zásada, která řídí nynější společenské poměry mezi oběma pohlavími – právní podřízenost jednoho pohlaví druhému – jest sama sebou bezprávím a nyní jednou z hlavních překážek pokroku lidského a že měla býti nahrazena zásadou úplné rovnosti, nepřipouštějící ani moc nebo výsad se strany jedné, ani nepředpokládající neschopnost ze strany druhé“"

Argumenty.

Mill touto prací útočí na argument, že ženy jsou od své podstaty horší v jistých věcech než muži. Proto by měly být od takových věcí odrazovány nebo by jim měli být přímo zakázány. Snaží se ukázat na mnoha příkladech institucí, států, otroků, nevolníků, starých Řeků a jiných, jak absurdní je společenské postavení žen v jeho době.  Uvádí, že nemůžeme vědět čeho jsou ženy schopny, protože jim nikdy nebyla dána možnost využít své schopnosti. Proto navrhuje, že by se měl udělat test čeho jsou a nejsou ženy schopny – experiment. Společnost by měla založit volný trh, pro služby které ženy vykonávají a měl by jim být za ně zaručen odpovídající zisk. Pouze potom by jejich rozhodnutí mohly odrážet jejich skutečné zájmy a schopnosti.  Pokud by nastala rovnováha mezi muži a ženami přineslo by to veliké výhody nejen pro ženy. Osvobozením nápadů a potenciálu poloviny populace by mělo velký pozitivní dopad na vývoj celého lidstva.

Postavení ženy na konci 19. století.

Společenská role ženy, jako poddané může a role muže jako vládce vychází podle Milla z přehnané důvěry lidí ve zvyky.  Společenský status žen na konci 19. století přirovnává k primitivnímu stavu otroctví. Je sice zjemněný společenskými mravy a lidskostí, ale přesto jsou v něm viditelné známky surovosti. Takové nestejné postavení žen a můžu pramení z práva silnějšího. Sociální normy říkají, že žena je pohlaví slabší jak mentálně, tak fyzicky.  Ženy byly již od útlého věku vychovávány tak, aby neměly vlastní vůli ani cíle a že jejich povinností je žít pro druhé. Ideální představa ženy v 19. století ji stavěla na pozici ženy, matky a hospodyně.

Emancipace žen.

Ne všechny ženy dobrovolně vstupují do područí mužského. Na konci 19. století poprvé větší počet žen vydává spisy a vyslovují svoji nespokojenost se svým společenským postavením. Žádají být připuštěny k volbám. Chtějí mít možnost dosáhnout stejného vzdělání jako muži a ucházejí se o do té doby ženám nepřístupná zaměstnaní. Takové myšlení bylo umožněno, když se spolu s modernizací zemí uvolnily zákony a nastala svoboda výběru povolání pro muže.  Mill tvrdí, že emancipace a vzdělání žen by přineslo benefity i pro muže. Pokud by se ženám dostalo stejného vzdělání, představovaly by novou konkurenci. To by vyústilo ve vyšší intelektuální vývoj všech. Tím by se podle Milla zlepšily i vztahy v manželství. Je přesvědčen že se manželství uzavírá čistě na základě zvyku. Kdyby mohly ženy dosahovat vyššího vzdělání, mohly by s muži komunikovat na vyšší intelektuální úrovni a tím vylepšit kvalitu vztahu.  Navrhuje, aby se změnily zákony upravující majetková vlastnictví, možnost pracovat mimo dům a možnost získat finanční stabilitu pro ženy.

Esej Poddanství žen (1869, anglicky "The Subjection of Women)" patří mezi díla britského filosofa a politického ekonoma Johna Stuarta Milla.

The Subjection of Women is an essay by English philosopher, political economist and civil servant John Stuart Mill published in 1869, with ideas he developed jointly with his wife Harriet Taylor Mill. Mill submitted the finished manuscript of their collaborative work "On Liberty" (1859) soon after her untimely death in late 1858, and then continued work on "The Subjection of Women" until its completion in 1861. At the time of its publication, the essay's argument for equality between the sexes was an affront to European conventional norms regarding the status of men and women.


Pozadí.

Rumunská vláda původně plánovala konání referenda na konci 2017 poté, co se občanské iniciativě odmítající stejnopohlavní manželství Coalitia pentru Familie podařilo úspěšně nasbírat tři miliony podpisů na podporu manželství definovaného jako svazek muže a ženy. Poslanecká sněmovna pak následně 9. května 2017 hlasovala ve prospěch této občanské výzvy poměrem hlasů 232:22.. Samotné referendum se však nestihlo ten rok uspořádat.  Na konci března 2018 řekla rumunská vláda, že by referendum mohlo proběhnout v květnu 2018, ale později toto datum posunula na 10. červen 2018. Nicméně ani v červnu se to nestihlo. Někteří socialističtí zákonodárci pak následně navrhovali konání referenda na konci září, nebo na začátku října 2018. Předseda Poslanecké sněmovny Liviu Dragnea pak následně oznámil, že se referendum bude konat buď 30. září, nebo první neděli v říjnu. Na začátku září byl zveřejněn definitivní termín konání plebiscitu, a to 7. října 2018. 11. září se iniciativě dostalo podpory také ze strany Senátu. 14. září se Amnesty International, Evropský výbor pro sexuální menšiny a ILGA-Europe rozhodly podat žalobu proti konání referenda u rumunského ústavního soudu. 17. září 2018 rozhodl soud ve prospěch referenda. Dříve byla pro platnost ústavního referenda požadována volební účast minimálně 50 % oprávněných voličů. Legislativní změny v roce 2014 toto kvórum snížila na 30 % s tím, že je ale potřeba, aby alespoň 25 % vyjádřilo jasné "ano", nebo "ne".

Podpora a opozice.

Novelu rumunské ústavy definující manželství jako svazek muže a ženy podporuje několik náboženských skupin, včetně neoprotestantů a Rumunské řeckokatolické církve. Rumunská pravoslavná církev podpořila iniciativu v polovině ledna 2016.  Legalizace stejnopohlavního manželství, nebo registrovaného partnerství má v Rumunsku velmi malou podporu. Výjimku tvoří středolevicový rumunský prezident Klaus Iohannis, etnický Němec (Sedmihradští Sasové), který řekl, že jako příslušník etnické a náboženské minority podporuje toleranci a otevřenost vůči odlišnostem navzdory přetrvávajícímu společenskému klimatu, fanatismu a náboženským dogmatům. Opoziční strana Braňme jednotné Rumunsko uspořádala vnitrostranické referendum, v němž se usnesla na odmítavém stanovisku ke konání referenda. Hnutí sjednoceného Rumunska vedené bývalým rumunským premiérem Dacianem Ciolem doporučilo svým příznivcům neúčast v referendu omezujícím základní práva a svobody.

Výsledky.

Na konci prvního dne konání referenda byla registrovaná účast 5,72 %. Po uzavření volebních místností v sobotu 6. října v 21:45 bylo referendum prohlášeno za neplatné kvůli nízké účasti, která činila pouhých 21,1 %. Nízká volební účast se setkala s překvapením pozorovatelů, protože veškeré průzkumy předpokládaly, že k volebním urnám přijde minimálně 34 % oprávněných voličů. Z těch, co se zúčastnili referenda, se drtivá většina více, než 90 % vyslovila pro přijetí ústavní novely chránící manželství jako svazek muže a ženy.

Referendum o změně článku 48 rumunské ústavy definující manželství jako muže a ženy proběhlo v Rumunsku 6. a 7. října 2017. Důvodem jeho konání bylo zabránit budoucím snahám o legalizaci manželství pro páry stejného pohlaví. V pozadí chystaného lidového hlasování stála občanská iniciativa "Coalitia pentru Familie" (Koalice za rodinu) vzniklá na konci roku 2015, které se podařilo sehnat tři miliony podpisů za vypsání celonárodního ústavního referenda, což je víc, než požadované minimum 500 tisíc. Za současné právní úpravy je manželství v rumunské ústavě definované jako svazek mezi manžely bez jakékoli zmínce o pohlaví. Aktivisté z Koalice za rodinu se proto snaží docílit změny ústavy tak, aby vnímala rodinu a manželství jako jedinečný svazek muže a ženy podléhající zvláštní ochraně ze strany státu. V případě, že se většina rumunských voličů vysloví "pro", bude stejnopohlavní manželství v Rumunsku ústavně zakázané.

A referendum took place in Romania on 6 and 7 October 2018 regarding the definition of the family in the Romanian Constitution. The referendum asked voters whether or not they approve a change to the family's definition as provided by Article 48 of the Constitution, to prohibit same-sex marriage.


Klubová kariéra.

S fotbalem začínal v Janově, odkud odešel do Fiorentiny. Tu opustil v roce 2016 a připojil se k týmu Virtus Entella. Na jaře 2017 si tehdy 17letý Zaniolo odbyl debut za Entellu v Serii B. Celkem nastoupil do sedmi zápasů Serie B. V červenci 2017 jej získal milánský Inter, který čerstvě 18letému Zaniolovi nabídl pětiletý kontrakt do roku 2022. O mladého záložníka stály také Juventus a AC Milán. Zaniolo si v A-týmu Interu nezahrál a v létě 2018 zamířil do AS Řím, naopak Řím Interu podstoupil Nainggolana.  První zápas za římský celek odehrál 19. září 2018 v milionářské Lize mistrů na půdě Realu Madrid, kde Římané prohráli 0:3. Zaniolo odehrál 54 minut než byl vystřídán. Premiérový zápas v Serii A si zahrál 26. září na domácí půdě proti Frosinone Calcio, když ho kouč Di Francesco vpustil na hřiště v 67. minutě za Pastoreho. První branku v lize vstřelil 26. prosince proti Sassuolu. V 59. minutě unikl po pravé lajně přes dva obránce a obloučkem překonal brankáře Consigliho, Řím tak vedl už 3:0. Sassuolo v závěru již jen snížilo. Ve skupině Ligy mistrů si zahrál několik desítek minut v zápasech s Viktorií Plzeň, CSKA Moskva a znovu proti Realu. AS Řím postoupil do osmifinále, kde narazil na portugalské FC Porto. Zaniolo se zaskvěl v prvním zápase na domácí půdě, když ve spolupráci s Edinem Džekem vstřelil dva góly v 70. a 76. minutě. V odvetě se ale gólově neprosadil a Porto dokázalo Římany udolat v prodloužení. V lednu se gólově prosadil proti Turínu FC, když v 15. minutě otevřel skóre zápasu. Přes dramatický vývoj dokázal Řím porazit turínského soupeře 3:2. Do konce sezony se střelecky prosadil ještě dvakrát, proti AC Milán ve 46. minutě srovnal na konečný výsledek 1:1. Jeho gól proti Fiorentině znamenal rovněž remízu 2:2. AS Řím skončil sezonu na 6. místě.  Kvalitní výkony z něj učinili žádané zboží; o jeho služby v letním období projevily zájmy týmy jako Manchester United nebo Tottenham Hotspur.

2019/20.

Ročník 2019/20 se AS Řím poprvé musel obejít bez letitých opor jako byli Totti nebo De Rossi. Nově příchozí trenér Paulo Fonseca nehodlal na Zaniolově roli v týmu nic měnit. Ten nastoupil hned v úvodním kole proti Janovu, které skončilo 3:3. Ve druhém kole se konalo derby s Laziem, ve kterém dvakrát v prvním poločase nastřelil tyč, zápas skončil 1:1. Ve skupině Evropské ligy nastoupil do úvodního utkání proti Başakşehiru z Turecka, který Zaniolo a spol. zvládli na výbornou. Po vlastním gólu soupeře v 58. minutě asistoval Džekovi na 2:0. V 71. minutě role otočily, Džeko přihrál na gól Zaniolovi. Ten ještě v nastavené 93. minutě vyslal do úniku Justina Kluvierta, který završil vítězství 4:0. Ve druhém zápase skupiny nastoupil na levém křídle proti Wolfsbergeru, zrodila se remíza 1:1. Ve třetím zápase doma s Borussií Mönchengladbach zařídil gólem hlavou druhou nešťastnou remízu 1:1. Sudí Collum totiž německému týmu nesprávně daroval penaltu po domnělé ruce Smallinga v 95. minutě, kterou Lars Stindl proměnil. Ve šlágru 9. kola Serie A společně s forvardem Džekem zajistil výhru nad AC Milán 2:1.

Reprezentační kariéra.

Itálie U19.

Zaniolo se v roce 2018 zúčastnil Mistrovství Evropy do 19 let, které se konalo ve Finsku. V prvním zápase proti pořadatelům vstřelil jedinou branku, a to ve 43. minutě. Ve druhém zápase Itálie zdolala Portugalsko 3:2 a ve třetím proti Norsku na penaltovou branku Nora Hålanda odpověl po asistenci Zaniola Kean a zařídil remízu 1:1. Semifinálové utkání proti Francii odehrál Zaniolo celé a opět asistoval Keanovi na gól, Italové tak ve 30. minutě zvýšili na 2:0 a toto vedení již nepustili. Ve finále se Itálie znovu setkala s Portugalci. Zaniolo znovu přihrával střídajícímu Keanovi na jeho druhý gól. Portugalci však po prodloužení zvítězili 4:3.  Jeho výkony jej dostaly na lavičku vybraného „Týmu šampionátu“ složeného odborníky z nejlepších fotbalistů finského turnaje.

Nicolò Zaniolo (* 2. července 1999, Massa, Itálie) je italský profesionální fotbalista, který hraje na pozici záložníka za AS Řím a italskou reprezentaci.

Nicolò Zaniolo (; born 2 July 1999) is an Italian professional footballer who plays as a midfielder for Serie A club Roma and the Italy national team.


Historie.

Poté, co Tokio předložilo svou nabídku na letní olympijské hry 2020, hovořilo se o možné rekonstrukci starého olympijského stadionu. Na stadionu by se konaly slavnostní zahájení a zakončení, stejně jako závody v atletice, fotbalu a v ragby.

Prvotní návrh.

V únoru 2012 bylo řečeno, že starý stadion bude zbořen a postaven nový ve výši 1 miliardy japonských jenů. V listopadu 2012 byly na základě návrhu architektky Zahy Hadid odhaleny vizualizace nového stadionu. Stadion byl následně v roce 2015 zbořen a dokončení nového byl naplánován na březen 2019.  Vzhledem k rozpočtovým omezením oznámila japonská vláda několik změn v designu Zahy Hadid v květnu 2015, včetně zrušení plánů na vybudování zatahovací střechy a převod některých trvalých sezení na dočasné sezení. Střecha nového stadionu byla obzvláště problematická z inženýrského hlediska, protože vyžadovala výstavbu dvou ocelových oblouků dlouhých 370 metrů. Oblast byla také snížena z 71 až na 52 akrů. Několik prominentních japonských architektů kritizovalo návrh Zahy Hadid. Dokonce i po konstrukčních změnách byla ceny stadionu odhadována na více než 300 miliard jenů, což by bylo více než u dvou předešlých olympijských stadionu. Japonská vláda v červnu 2015 dosáhla dohody s Taisei Corporation a Takenaka Corporation, dokončit stadion za celkové náklady ve výši přibližně 250 miliard jenů. Konečný souhlas plánů bylo udržování konstrukci ocelového oblouku a zároveň snížit trvalou kapacitu stadionu na 65 000 s dalšími 15 000 jednoduchých přechodných disponibilních sedadel, díky čemuž bude možné 80 000 kapacitu pro fotbal a Mistrovství světa v ragby 2019.  Pro návrh Zahy Hadid se nepodařilo najít dodavatele.

Změna požadavků.

Japonský premiér 17. července 2015 Šinzó Abe oznámil, že plánuje postavit nový Olympijský stadión v Tokiu. Chtěl, aby vznikl projekt nového stadionu kvůli nespokojenosti veřejnosti. Důvodem byly příliš vysoké náklady na návrh ateliéru architektky Zahy Hadid. Původně se v novém stadionu mělo odehrávat už Mistrovství světa v ragby v roce 2019. Kvůli sporům o projektu a jeho celkovém zpoždění se nakonec Mistrovství světa v ragby odehrálo na stadionu Ajinomoto.  Dne 28. srpna 2015, japonská vláda vydala nové standardy pro rekonstrukci návrhu stadionu. Uvedla, že stadion by měl mít pevnou kapacitu míst, přičemž by měla být rozšiřitelná až na (pomocí jednoduchých přídavných sedadel nad atletickou dráhou). Vláda také zrušila požadavek zatahovací střechy. Místo toho byla vybrána stálá střecha, která bude postavena pouze nad diváckými tribunami. Z původních požadavků zmizelo také sportovní muzeum, chodník „v oblacích" či klimatizace. Dále došlo ke snížení požadavků na VIP sezení a parkoviště. Díky snížení nároků se snížila požadovaná plocha projektu o 13 %, zároveň bylo dosaženo nižší ceny a menších konstrukčních nároků.

Nový návrh.

Na podzim roku 2015 se uspořádala nová architektonická soutěž na nový návrh, ve kterém zvítězil japonský architekt Kengo Kuma. Ten byl schválen jako vítězný projekt nového stadionu a návrh byl odsouhlasen vládou.  Výstavba byla s celkovým zpožděním 14 měsíců zahájena v říjnu 2016. Trvala přes tři roky a byla dokončena v listopadu 2019. Na začátku roku 2020 se na stadionu konala fotbalová soutěž Císařský pohár, který vyhrál klub Vissel Kóbe.Od července do srpna 2020 se zde budou odehrávat Letní olympijské hry. Stadion bude sloužit pro zahajovací a závěrečný ceremoniál, pro fotbalová utkání a pro atletické závody. Od srpna do září zde následně proběhnou Letní paralympijské hry 2020. Po olympiádě mají proběhnout rekonstrukce stadionu, následně bude sloužit pro komerční akce.

Nový národní stadion je víceúčelový stadion sloužící zejména pro fotbal a atletiku ve čtvrti Šindžuku v Tokiu. Byl otevřen v listopadu 2019 na místě starého Olympijského stadionu a pojme 68 000 diváků. Bude hlavním stadionem během Letních olympijských her 2020 a Paralympijských her 2020. Své zápasy zde bude hrát japonská fotbalová reprezentace.

The, formerly known as New National Stadium, is a multi-purpose stadium used mostly for association football in Kasumigaoka, Shinjuku, Tokyo, Japan. The stadium will serve as the main stadium for the opening and closing ceremonies, as well as the venue for track and field athletics events at the 2020 Summer Olympics and Paralympics in 2021.


Charakter.

Harry Hole je policejní důstojník Osloské kriminální policie. Narodil se roku 1965 a má mladší sestru trpící Downovým syndromem, ke které má velmi dobrý vztah a často se s ní setkává. Jeho matka, která byla mimo jiné potomkem Sámů, zemřela na rakovinu, když bylo Harrymu dvacet let, a nikdy neměl příliš blízký vztah ke svému otci Olavovi, který byl učitelem. Hole je svobodný, ale během série jedenácti románů míval blízké vztahy s nespočtem žen. V každém případě má ale pár velmi blízkých přátel. Hole si dělal často nepřátele i mezi svými kolegy z práce, kteří ho přesto, i nadále, však neochotně respektují.  Mimo jiné je Harry kuřák a alkoholik. Občas má svůj alkoholismus pod kontrolou, občas nikoliv. Následky jeho problémů ho ale někdy dovedly až k opakovaným konfliktům s jeho nadřízenými a některými kolegy. Moller, vedoucí Harryho oddělení a jeden z jeho nejbližších přátel, dokáže stále zabraňovat tomu, aby byl v důsledku toho vyhozen, především proto, že uznává, že Harry Hole je brilantní detektiv. Také zrovna Hole je jeden z mála od policie, kdo byl podroben speciálnímu výcviku ve vyšetřovacích technikách a střelných zbraních u FBI.  Hole má v Osloském policejním oddělení jen málo přátel; výjimkou jsou někteří zaměstnanci kriminalisticko-technického oddělení policie, jako Beáta Lonnová, kterou často využívá k zajištění důležitých informací v kritických situací, v nichž jsou vyžadovány odborné znalosti, a Bjorn Holm, další kvalifikovaný technik. Harry se také přátelí s Gunnarem Hagenem, jeho bývalým důstojníkem před případem zaznamenaném v románu "Přízrak".  V mnoha ohledech hraje autorovo rodné město Oslo v románech s Harrym Holem hlavní roli. Většina detailů okolního prostředí těchto příběhů zahrnuje skutečná místa a lokality, a město je zobrazeno „bez příkras“, od Harryho oblíbených restaurací a klubů, které se zařazují do častého dopravního systému tzv. „Traffic Machine“, tzv. „real-life“ sídlo policejního oddělení, bazén ve Frogner Parku, k pronásledování neonacistů, drogově závislých a prostitutek. To vše živě popsal v různých románech v různých ročních obdobích - od sněžného a mrazivého počasí v zimě po vysoké teploty v obzvlášť teplém létě. Přátelé a známí Harryho Hola patří mezi obyvatele města z každého sociálního zázemí, včetně přistěhovalců z jiných různých částí světa a jeho spolužáci, jako například Oystein Eikeland - nejspíše člověk, s nímž si je Harry nejblíže.  Domovská adresa Harryho Hola je v Sofies Gate ve městě Bislett, v Oslu. Poblíže jeho bydliště se nachází jeho oblíbená "osvěžovna", Restaurant Schroder v St. Hanshaugen, která se nachází ve většině románů. Měl vážný vztah s Rachel Fauke, jejíž syn, Oleg, hledí k Harrymu jako svému otci. Po případě zaznamenaném v románu Sněhulák byl jejich vztah vystaven velkému tlaku a částečnému nebezpečí.  „Hole“, jméno Harryho rodiny, je mimo jiné také název historického Norského města (Hole, Norsko), s dědictvím, které se vrací k Norským původům do doby Vikingů. Název byl odvozen od staroseverského slova Hólar, v množném čísle hóll („kulatý a izolovaný vrch“).

Jiná média.

Film

Harry Hole je hlavní postavou ze série kriminálních románů sepsaných norským autorem Joem Nesbøem. Hole je brilantní a hnavý detektiv s netradičnímí metodami, klasický „sólový hráč“ mezi policejními silami. Kritici přirovnávají osobnost Harryho Hola k některým ostatním slavným literárním detektivům: Sherlock Holmes, Hercule Poirot, Jules Maigret, a Nero Wolfe.

Harry Hole is the main character in a series of crime novels written by Norwegian author Jo Nesbø. Hole is a brilliant and driven detective with unorthodox methods, a classic loose cannon in the police force. Critics link the personality of Harry Hole to those of the famous literary detectives: Sherlock Holmes, Hercule Poirot, Jules Maigret, and Nero Wolfe, but in the word of Jo Nesbo himself it is to Michael Connelly's Harry Bosch, that he refers as a tribute more than a simple inspiration.


Masakr v královském paláci.

Toho dne se v královském paláci v hlavním nepálském městě Káthmándú konal večírek, na kterém se korunní princ Dípéndra dostal do podnapilého stavu a choval se nezdvořile k hostům, načež mu jeho otec král Biréndra řekl, aby večírek opustil. Opilý Dípéndra byl odveden do svého pokoje svým bratrem, princem Nirájánem, a bratrancem, princem Párasem.  O hodinu později se korunní princ na večírek vrátil se samopalem Heckler & Koch MP5 a puškou M16. Nejdříve vystřelil do stropu a poté obrátil zbraň proti svému otci, králi Biréndrovi. O několik okamžiků později Dípéndra zastřelil jednu ze svých tet. Když se Dípéndrovi v další střelbě snažil zabránit jeho strýc princ Dhíréndra, Dípéndra jej střelil do hrudi. Během střelby utrpěl drobná zranění i princ Páras, jemuž se podařilo zachránit nejméně tři členy královské rodiny včetně dvou dětí tím, že před ně strhl gauč. Královna Aišvarja přišla do pokoje, kde se masakr odehrával, těsně po prvních vystřelených kulkách, proto urychleně pokoj opustila a jala se vyhledat pomoc.  O něco později byla královna s Dípéndrovým bratrem Nirájánem zastřelena v zahradě paláce. Dípéndra poté vyšel na malý můstek nad palácovým potůčkem, obrátil zbraň proti sobě a postřelil se. Pravděpodobným motivem princových činů byl nesouhlas s výběrem jeho budoucí manželky.

Následné události.

Těžce raněný Dípéndra byl převezen v kómatu do nemocnice, kde po třech dnech, 4. června 2001, zemřel. Novým králem Nepálu se po oblíbeném Biréndrovi stal Dípéndrův strýc Gjánéndra.  Nedlouho po masakru se začaly objevovat konspirační teorie, které se zabývaly možným spiknutím, které měl zosnovat Gjánéndra, který ten den nebyl se svou rodinou v paláci přítomen. Zvláštní vyšetřovací výbor, který byl pověřen šetřením masakru onoho dne, však konstatoval, že jediným viníkem oněch vražd byl princ Dípéndra.

Masakr nepálské královské rodiny bylo hromadné vyvraždění příslušníků nepálského královského rodu, které se odehrálo 1. června 2001 v královském paláci v Káthmándú. Za masakr byl zodpovědný korunní princ Dípéndra, který zastřelil několik členů své rodiny a nakonec i sebe. Následkem střelby zemřelo 10 lidí a 4 byli zraněni. Mezi zabitými byl i tehdejší nepálský král Biréndra se svou chotí královnou Aišvarjou.

The Nepalese royal massacre occurred on 1st June 2001, at a house on the grounds of the Narayanhity Royal Palace, the residence of the Nepalese monarchy. Nine members of the royal family were killed in a mass shooting during a party or monthly reunion dinner of the royal family in the house. The dead included King Birendra of Nepal and Queen Aishwarya. A government-appointed inquiry team named Crown Prince Dipendra as perpetrator of the massacre. Dipendra slipped into a coma after shooting himself.


Biografie.

Dětství a studia.

Narodil se 11. června 1975 ve městě Fehérgyarmat na východě Maďarska do rodiny zahradních inženýrů. Ve věku 6 let přišel o otce. Vyrůstal v obci Nyírtass, později se přestěhoval do Debrecínu. V roce 1993 odmaturoval a byl přijat na studium historie na Károli Gáspár Református Egyetem, odkud v roce 1995 přestoupil na Institut sociologie a sociální politiky na Eötvös Loránd Tudományegyetem, kde získal roku 2000 diplom ze sociologie. V letech 1995 až 2000 byl také členem Széchenyi István Szakkollégium, později i vyučujicím. Vedle toho v období 1995 až 1997 studoval na ELTE i politologii. Od roku 2004 působí jako přednášející na Budapesti Corvinus Egyetem v Politologickém institutu. Od roku 2007 byl posluchačem doktorského programu na Politologickém institutu na ELTE. Pracoval pro sociologickou agenturu Medián a v roce 2007 se stal vědeckým ředitelem této společnosti. Je členem Maďarské politologické společnosti a Maďarské sociologické společnosti.

Politická dráha.

V letech 2002 až 2008 pracoval coby nestraník jako politický poradce na státním sekretariátu pro koordinaci Úřadu předsedy vlády (kancléřství). V létě 2009 vstoupil do tehdy nového zeleného hnutí Politika může být jiná. Byl šéfem volební kampaně pro parlamentní volby 2010 a zároveň kandidoval na 3. místě obvodní kandidátky za hlavní město Budapesť. Získal mandát a byl zvolen místopředsedou parlamentní frakce LMP. Ačkoliv již byl poslancem, neúspěšně znovu kandidoval v předčasných volbách v jednomandátovém parlamentním volebním obvodu II. budapešťského obvodu. Dne 26. ledna 2013 spolu s několika poslanci (Benedek Jávor, Tímea Szabó) vystoupil z hnutí a společně založili levicovou zelenou formaci Dialog za Maďarsko, později byl zvolen do nejvyššího čtyřčlenného vedení strany.  V komunálních volbách 2014 byl zvolen starostou budapešťského XVI. obvodu zvaného Zugló.  Je lídrem Dialogu za Maďarsko pro parlamentní volby 2018.  V říjnu roku 2019 byl zvolen primátorem Budapešti. Měl širokou podporu opozice od liberálních stran až po radikální pravicové hnutí Jobbik, které proti němu nevedlo kampaň. Výhru mu zajistil zisk 50,86 procenta hlasů, přičemž jeho oponent, kandidát vládní strany Fidesz a zároveň předchozí primátor Budapešti István Tarlós, ve volbě získal 44,1 procenta. Agentura Reuters označila tento výsledek za největší vítězství maďarské opozice za posledních deset let.

Gergely Szilveszter Karácsony (* 11. června 1975, Fehérgyarmat) je maďarský politolog a politik, poslanec parlamentu v 7. volebním cyklu v letech 2010 až 2014, původně zvolený za zelené hnutí Politika může být jiná, ze kterého v roce 2013 odešel a stal se spoluzakladatelem hnutí Dialog za Maďarsko. Od podzimu 2014 je starostou XVI. obvodu hlavního města Budapešti. Příjmení "Karácsony" znamená v maďarštině slovo Vánoce.

Gergely Szilveszter Karácsony (born 11 June 1975) is a Hungarian political scientist, politician, member of the National Assembly (MP) from 2010 to 2014 and current Mayor of Budapest. He was elected Mayor of Zugló in 2014. His research areas are electoral systems and electoral behaviors.


Historie.

Strana vznikla 26. října 2012. Jeho ústřední postavou a kandidátem na premiéra byl Gordon Bajnai, předseda úřednické vlády Maďarska v letech 2009 až 2010. Ačkoliv se původně mělo jednat o předvolební alianci různých svazů, stran a hnutí, přetransformovalo se 8. března 2013 v samostatnou politickou stranu, což bylo úředně potvrzeno 5. července téhož roku. Nejprve začala spolupracovat s odpadlíky z LMP, kteří založili novou zelenou stranu Dialog za Maďarsko (PM). Spolu s ní vstoupila v lednu 2014 do koalice dalších středo-levicových stran s názvem Összefogás pro parlamentní volby 2014. Na základě výsledků a přepočtu mandátů získalo hnutí Együtt 2014 tři poslanecké mandáty ("Péter Kónya", Szabolcs Szabó, Zsuzsanna Szelényi) a PM jeden mandát (Tímea Szabó).  Spolupráce E14-PM přetrvala i ve volbách do EP 2014, kdy měly tyto strany společnou kandidátku a tento postup jim přinesl zisk jednoho europoslance, kterým se stal Benedek Jávor, tehdejší spolupředseda PM.  V parlamentních volbách 2018 hnutí obdrželo pouze 0,66% hlasů odevzdaných na celostátní kandidátní listiny. Jediným úspěchem bylo zvolení Szabolcse Szabó, který byl zvolen poslancem v parlamentním jednomandátovém volební obvodu Budapest 17. OEVK se sídlem ve XXI. obvodu Csepel, a v Zemském sněmu vstoupil do parlamentní frakce zeleného hnutí Politika může být jiná.  Z důvodu volebních neúspěchu se dne 2. června 2018 hnutí samo rozpustilo.

Volební výsledky.

Volby do Zemského sněmu.

<nowiki>1</nowiki>: Společně 2014 kandidovalo ve volební koalici Összefogás (MSZP–E14–PM–DK–MLP).<br> <nowiki>2</nowiki>: Za Společně 2014 získal mandát poslance pouze Szabolcs Szabó, který vstoupil do frakce LMP.

Volby do Evropského parlamentu.

<nowiki>1</nowiki>: Strana měla jednotnou kandidátku s Párbeszéd Magyarországért. První zvolený europoslanec Gordon Bajnai (E14) ihned odstoupil ve prospěch druhého v pořadí, kterým byl Benedek Jávor (PM).

Společně 2014, celý názvem, byla v letech 2012 až 2018 levicová politická strana v Maďarsku, která se neúspěšně pokusila v parlamentních volbách 2014 a volbách 2018 porazit tehdejšího pravicového premiéra Viktora Orbána a jeho stranu Fidesz.

Together (), officially Together – Party for a New Era (), formerly also known as Together 2014 (), was a social-liberal political party in Hungary formed on 26 October 2012 for the 2014 Hungarian parliamentary election by Gordon Bajnai, the former Prime Minister of Hungary, to contrast Viktor Orbán's government. Together was founded as a coalition of left-wing and liberal political movements and civil organizations that transformed itself into a party in March 2013.


Životopis.

Narodila se 7. července 1993 v San Antoniu v Texasu Jerrymu a Patricii Hernandezové. Má bratra Brandona. Navštěvovala křesťanskou základní školu v San Antoniu. Střední školu vystudovala pomocí domácího vzdělávání. Má hispánské kořeny.

Kariéra.

V roce 2012 se přihlásila do pěvecké soutěže X Factor. Zazpívala píseň "On My Knees" od současného křesťanského a latinského popového zpěváka Jaci Velasquez. Pro její kolo bootcampu zpívala proti Jullii Bullock zpívající "Knockin' on Heaven's Door". Společně s Dinah Jane Hansen, Normani Kordei, Lauren Jauregui a Camilou Cabello byla dána do hromady a vytvořily skupinu nyní známou jako Fifth Harmony. Skupina v této soutěži skončila na třetím místě. Během 4. kola soutěže zemřel její dědeček.

Sólová kariéra.

Kromě její práce s Fifth Harmony vytvořila s DJ-duo Lost Kings písně "Look at Us Now" spolu s americkým rapper ASAP Ferg, která byla vydána 9. června 2017. Spolupracovala s německým DJem Topicem na píseň "Perfect", která vyšla 26. ledna 2018 spolu s hudebním videem. Zahrála v jedné epizodě 2 sezóny Famous in Love. V dubnu 2018 potvrdila, že pracuje na svém debutovém sólovém studiovém albu s producenty Jamesem Fauntleroyem a Larrangem Dopsonem. Zpívala novou píseň "Vámonos" na fusion festivalu v Liverpoolu v Anglii dne 2. září 2018. Píseň byla zveřejněna 23. listopadu 2018 jako spolupráce s Kris Kross Amsterdamem a Messiah, Ally zpívala tuto skladbu před svým oficiálním vydáním v roce 2018 na ALMA Awards. Ona vydala cover " Last Christmas " od Wham! 16. listopadu 2018. 20. prosince vydala sólovou píseň The Truth Is In There.

Ally Brooke Hernandez (* 7. července 1993 San Antonio) je americká zpěvačka, známá především jako členka dívčí skupiny Fifth Harmony.

Allyson Brooke Hernandez (born July 7, 1993) is an American singer. She rose to prominence as part of the girl group Fifth Harmony. Brooke began to establish herself in 2017 as a solo artist, featuring on Lost Kings' "Look at Us Now" with rapper ASAP Ferg in 2017, and collaborating with DJ Topic on the single "Perfect" in 2018. She sang a medley of songs from Oscar-winning films at the "E! News" red carpet pre-show of the 90th Academy Awards. Following the indefinite hiatus of Fifth Harmony in May 2018, Brooke signed a record deal with Atlantic. She released "Vámonos", a collaboration with Kris Kross Amsterdam and Messiah, in November 2018. In January 2019, Brooke released "Low Key" featuring Tyga, her first single from her upcoming debut solo album, expected to be released in spring 2020. She competed in season 28 of "Dancing with the Stars" and placed 3rd alongside her partner Sasha Farber.


O seriálu.

Seriál zkoumá původ moderní drogové války, která začala v době, kdy mexičtí obchodníci s drogami byli volnou a neuspořádanou konfederací drobných nezávislých pěstitelů a obchodníků s konopím. Zachycuje vzestup kartelu z Guadalajary v osmdesátých letech, kdy se Félix Gallardo (Diego Luna) snaží sjednotit všechny obchodníky, aby vybudoval drogové impérium. Mezitím se agent DEA Kiki Camarena (Michael Peña) přestěhuje z Kalifornie do Guadalajary se svou ženou a malým synem kvůli novému pracovnímu místu. Rychle ale zjistí, že jeho pracovní náplň bude náročnější, než si kdy dokázal představit.

Výroba seriálu.

Vznik.

Netflix v září 2016, několik dní po vydání druhé série, objednal třetí a čtvrtou řadu seriálu "Narcos". Produkční práce na čtvrté řadě začaly na konci roku 2017, ihned po vydání třetí řady seriálu. Dne 18. července 2018 Netflix oznámil, že místo čtvrté řady bude vydán seriál z nového prostředí a s novým obsazením, nazvaný "Narcos: Mexiko".  První řada seriálu byla vydána 16. listopadu 2018. Netflix si objednal druhou řadu dne 5. prosince 2018.

Herci a tvůrci.

V prosinci 2017 byli do hlavních rolí obsazeni Michael Peña a Diego Luna. O několik dní později k nim přibyl i Matt Letscher ve vedlejší roli. Další herce prozradil tvůrce seriálu Eric Newman; patří mezi ně například Tenoch Huerta, Joaquín Cosío, Teresa Ruiz, Alyssa Diaz a José María Yazpik (který si zopakoval roli z třetí série "Narcos").  Režie seriálu se ujali jak noví mexičtí režiséři Amat Escalante a Alonso Ruizpalacios, tak i kolumbijský režisér Andi Baiz, který již režíroval několik sérií "Narcos".

Vražda lokačního scouta.

Carlose Muñoze Portala, jednoho z lokačních scoutů seriálu, nalezli mrtvého dne 15. září 2017 blízko mexického města Temascalapa. Byl zavražděn několika střelnými ranami. Mluvčí mexického generálního prokurátora prohlásil, že kvůli odlehlému místu, kde bylo tělo nalezeno, nejsou žádní svědci, ale jeho vražda se bude nadále vyšetřovat. Místní úřady zvažují možnost, že jeho smrt zavinily místní drogové gangy, ale jeho vrah nalezen nebyl.

Narcos: Mexiko (v anglickém originále Narcos: Mexico) je americký kriminální seriál, který vytvořili a produkovali Chris Brancato, Carlo Bernard a Doug Miro. Seriál se poprvé objevil na Netflixu dne 16. listopadu 2018. Původně byl zamýšlen jako čtvrtá řada seriálu "Narcos", ale nakonec z něj vznikl samostatný seriál. Ukazuje ilegální obchodování s drogami v Mexiku, kdežto původní seriál "Narcos" se zaměřoval na Kolumbii. V prosinci 2018 si Netflix objednal druhou řadu seriálu.

Narcos: Mexico is an American crime drama web television series created and produced by Chris Brancato, Carlo Bernard, and Doug Miro that premiered on Netflix on November 16, 2018. It was originally intended to be the fourth season of the Netflix series "Narcos", but it was ultimately developed as a companion series. It focuses on the illegal drug trade in Mexico, whereas the parent series centered on the illegal drug trade in Colombia. On December 5, 2018, Netflix renewed the series for a second season, which premiered on February 13, 2020.


Czech Republic in the Eurovision Song Contest 2019

Před Eurovizí.

Národní výběrové kolo v Česku se jmenuje "Eurovision Song CZ". Česká televize obdržela 300 návrhů různých skladeb, 60 z nich byli čeští muzikanti. Osm vybraných bylo oznámeno 7. ledna 2019 a jejich skladby byly přístupné veřejnosti. O výběru hlasovala mezinárodní porota složená z bývalých účastníků Eurovision a také veřejnost pomocí mobilní aplikace Eurovision. Výhercem se stala indie-popová skupina Lake Malawi, jenž skončila v hlasování v aplikaci jako druhá a u porotců první spolu s Jakubem Ondrou a skladbou "Space Sushi".

Eurovize.

Eurovize 2018 se konala mezi 14. až 18. květnem 2019 v tel-avivské areálu Expo Tel Aviv. První semifinále proběhlo 14. května, druhé 16. a finále 18. Celkem se v roce 2019 účastnilo této soutěže 41 států (o dva méně než v ročníku přechozím). Komentátorem všech představení byl Libor Bouček.  Skupina Lake Malawi vystupovala na pódiu ve složení s frontmanem Albertem Černým, jež zpíval, s bubeníkem Antonínem Hrabalem a baskytaristou Jeronýmem Šubrtem.

Semifinále.

Skupina Lake Malawi se svou písní v prvním semifinále Eurovision umístila na druhém místě z sedmnácti. Jako třetí Češi v historii této soutěže tak postoupili do finále soutěže. U poroty kapela v semifinále skončila na prvním místě, u diváků na šestém.

Finále.

Ve finále skončila kapela na 11. místě z 26 účastníků, což je historicky druhý nejlepší výsledek Česka v této soutěži. U diváků byli v hlasování 24., u porotců sedmí. Nejvíce bodů (po dvanácti) získala kapela od porotců ze Slovinska, Maďarska, Norska a Gruzie. Od diváků získala nejvíce bodů (po dvou) od diváků z Moldávie, Islandu a Austrálie.

Česko se účastnilo 64. ročníku hudební soutěže Eurovision Song Contest 2019 v izraelském Tel Avivu. Národní finále organizovala veřejnoprávní Česká televize, vyhrála v něm kapela třinecká indie-popová skupina Lake Malawi se skladbou Friend of a Friend. Ta se v prvním semifinále samotné Eurovize umístila na druhém místě z celkového počtu 17 zemí a postoupila tak do finále. Zde získala celkově 11. místo z 41 zúčastněných zemí. Šlo tak o druhý největší úspěch České republiky na Eurovision, který se přiblížil českému úspěchu Mikolase Josefa z předchozího ročníku.

Czech Republic participated in the Eurovision Song Contest 2019. The Czech broadcaster Česká televize (ČT) organised a national final in order to select the Czech entry for the 2019 contest in Tel Aviv, Israel.


Průběh voleb.

Zhruba 12% oprávněných voličů se nemohlo zúčastnit voleb kvůli anexi Krymu Ruskem a kontrole části Doněcké a Luhanské oblasti separatisty trvající od roku 2014. K monitorování voleb by bylo oficiálně registrováno 2 344 mezinárodních pozorovatelů ze 17 zemí a 19 organizací a rekordní počet 139 nevládních ukrajinských organizací. Během prvního kola bylo zaregistrováno 1 700 stížností na řádný průběh voleb. Kandidátka Julija Tymošenková, která se umístila třetí a nepostoupila do druhého kola, v reakci na ohlášení výsledků prohlásila volby i předvolební průzkumy za zmanipulované a věří, že do druhého kola postoupila ona namísto Petra Porošenka. Kandidáti dvou politických extrémů Bojko a Ljaško zůstali za Timošenkovou. Bojko získal 11,4 % hlasů. Vítěze volby Zelenského nepoškodilo, že mu některá média předhazovala židovský původ.  Před druhým kolem se na popud Zelenského konala prezidentská debata mezi Zelenským a Porošenkem na kyjevském stadionu Olimpijskyj, před níž oba kandidáti podstoupili test na přítomnost drog. Před druhým kolem Volodymyr Zelenskyj ukázal na kamery svůj volební lístek a tím zřejmě nevědomky porušil zákon.  Druhé kolo voleb přineslo nečekaně vysoké vítězství Zelenského, který kromě Lvova zvítězil ve všech oblastech. Při volební účasti 52,3 %, získal vítězný kandidát 73,22 % hlasů voličů, zatímco na dosavadního prezidenta Porošenka připadlo pouze 24,45 % hlasů. Porošenko svoji porážku veřejně uznal. Volodymyr Zelenskyj se tak stane novým ukrajinským prezidentem, úřadu se ujme nejpozději 3. června.

Kandidáti.

Voleb se účastnilo rekordních 39 kandidátů, z nichž většina měla politickou minulost a nemalou část kandidátů tvořili poslanci současného parlamentu. Do druhého kola postoupil současný prezident Petro Porošenko s velkým odstupem za Volodymyrem Zelenským, známým seriálovým hercem, který sbíral body vtipem, kritikou korupce a zřetelně proevropskou orientací. Předvolební průzkumy se víceméně shodovaly s výsledky a postupně víc a víc favorizovaly Zelenského.

Ruský vliv.

Na volby útočila ruská státní média a ruské státní struktury se snažily volby ovlivnit v neprospěch současného prezidenta Petra Porošenka. Ruská snaha ovlivnit volby však byla bezvýsledná, protože od roku 2014 se vztahy mezi zeměmi proměnily a ve volbách se nevyskytl žádný favorit, který by smýšlel prorusky. Zelenského Porošenko a některá média označovaly za loutku nebo stoupence známého ukrajinského oligarchy Ihora Kolomojského, který je mimo jiné i majitelem televize 1+1, na které Zelenskyj vystupoval. Z favoritů voleb byla nejmenší kritika namířená proti Juliji Tymošenkové, která stavěla kampaň z velké části také na kritice Porošenkovy vlády. Obliby se naopak u ruských médií těší bývalý sympatizant svrženého prezidenta Viktora Janukovyče, Jurij Bojko, který jako jeden z mála chce usmíření s Ruskem a také federalizaci Ukrajiny. Ruská média bedlivě sledovala průběh voleb a před druhým kolem vystupňovala výpady proti Zelenskému, jehož kampaň označovala za cirkus či frašku.

Nový prezident.

Úspěšný komik Volodymyr Zelenskyj se představil veřejnosti ve filmu "Sluha národa" v roli mladého profesora dějepisu, který je zvolen prezidentem a úspěšně likviduje korupci v zemi. Když na přelomu roku 2018/19 poprvé ohlásil svoji kandidaturu a během celé kampaně útočil na chyby svého předchůdce a na korupci, na otázky po svém programu však odpovídal vyhýbavě a odkazoval na svůj tým. Po volbě se však vyjádřil jednoznačně, že chce do roku 2024 připravit Ukrajinu na vstup do EU a do NATO, o němž by patrně měla rozhodnout referenda, vyřešit konflikt na východě země a posílit nezávislost a autoritu soudů. Vyjádřil přesvědčení, že návrat Krymu by byl myslitelný jen po změně režimu v Rusku, odmítl však přiznat zvláštní statut oblastem obsazeným proruskými silami. Na výslovnou otázku novináře připustil, že Vladimíra Putina pokládá za nepřítele, přesto počítá s tím, že s ním bude jednat. Chce posílit prvky přímé demokracie, zato kritizoval nový jazykový zákon s tím, že chce pro ukrajinský jazyk občany motivovat, ne trestat užívání ruštiny ani bojkotovat ruské umělce.

Prezidentské volby na Ukrajině roku 2019 proběhly 31. března (1. kolo) a 21. dubna (2. kolo) 2019. Volby byly ovlivněny aktuálními silnými tématy, tj. konfliktem na východě země, korupcí a stagnující životní úrovní. Volby vyhrál Volodymyr Zelenskyj se ziskem 73,22 % hlasů.

The 2019 Ukrainian presidential election was held on 31 March and 21 April in a two-round system. There were a total of 39 candidates for the election on the ballot. The 2014 annexation of Crimea by Russia and the occupation of parts of Donetsk Oblast and Luhansk Oblast prevented around 12% of eligible voters from participating in the election. As no candidate received an absolute majority of the vote, a second round was held between the top two candidates, Volodymyr Zelensky, who played the role of Ukraine's president in a popular television comedy and the incumbent president, Petro Poroshenko, on 21 April 2019. According the Central Election Commission, Zelensky won the second round with 73.22% of the votes.


Změny v pravidlech.

UEFA před touto kvalifikací změnila pravidlo o žlutých kartách - dosud hráč nesměl nastoupit do jednoho utkání po dvou obdržených žlutých kartách, nyní tomu tak bude až po třech žlutých kartách.

Systém kvalifikace.

Poprvé od roku 1976 se nekvalifikuje žádná reprezentace automaticky na závěrečný turnaj a kvalifikace se tak účastní všech 55 týmů členských zemí UEFA. Protože se zápasy odehrají ve 12 různých zemích, může se stát, že se některý ze zápasů odehraje v zemi, která se závěrečného turnaje nezúčastní.  V roce 2018 UEFA zavedla novou soutěž, Ligu národů UEFA. Výsledek v ročníku 2018/19 umožní reprezentačním týmům získat místo na závěrečném turnaji, i když si nevybojují přímý postup z kvalifikačních skupin. Vzhledem k formátu baráže je zajištěno, že se na EURO 2020 objeví alespoň jeden tým z každé výkonnostní skupiny Ligy národů.

Základní skupiny.

55 týmů bylo rozlosováno do deseti skupin. V 5 skupinách hraje šest týmů, v 5 skupinách hraje pět týmů. Ve skupinách se utká každý s každým doma a venku. Vítězové skupin a týmy na druhých místech postoupí přímo na závěrečný turnaj ME 2020.

Kritéria při rovnosti bodů.

Pokud budou mít dva nebo více týmů po skončení kvalifikačních zápasů stejný počet bodů, rozhodují o pořadí následující kritéria:  Pokud bude mít po použití 1. až 4. kritéria dva nebo více týmů stále stejné pořadí, rozhodnou tato kritéria:

Baráž.

O zbývajících 4 místech se poprvé nebude rozhodovat formou zápasů doma-venku mezi týmy na třetích místech po kvalifikačních skupinách, ale místo toho se vybere 16 týmů na základě výsledků v Lize národů. Z každé výkonnostní ligy v Lize národů (Liga A, Liga B, Liga C, Liga D) budou vybrány 4 týmy a tyto spolu sehrají play-off o jedno místo na závěrečném turnaji. Celkem se tak odehrají 4 play-off o 4 zbývající volná místa.  Vítězové skupin Ligy národů jsou automaticky zařazeni do play-off ve své výkonnostní Lize. Pokud si vítěz skupiny v Lize národů zajistí přímý postup z kvalifikační skupiny na EURO 2020, pak bude do play-off zařazen další tým podle umístění v dané výkonnostní Lize.  Pokud v dané výkonnostní Lize nebude po kvalifikačních skupinách zbývat dostatečný počet nekvalifikovaných týmů pro sehrání play-off, pak se účast v play-off přesune na další týmy dle celkového žebříčku Ligy národů. Vítězové skupin v Lize národů mají zajištěno, že se nesetkají s týmy z vyšší výkonnostní Ligy.  Každé play-off se bude skládat ze dvou semifinále, hraných na jeden zápas. Nejlépe postavený tým přivítá čtvrtý tým; druhý tým bude hostit zápas s třetím týmem. Hostitel finále se rozhodne losem.

Baráž.

Týmy, které se na závěrečný turnaj neprobojují z kvalifikačních skupin, mají stále šanci se na něj dostat přes baráž ve formě play-off. Pro každou výkonnostní Ligu v Lize národů UEFA je vyhrazeno jedno místo na závěrečném turnaji EURO 2020.  Play-off sehrají 4 týmy v každé výkonnostní skupině, které nepostoupily přímo na závěrečný turnaj. Nejdříve se místa přidělují vítězům skupin v Lize národů, pak dalším dle žebříčku uvnitř výkonnostních skupin a následně týmům dle celkového žebříčku.

Los.

Los proběhl po skončení kvalifikačních skupin. Odehrál se 22. listopadu 2019 v Nyonu, ve Švýcarsku.  UEFA ještě před losem nastínila obecné principy, kterými se měl los řídit a výjimky pro vybrané situace.  Po kvalifikačních skupinách byl sestaven žebříček, ze kterého vyplynulo 16 týmů pro baráž. Postupně se přiřazovaly týmy do play-off skupin, od Ligy D po Ligu A.  Los se týkal těchto týmů (seřazené dle pořadí žebříčku Ligy národů):  Jednotlivé play-off skupiny po losu vypadají takto:

Play-off skupiny A.

Protože v této skupině jsou dva týmy, které budou hostit zápasy Mistrovství Evropy, budou rozřazeny takto:

Play-off skupiny B.

Vítěz tohoto play-off bude hrát Mistrovství Evropy ve skupině E.

Play-off skupiny C.

Vítěz tohoto play-off bude hrát Mistrovství Evropy ve skupině D.

Play-off skupiny D.

V závislosti na vítězném týmu z play-off skupiny A bude vítěz této skupiny přiřazen takto:

Kvalifikace na Mistrovství Evropy ve fotbale 2020 je probíhající fotbalová soutěž, která začala v březnu 2019 a měla by skončit v roce 2020. Kvalifikace se účastní 55 týmů členských zemí UEFA, přičemž do závěrečné soutěže ME 2020 postoupí 24 týmů. Přímo z kvalifikace postupuje 20 týmů, další 4 týmy vzejdou z baráže, která je spojena s výsledky reprezentací v Lize národů UEFA 2018/19. Poprvé od roku 1976 není žádný účastník automaticky kvalifikován jako tým hostitelské země. Poprvé se kvalifikace účastní tým Kosova. Losování pro rozdělení do kvalifikačních skupin proběhlo 2. prosince 2018 v Convention Centre Dublin v Dublinu.

The UEFA Euro 2020 qualifying tournament is a football competition that is being played from March 2019 to November 2020 to determine the 24 UEFA member men's national teams that will advance to the UEFA Euro 2020 final tournament, to be staged across Europe in June and July 2021. The competition is linked with the 2018–19 UEFA Nations League, giving countries a secondary route to qualify for the final tournament. For the first time since 1976, no team will automatically qualify for the UEFA European Championship as the host country.


Konference OSN o změně klimatu 2019 v Madridu

Předehra.

Konference se měla původně konat v Brazílii v listopadu 2019, ale brazilský prezident Jair Bolsonaro oznámil v listopadu 2018 odstoupení Brazílie od její organizace a prohlásil, že je to z ekonomických důvodů. Poté nabídlo Chile uspořádání konference v Santiagu de Chile, ale sociální nepokoje na podzim 2019 nakonec donutily vládu koncem října 2019 ustoupit od hostování konference. Na základě dohody mezi Organizací spojených národů, Chile a Španělskem bylo dohodnuto, že se konference v původním termínu uskuteční v Madridu. v komplexu IFEMA.

Účastníci.

V polovině srpna 2019 se Greta Thunbergová a její otec Svante Thunberg plavili z Plymouthu přes Atlantský oceán směrem do Ameriky na závodní plachetnici "Malizia II," aby se v září zúčastnili konference o klimatu OSN v New Yorku, a poté plánovali, že se v prosinci vydají po zemi na konferenci v Chile.  Harjeet Singh z environmentální skupiny ActionAid International uvedl, že přesun summitu z Chile do Španělska, oznámený pouhé 4 týdny před vlastní konferencí „představuje vážné překážky účasti“ pro delegáty z jižní polokoule.

Diplomatická jednání.

Poslední částí Pařížské dohody, který je třeba vyřešit, je článek 6. Tento článek popisuje pravidla pro trh s uhlíkem a další formy mezinárodní koordinace. Na předchozí Konferenci OSN o změně klimatu 2018 v Katovicích nebylo možné dosáhnout dohody na tomto článku; proto je třeba učinit několik politicky náročných rozhodnutí. Negativní emise by mohly být obchodovány podle Kjótského protokolu za účelem kompenzace emisí vyspělých zemí. Mnoho z těchto projektů však může být realizováno i bez zvláštní pobídky z Kjótského protokolu, takže tento mechanismus byl označen jako „horký vzduch“. Mezinárodní obchodování s uhlíkem může snížit celkové emise. Pokud se jednání o tomto bodu nezdaří, objeví se znovu v Konferenci OSN o změně klimatu 2018 v Katovicích (COP26) v roce 2020 v Glasgow.

Konference OSN o změně klimatu 2019, známá také jako COP25, byla 25. konferencí OSN o změně klimatu. Konala se v Madridu ve Španělsku ve dnech 2.až 15. prosince 2019 a zahrnovala 25. konferenci smluvních stran Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC), 15. zasedání smluvních stran Kjótského protokolu (CMP15) a druhé setkání stran Pařížské dohody (CMA2).

The 2019 United Nations Climate Change Conference, also known as COP25, is the 25th United Nations Climate Change conference. It was held in Madrid, Spain, from 2 to 13 December 2019 under the presidency of the Chilean government. The conference incorporated the 25th Conference of the Parties to the United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC), the 15th meeting of the parties to the Kyoto Protocol (CMP15), and the second meeting of the parties to the Paris Agreement (CMA2).


Příběh.

Na Salvatorově internátní škole pro mladé a nadané dospívá další generace nadpřirozených bytostí. Chtějí být hrdiny, musí však bojovat se svou přirozeností, do které se narodili. Ústřední postavou je Hope Mikaelsonová, která v sobě mísí krev jak upírů a vlkodlaků, tak i čarodějek.

Produkce.

Vývoj.

V srpnu 2017 se poprvé začalo mluvit o produkci spin-offu seriálu "The Originals", který by se soustředil na Hope Mikaelson, dceru Klause Mikaelsona a Hayley Marshall. V lednu 2018 byl objednán pilotní díl a v květnu 2018 objednala stanice The CW pro svoji televizní sezónu 2018–2019 první řadu seriálu. V červnu 2018 bylo oznámeno, že pilotní díl bude vysílán 25. října 2018. Počátkem října 2018 stanice The CW uvedla, že pro seriál objednala další tři scénáře, ke kompletnímu objednání tří epizod došlo o měsíc později; první řada tak čítá 16 dílů.

Casting.

V březnu 2018 bylo oznámeno, že Matt Davis si znovu zahraje roli Alarica Saltzmana a Danielle Rose Russell roli Hope Mikaelson. Zveřejněna byla i informace, že se objeví také Aria Shahghasemi, který v "The Originals" ztvárnil Hopeina kamaráda Landona. Na červencovém Comic-Conu bylo oznámeno, že Paul Wesley bude režírovat jednu z epizod a že v první řadě seriálu se objeví Zach Roerig. Steven R. McQueen si objevil ve třetím díle seriálu v roli Jeremyho Gilberta.

Vysílání.

Úvodní díl seriálu měl premiéru 25. října 2018. Dne 31. ledna 2019 bylo ohlášeno, že seriál získal druhou řadu, která měla premiéru dne 10. října 2019. Dne 7. ledna 2020 televize The CW uvedla, že seriál bude mít třetí řadu.

Odkaz (v anglickém originále Legacies) je americký fantastický televizní seriál, jehož autorkou je Julie Plec. Vysílán je na stanici The CW od 25. října 2018. Jedná se o spin-off seriálu "The Originals".

Legacies is an American fantasy drama television series, created by Julie Plec, that premiered on The CW on October 25, 2018. It is a spin-off of "The Originals" and features characters from both that series and its predecessor, "The Vampire Diaries". Danielle Rose Russell stars as the 17-year-old Hope Mikaelson, continuing the role she originated in the fifth and final season of "The Originals". Matt Davis also features prominently in the series, reprising his role as Alaric Saltzman from "The Vampire Diaries". In January 2019, The CW renewed the series for a second season which premiered on October 10, 2019. In January 2020, The CW renewed the series for a third season, set to premiere in January 2021.


Historie.

Po vyčlenění ze skupiny Accor Group v červnu 2010 vznikla samostatná společnost Edenred se sídlem v Paříži. V roce 2009 koupila společnost Edenred CZ (tehdy ještě s původním názvem Accor Services CZ) české firmy skupiny Exit group a k 1. listopadu 2010 je spojila do jedné společnosti Edenred CZ, s. r. o.  V současnosti společnost existuje ve 42 zemích světa na pěti kontinentech (Severní a Jižní Amerika, Evropa, Asie a Afrika) a má kolem 6300 zaměstnanců. Své služby poskytuje 41 milionům uživatelů z 660 000 firem a veřejných institucí, kteří je uplatňují u téměř 1 400 000 partnerských provozoven.

Společenská odpovědnost.

Společnost v roce 2016 v ČR v rámci boje s obezitou zahájila program Firma na talíři. Mezi další projekty s podporou Edenred patří Evropský program na podporu zdravého a vyváženého stravování FOOD (Fighting Obesity through Offer and Demand) nebo Den země, Světový den výživy, Do práce na kole, Rodiče na start (Aperio – Společnost pro zdravé rodičovství) a další.

Produkty Edenred.

Ve světě i v České republice zahrnuje portfolio společnosti Edenred produkty a služby pro soukromé firmy i veřejné instituce. Jedná se o zaměstnanecké benefity, řízení firemních nákladů, motivace a odměny, veřejné sociální programy. Zároveň společnost Edenred usiluje o přechod z papírových poukázek na elektronické předplacené karty doprovázené aplikacemi pro mobilní zařízení (TicketCard) a webovými službami. Poukázky Edenred přinášejí daňová zvýhodnění firmám i jejich zaměstnancům. S pomocí poukázek lze snížit daně a pojistné placené za zaměstnance a přitom zvýšit čistý příjem zaměstnanců.  Papírové poukázky  Digitální poukázky a karty

TicketCard by Edenred.

"TicketCard by Edenred" je mobilní aplikace společnosti Edenred CZ, s. r. o., pro držitele stravenkových karet Ticket Restaurant® Card a volnočasových karet Ticket Benefits Card. Zdarma poskytuje funkce pro správu a používání karet. Aplikace vyhledává provozovny akceptující karty, zobrazuje aktuální disponibilní zůstatek na kartě, poslední transakce na kartě. Aplikace je dostupná pro iOS, Android i Windows.

Edenred je společnost specializující se na zaměstnanecké benefity, konkrétně stravenky a poukázky na kulturu, sport či zdravotní péči. Vznikla v roce 2010 oddělením se od skupiny Accor. Nejznámější produkt, poukázka (stravenka) Ticket Restaurant, byla poprvé představena ve Francii v roce 1962. Od té doby expandovala do celého světa, včetně České republiky.

Edenred is a French company specialised in prepaid corporate services. The Group is independent since June 2010 following the split with Accor. Formerly known as Accor Services, Edenred is the inventor of Ticket Restaurant, created in 1962, and a leading distributor of meal vouchers. Today, Edenred offers solutions for employee benefits, fleet and mobility and corporate payment. 44 million employees use Edenred services worldwide.


Historie.

Dne 4. 3. 2016 Microsoft vyvrátil v médiích původní záměr koupit Slack za 8 miliard dolarů, jelikož Bill Gates byl proti této koupi s odůvodněním, že firma by se měla namísto toho zaměřit na zlepšení Skype for Business. Qi Lu, výkonný viceprezident aplikací a služeb, prosazoval nákup Slacku. Po odchodu Qi Lu později tohoto roku Microsoft představil veřejnosti platformu Microsoft Teams jako přímou konkurenci Slacku dne 2. listopadu 2016.  Společnost Slack spustila celostránkovou inzerci v "New York Times", což potvrdilo jejich obavu z konkurenční služby. Ačkoli Slack používá 28 společností ve Fortune 100, "The Verge" napsal, že představitelé společnosti se budou zaobírat platbou za službu Slack, která poskytuje podobné funkce ve stávajícím předplatném služby Office 365 bez dalších nákladů. Společnost ZDNet oznámila, že společnosti si nekonkurují ve stejné oblasti služeb.  Dne 3. května 2017 společnost Microsoft oznámila, že nahradí Microsoft Classroom v Office 365 Education. Ode dne 7. září 2017 mohli uživatelé zaznamenat zprávu, která uvádí, že „Skype for Business je nyní Microsoft Team“. To také bylo potvrzeno 25. září 2017 na výroční konferenci společnosti Microsoft.  Dne 12. července 2018 společnost Microsoft představila bezplatnou verzi Microsoft Teamu, která nabízí většinu funkcí, ale omezuje počet uživatelů a kapacitu pro ukládání souborů. V lednu 2019 společnost Microsoft vydala aktualizaci zaměřenou na „Firstline Workers“, aby zlepšila interoperabilitu Microsoft Teams mezi různými počítači pro maloobchodní pracovníky.

Hovory.

Microsoft Teams podporují veřejnou telefonní síť (PSTN), která umožňuje uživatelům volat na telefonní čísla skrz tuto platformu.

Schůzky.

Schůzky lze naplánovat nebo vytvořit ad-hoc a uživatelé, kteří navštíví kanál, budou moci vidět, že právě probíhá schůzka. Týmy mají také plugin pro aplikaci Microsoft Outlook, aby mohly ostatní pozvat na setkání týmů.

Vzdělávání.

Týmy společnosti Microsoft umožňují učitelům distribuovat, poskytovat zpětné vazby a klasifikovat studentské úkoly, které odešly prostřednictvím týmů, pomocí karty Přiřazení, která je k dispozici účastníkům Office 365 for Education. Kvízy mohou být také přiřazeny studentům prostřednictvím integrace s formuláři Office.

Microsoft Teams je firemní platforma, která umožňuje textovou komunikaci, video hovory, datové úložiště pro ukládání souborů (na těchto souborech lze také spolupracovat) a integraci dalších aplikací do tohoto prostředí.

Microsoft Teams, also referred to as simply Teams, is a unified communication and collaboration platform that combines persistent workplace chat, video meetings, file storage (including collaboration on files), and application integration. The service integrates with the Office 365 subscription office productivity suite and features extensions that can integrate with non-Microsoft products. Microsoft Teams is a competitor to services such as Slack and is the evolution and upgrade path from Microsoft Skype for Business.


Mládí a vzdělání.

Christina Kochová, rodným příjmením Hammocková, se narodila v Grand Rapids ve státě Michigan, dětství a mládí prožila v Jacksonville v Severní Karolíně. Po dokončení střední školy vystudovala na v Raleighu, kde získala tituly bakaláře (2001, elektrotechnika; 2002 fyzika) a magistra (2002, elektrotechnika). V roce 2001 dokončila vzdělávací program NASA Academy.

Inženýrská kariéra.

Po studiích nastoupila na místo inženýrky v Laboratoři astrofyziky vysokých energií () Goddardova kosmického střediska, kde se podílela na vývoji vědeckých přístrojů používaných na misích NASA. V této době také vyučovala fyziku na Montgomery College v Marylandu.  V letech 2004–2007 se jako výzkumná spolupracovnice účastnila amerického antarktického výzkumného programu, přičemž strávila tři a půl roku v arktických a antarktických oblastech. Dvě sezóny pracovala na polárních stanicích Amundsen-Scott a Palmer. V rámci svého působení v Antarktidě sloužila v hasičských a záchranných sborech.  Poté pracovala v Laboratoři aplikované fyziky () Univerzity Johnse Hopkinse kde se podílela na vývoji přístrojů pro sondy Van Allen Probes a Juno. Roku 2010 se vrátila k práci na antarktickém programu. Začátkem roku 2012 přešla do Národního úřadu pro oceán a atmosféru, kde sloužila jako inženýrka na meteorologické stanici v Barrow na Aljašce a od srpna 2012 vedla stanici na Samoi.

Astronautická kariéra.

Přihlásila se do 21. náboru astronautů NASA, uspěla v něm a 17. června 2013 byla zařazena mezi astronauty. Dvouletý základní kosmonautický výcvik dokončila v červenci 2015. Začátkem roku 2018 byla zařazena do záložní posádky Sojuzu MS-12, v němž měli na jaře 2019 na Mezinárodní vesmírnou stanici (ISS) vzlétnout členové Expedice 59/60. V květnu téhož roku nahradila Shannon Walkerovou v hlavní posádce. V březnu 2019 padlo rozhodnutí, že, v souvislosti s letem kosmonauta Spojených arabských emirátů na ISS na podzim 2019, Christina Kochová zůstane na ISS do prosince 2019 v rámci Expedice 61. Nakonec Christina Kochová zůstala do 6. února 2020 a vrátila se na Zemi společně s astronauty Alexandrem Skvorcovem mladším a astronautem Evropské kosmické agentury, Lucem Parmitanem.  Do vesmíru vzlétla na palubě Sojuzu MS-12 14. března 2019 společně s Alexejem Ovčininem a Nickem Hague. Po necelých šesti hodinách letu se Sojuz spojil se stanicí ISS a kosmonauti se zapojili do práce Expedice 59.

První plně ženský výstup do vesmíru.

Christina Kochová měla společně s Anne McClainovou podniknout 29. března 2019 první výstup do vesmíru, avšak jejich skafandry měly špatné míry. Nakonec Christina Kochová byla společně s Jesiccou Meirovou první ženskou dvojicí, které samostatně podnikly výstup do vesmíru.

Osobní život.

Žije v Texasu se svým manželem Robertem Kochem.

Christina Hammock Kochová (* 9. března 1979 Grand Rapids, Michigan, USA) je americká elektroinženýrka a od června 2013 astronautka NASA. Roku 2018 byla zařazena do posádky Expedice 59/60/61 na Mezinárodní vesmírnou stanici (ISS), do vesmíru odstartovala 14. března 2019.

Christina Hammock Koch (; born January 29, 1979) is an American engineer and NASA astronaut of the class of 2013. She received Bachelor of Science degrees in Electrical Engineering and Physics, and a Master of Science in Electrical Engineering from North Carolina State University. She also did advanced study while working for the Goddard Space Flight Center (GSFC). Just before becoming an astronaut, she served with the National Oceanic and Atmospheric Administration, as Station Chief for American Samoa.


Před útokem.

Dne 11. prosince 2018 ráno prohledaly bezpečnostní složky byt útočníka a nalezly zde granát, pistoli, několik nožů a texty v arabštině. Útočník však nebyl doma a o pár hodin později zahájil střelbu v centru Štrasburku.

Útok.

Samotný útok začal okolo 19:50 místního času poblíž náměstí Kléber, kde se konal vánoční trh zvaný Christkindelsmärik. Útočník postupně začal střílet na třech místech, dvakrát byl napaden příslušníky bezpečnostních sil a byl postřelen. Kromě pistole útočil také nožem. Útok probíhal celkem 10 minut, střelec podle svědků zvolával „Allah Akbar" Se zraněnou rukou pak ujel z místa činu taxíkem. Podle řidiče měl s sebou granát.

Po útoku.

Kvůli útoku došlo k uzavření přihlehlých oblastí, včetně budovy Evropského parlamentu, kde se v tu dobu konalo plenární zasedání EP. V oblasti útoku byl jeden český občan, ale neutrpěl žádnou újmu. Ve Francii byl zvýšen stupeň ohrožení teroristickým útokem na nejvyšší, do Štrasburku byly vyslány dodatečné bezpečnostní síly a byla posílena ochrana veřejných budov.  Útočník dva dny unikal policii, na jeho dopadení pracovalo více než 500 policistů a četníků, do akce byly vyslány i speciální zásahové jednotky BRI a RAID nebo elitní protiteroristická jednotka GIGN z Dijonu. Bylo zahájeno také mezinárodní pátrání. Ve čtvrtek 13. 12. byl útočník spatřen ve čtvrti Neudorf, obklíčen a při následné přestřelce zabit.  V souvislosti s útokem bylo zadrženo sedm lidí, jsou mezi nimi čtyři příbuzní vraha, jeho rodiče a dva bratři.

Oběti.

Bylo zabito pět lidí; dva zemřeli během útoku a tři další později podlehli svým zraněním. Dále bylo zraněno jedenáct lidí, z toho čtyři vážně. Na místě zemřeli 45letý turista z Thajska a 61letý Francouz- bývalý bankovní úředník. O dva dny později podlehl svým zraněním 45letý muž z Afghánistánu, 14. prosince zemřel 29letý novinář z Itálie a 16. prosince 35letý polský hudebník Barto Pedro Orent-Niedzielski.

Útočník.

Pravděpodobný útočník, Chérif Chekatt, věk v den útoku 29 let, byl na seznamu osob podezřelých z islámského radikalismu. Byl sledován bezpečnostními složkami a měl kriminální minulost. Jeho trestní záznam obsahoval celkem 27 činů spáchaných ve Francii, Německu a Švýcarsku. Právě kvůli jedné loupeži u něj byla ten den ráno vykonána domovní prohlídka. Byl také veden ve složkách "Fiche S", kde jsou evidováni lidé, představující největší riziko pro národní bezpečnost.

Dne 11. prosince v 19:50 se ve francouzském městě Štrasburku stal teroristický útok, když muž začal střílet na zdejším vánočním trhu. Během útoku zemřeli dva lidé, další tři zemřeli později na následky zranění a jedenáct jich bylo zraněno (z toho čtyři vážně). Útočník, identifikovaný policií jako islámský extremista, dva dny unikal policii, než byl zastřelen při zásahu ve čtvrti Neudorf.

On the evening of 11 December 2018, a terrorist attack occurred in Strasbourg, France, when a man attacked civilians in the city's busy (Christmas market) with a revolver and a knife, killing five and wounding 11 before fleeing in a taxi. Authorities called the shooting an act of terrorism.


Život.

Narodil se 5. ledna 1844 v Limě v aristokratické rodině pocházející ze Španělska. Jeho otec Francisco González de Prada Marrón y Lombera byl členem soudního dvora, jeho matka, oddaná katolička, se jmenovala María Josefa Álvarez de Ulloa y Rodríguez de la Rosa. 8. ledna 1944 byl v kostele San Sebastián pokřtěn limským arcibiskupem.  V roce 1855 byla rodina z politických důvodů nucena se přestěhovat do Valparaísa v Chile, kde Manuel González Prada navštěvoval anglickou školu. Po návratu do Peru v roce 1857 se jeho otec stal primátorem Limy a Manuel se zapsal na Real Convictorio de San Carlos. Začal zde studovat práva a humanitní vědy, studium ale nedokončil. V roce 1863, kdy mu bylo 19 let, zemřel náhle jeho otec ve věku 48 let a Manuel González Prada přerušil svá studia a začal se věnovat poezii a dramatické tvorbě.  Byl členem Literárního klubu v Limé a zakladatelem, později vicepresidentem Peruánského literárního kruhu, který se věnoval literatuře založené na vědě a poznání budoucího vývoje společnosti. Po smrti matky v roce 1888, zesílila jeho kritika společenských poměrů. Zařadil se do skupiny sociálních reformátorů, kam patřil například literát a politik Ricardo Palma nebo spisovatelky Clorinda Matto de Turner a Mercedes de Cabello Carbonera.  Během války proti Chile se účastnil bitvy u San Juanu a Miraflores, za obranu peruánské metrolpole. V důsledku invaze chilských vojáků do Limy se na protest zdržoval dva roky (1881 – 1883) ve svém domě, odkud nevycházel. Po podepsání mírové smlouvy (Tratado de Ancón) a odchodu chilských okupantů pokračoval v novinářské práci. V roce 1885 publikoval články "Grau" (o hrdinovi z bitvy u Angamos) a "Hugo" (u příležitosti úmrtí slavného francouzského literáta).  Pro nepříznivé poměry v zemi, odcestoval koncem roku 1891 se svoji ženou Adrianou do Evropy, kde pobýval dalších sedm let. Spolu s ní navštívil Francii, Švýcarsko, Belgii a Španělsko. Do Limy se vrátil v roce 1898 a dvě sbírky poezie "Minúsculas" a "Exóticas". Jeho nejznámější kniha "Pájinas libres" (1894) vyvolala pobouření veřejnosti a byl blízko vyloučení z katolické církve.  Zemřel na srdeční zástavu, v Limě dne 22. července 1918, ve věku 74 let.

Politická kariéra.

Podílel se aktivně na politickém životě v Peru jako člen konzervativní politické strany Partido Civil a jako zakladatel radikální strany s názvem Unión Nacional. Tato strana ho jmenovala jako svého prezidentského kandidáta, ale po pronásledování režimem uprchl do Evropy. V prezidentských volbách v roce 1899 skončil jako třetí s 0,95% hlasů. Po neúspěchu v prezidentských volbách byl požádán, aby pracoval pro nově vytvořenou vládu. Nastoupil do funkce ředitele Národní knihovny Peru na Abancay Avenue a přispěl k reorganizaci a zlepšení knihovny, která si pod jeho vedením získala mezinárodní uznání. Přestože se nepovažoval za komunistu, v ekonomické teorii měl blízko k marxistickému pojetí. Mnohem více ho ale ovlivňovali svými anarchistickými postoji Pierre-Joseph Proudhon a Michail Alexandrovič Bakunin. Byl kritikem aristokratických kruhů (ke kterým sám patřil) a prosazoval reformy ve prospěch peruánského lidu.

Soukromý život.

V roce 1877 se oženil s Adrianou de Verneuil, původem Francouzkou. Spolu měli tři děti, z nichž se dospělosti dožil pouze nejmladší syn, Alfredo González Prada, diplomat a spisovatel, pokračovatel díla svého otce. Kromě něho měl ještě dceru Mercedes González Prada Calvet se svojí první láskou Verónicou Calvet de Bolívar, se kterou se ale neoženil.

Dílo.

Jako esejista byl znám především kritikou sociální a politické situace v zemi, která se zostřovala po tichomořské válce (1879 – 1883), největší válečné katastrofě v republikánské historii Peru. Byl představitelem realismu a modernismu v latinskoamerické literatuře. Ve svých básních se často zabýval různými stránkami útlaku domorodého obvytelstva, Indiánů ("Trozos de vida", "Baladas peruanas"). Věnoval se též překladům děl Friedricha Schillera a Heinricha Heineho.

Manuel González Prada, rodným jménem José Manuel de los Reyes González de Prada y Álvarez de Ulloa (5. ledna 1844, Lima – 22. července 1918, Lima), byl peruánský politik, myslitel, anarchista, esejista a básník. V letech 1912 – 1914 a 1915 – 1918 byl ředitelem Národní knihovny Peru (Biblioteca Nacional del Perú).

Jose Manuel de los Reyes González de Prada y Ulloa (Lima, January 5, 1844 – Lima, July 22, 1918) was a Peruvian politician and anarchist, literary critic and director of the National Library of Peru. He is well remembered as a social critic who helped develop Peruvian intellectual thought in the early twentieth century, as well as the academic style known as modernismo. He was close in spirit to Clorinda Matto de Turner whose first novel, "Torn from the Nest" approached political indigenismo, and to Mercedes Cabello de Carbonera, who like González Prada, practiced a positivism sui generis.


Exploze.

Exploze nastala přibližně v 8:35 dne 21. listopadu 1996. Zabila 33 obětí a zranila 69 dalších. Většina obětí byla v okamžiku nehody v budově, další ale byli v ulicích v okolí budovy. Šestipodlažní budova, ve které se nacházel obchod s botami Humberto Vidal, klenotnictví, obchod s hudbou a ředitelství Humberto Vidal, byla výbuchem úplně zničena a následně stržena.  Jednou z hypotéz bylo nastražení výbušného zařízení tajným polovojenským sdružením nebo úmyslné zapálení komplexu, z důvodu podobných úmyslných činů v minulosti. Nenalezly se ale žádné stopy po výbušninách ani žádné hořlavé látce, kterou by mohl žhář použít.  Prezident Spojených států amerických Bill Clinton prohlásil Portoriko za oblast postiženou katastrofou, což zajistilo obdržení pomoci z federálních zdrojů, včetně pomoci Národní rady pro bezpečnost dopravy (NTSB), která okamžitě zahájila vyšetřování. San Juan Gas Company (vlastněná Enron Corporation) odmítla jakoukoliv odpovědnost za nehodu a tvrdila, že budova neměla v době výbuchu žádný přívod plynu.

Vyšetřování.

Vyšetřování Národní rady pro bezpečnost dopravy (NTSB) odhalilo, že několik osob nahlásilo údajný únik plynu v budově plynové společnosti několik dnů před explozí, když si stěžovali na velký zápach. Do obchodu s botami nevedl žádný přívod plynu, jako podezřelý se jevil nedaleký plynovod, který obsahoval propan, který je těžší než vzduch. Ukázalo se, že tento plynovod byl rozbitý. Před několika lety byl pod plynovod nainstalován i vodovod, což ještě více ohlo plynovod (který byl již před instalací vodovodu ohnutý). Po instalaci vodovodu se plynovod přerušil a plyn začal unikat.  Výbušný plyn se dostal až do suterénu obchodu s botami, kde způsoboval zmiňovaný zápach. Největším problémem ale bylo, že technici plynové společnosti nebyli schopni únik plynu detekovat ještě před výbuchem. Vyšetřovatelé odhalili, že vývrty používané pro detekci plynu v podzemí byly pouze 46 cm v podzemí, ačkoliv propan (těžší než vzduch) samotný byl až 120 cm v podzemí. Tímto způsobem tedy nebylo možné detekovat, že plyn unikl. Nejzávažnější chyba nastala při kontrole suterénu obchodu. Technik měl přístroj na detekci plynu zapnout na čerstvém vzduchu, předtím, než vstoupí do budovy. Udělal to ale až po vstupu do budovy, čímž pádem nebylo možné detekovat únik žádného plynu.  San Juan Gas Company odmítala odpovědnost a prohlásila, že nehoda mohla být způsobena plynem z kanalizace. Tento plyn je ale lehčí než vzduch, čímž pádem by se musel shromažďovat u stropu. Propan, který je těžší než vzduch, se naopak shromažďuje u podlahy. Vyšetřování ukázalo, že výbuch vyhodil uložené boty směrem nahoru, což dokázalo, že výbušný plyn musel být u podlahy. Trám, který se následkem výbuchu ohnul směrem nahoru, byl pro doložení, že výbuch musel jít zezdola, taktéž velmi důležitý.

Následky.

Oběti nehody a vlastníci postižených společností zažalovali plynovou společnost, která čelila celkem 1500 žalobám. Ačkoliv celou dobu společnost odmítala jakékoliv pochybení, 725 ze všech žalob bylo vyřízeno mimosoudně a 101 žalob skončilo rozsudkem v neprospěch společnosti. Společnost byla taktéž kritizována za nekvalitní školení svých pracovníků. Vedení přislíbilo toto napravit.

Exploze v Humberto Vidal je označení pro výbuch plynu, který nastal dne 21. listopadu 1996 v obchodu s botami "Humberto Vidal" ve městě San Juan, hlavním městě ostrovního území Portoriko. Exploze zabila 33 lidí a zranila 69 dalších. Je to jedna z nejsmrtelnějších nehod, které se kdy na ostrově odehrály.

The Humberto Vidal explosion (sometimes also referred to as the Río Piedras explosion) was a gas explosion that occurred on November 21, 1996 at the Humberto Vidal shoe store in Río Piedras, Puerto Rico. The explosion killed 33 and wounded 69 others when the building collapsed. It is one of the deadliest disasters to have occurred on the island.


Produkty.

Blackmagic vyrábí přepínače (switchery), diskové konvertory, grabovací hardware v podobě karet na PCIe či přes USB, softwarová i hardwarová řešení pro zpracování, konverzi, editaci, střih videa. Její vlajkovou lodí je ale vlastní řada videokamer.

Blackmagic Cinema Camera.

Na NAB Show 2012 společnost představila kameru Blackmagic Cinema. Ta disponuje senzorem s rozlišením 2,5K (2432 × 1366), tedy s určitými možnostmi manipulace obrazu pro výstup 1080p nebo 2K. Nahrávat dokáže rychlostí 23,98; 24; 25; 29,97 a 30 fps progresivně. Obrazová data nahrává na běžnou 2,5" vyjmutelný solid-state drive (buď RAW nebo ztrátové formáty Apple ProRes či Avid DNxHD) a podporuje i uživatelem zadaná metadata. Vyjmá pár tlačítek se ovládá přes 5palcový dotykový displej, k dispozici je i dálkové ovládání. Zvuk nahrává 48 kHz mono, mezi výstupy nechybí HDMI. Má vysokorychlostní rozhraní Thunderbolt, s rychlostí 3 Gb/s. Kamera je vyráběna pro vyměnitelné objektivy s bajonetem EF/ZE nebo Micro Four Third (MFT). Její hlavní devizou je ale velmi citlivý senzor s barevným rozlišením 48 bitů na pixel, který zvládne dynamický rozsah 13 clonových čísel. Při ceně kolem 3000 amerických dolarů to z ní činí zajímavou alternativu profesionálních DSLR a (při výhodách digitálního snímání) dokonce alternativu točení na klasický filmový materiál.

Blackmagic Production Camera 4K.

Rok po oznámení Blackmagic Cinema Camera uvedla Blackmagic na NAB Show 2013 novou verzi své kinematografické kamery. Hlavní novinkou bylo zvýšení rozlišení na necelých 4K (3840 × 2160), senzor velikostně ekvivalentní filmovému formátu Super 35 mm a tedy i podobný filmový vzhled. Dynamický rozsah lehce klesl, na 12 clonových čísel. Z rozhraní přibylo HD-SDI. Tuto kameru aktuálně nabízí za přibližně 4000 US$.

Blackmagic Pocket Cinema Camera.

Zmenšená verze (128 × 66 × 38 mm, 355 g) již tak velmi kompaktní Blackmagic Cinema Camera. Velikost senzoru se zmenšila na velikost Super 16, rozlišení ale spadlo na „pouze“ Full HD (1920 × 1080), úhlopříčka dotykového displeje klesla na 3,5", jeho rozlišení a zůstal stejně jako dynamický rozsah – 13 clonových čísel. Místo SSD disku jako úložiště fungují karty SDHC/SDXC. Podporovány jsou jen vyměnitelné objektivy MFT. Všechno ostatní, co se týká produkčního toku u kamer Blackmagic, ale zůstalo. Cena je kolem 1000 US$.

Blackmagic Design Pty Ltd je australská společnost, která vyrábí videotechniku. Byla založena v roce 1984 Grantem Perry, který je dodnes jejím výkonným ředitelem. Blackmagic vyrábí zařízení pro záznam, konverzi, stříhání a vysílání videa. Sídlí v australském Melbourne, ale pobočky má v Evropě, Asii a Severní Americe. V posledních několika letech koupila firmy Da Vinci Systems, Cintel, Echolab a Teranex, všechny zaměřené na vývoj profesionální techniky pro zpracování filmu a videa.

Blackmagic Design is an Australian digital cinema company and manufacturer based in Port Melbourne, Victoria, Australia. It designs and manufactures broadcast and cinema hardware, most notably digital movie cameras, and also develops video editing software, such as the DaVinci Resolve application.


Životopis.

Brightová žila v Bristolu v Anglii, narodila se jako jedno z devíti dětí Richardu Brightovi (1754-1840) a Sarah Heywood Brightové. Její otec byl bohatý obchodník a bankéř a je známo, že se silně zajímal o vědu. V roce 1823 byl jedním ze zakladatelů Bristol City Museum and Art Gallery. V létě roku 2015 toho bylo o životě Sarah Anne Brightové známo jen málo.  Její role pionýrky fotografie byla objevena poté, co byla nabízena k prodeji série fotografií známá jako "Quillan Collection" v aukční síni Sotheby v New Yorku v roce 2008. Sbírku sestavil v letech 1988-1990 soukromý sběratel umění Jill Quasha.  V kolekci se nacházela fotografie listu, o které myslelo, že autorem je William Henry Fox Talbot, ale když odborník na Talbota pan Larry Schaaf snímek zkoumal, tak prohlásil, že autorem Talbot rozhodně není. Jednalo se o fotogram dnes známý jako "Quillan Leaf" ("List z Quillanu"). Vzhledem k určitým spekulacím o tom, kdo mohl obraz vytvořit, Sotheby uvedla v prodejním katalogu pod snímkem "Fotograf neznámý". Zápis katalogu zahrnoval tři stránky dokumentace a poznámky Larryho Schaafa.  V době dražby měl fotogram listu jasný původ. Pocházel z alba, které původně patřilo Henrymu Brightovi z Ham Green v anglickém Bristolu. Původní album obsahovalo původně sedm fotogramů a několik akvarelů a kreseb, ale do doby aukce se dochovaly pouze fotogramy.  Tisk měl na své zadní straně zřetelně jasné písmeno "W" spolu s dalšími písmeny, která vypadala jako iniciály "HB". Po pečlivém studiu tisku Schaaf spekuloval, že "W" by mohlo znamenat iniciály Thomase Wedgwooda, a že fotogram mohl být vytvořen ještě před rokem 1805. Na základě nejistoty týkající se autorství a stáří, Sotheby's stáhl fotogram z prodeje až do výsledků dalšího výzkumu.  Larry Schaaf začal zkoumat možné souvislosti s Henrym Brightem a tehdy známými fotografy v oblasti Bristolu. Zjistil, že písmeno "W" na tiscích používal také William West, o kterém bylo známo, že jako jeden z prvních pořizoval fotografické snímky v Bristolu. Další výzkum ho vedl ke zjištění, že to, co se zdálo jako iniciály "HB", tak byly vlastně písmena "S.A.B." a rukopis odpovídal iniciálům na akvarelech, o kterých se ví, že jejich autorkou je Sarah Anne Brightová. Schaaf dospěl k závěru, že Brightová je také autorkou zmíněné fotografie a v červnu 2015 oznámil své nálezy na přednášce na univerzitě v Lincolnu.

Sarah Anne Brightová (1793 - 1866) byla anglická umělkyně a fotografka aktivní v 19. století, která byla jednou z prvních fotografek. Autorství snímků, které pořídila, jí bylo připsáno až v roce 2015, kdy byly její iniciály objeveny na fotogramu, který se objevil na aukci v Sotheby's v New Yorku.

Sarah Anne Bright (1793–1866) was a 19th-century English artist and photographer who produced the earliest surviving photographic images taken by a woman. Images she had produced were not attributed to her until 2015 when her initials were discovered on a photogram that was previously consigned to an auction at Sotheby's in New York.


Předcházející události.

Podepsání smlouvy o spolupráci mezi Francií a Německem předcházely dlouhodobě posilující vzájemné vztahy mezi oběma zeměmi. Obě země spojuje členství v Evropské unii a v NATO, což jsou instituce, na jejichž činnosti mají obě země nesporný vliv. Německou a francouzskou diplomacii spojuje především společná proevropská politika, dobré vztahy vůdců obou zemí a usilování Německa o místo v Radě bezpečnosti OSN. V den podpisu smlouvy Angela Merkelová před novináři podpořila Macronovu myšlenku vzniku jedné Evropské armády. Podepsání proběhne symbolicky ve městě Cáchy, které bylo v minulosti městem pro obě země společné Franské říše. Podepsání smlouvy je symbolické i datem, poněvadž 22. ledna uběhlo 56 let od podepsání Elysejské smlouvy mezi Francií a Západním Německem, která dala vznik tzv. ose Paříž–Bonn.

Obsah.

Cílem smlouvy je více integrovat francouzskou a německou politiku na mezinárodním spektru a v rámci Evropské unie. Součástí dohody je také větší spolupráce a sjednocení diplomacií obou zemí, kupříkladu jednotný postoj obou zemí při jednání v Evropském parlamentu a s ostatními zeměmi EU. Smlouva hovoří i o spolupráci ve věci obrany a společné obraně obou zemí před vnitřními a vnějšími hrozbami. Kromě obrany se má také koordinovat společný vývoz zbraní do zahraničí a zbraňový průmysl celkově. Z ekonomického hlediska má smlouva dosáhnout propojení energetiky, průmyslu a zemědělství, a vznik společné hospodářské zóny.  Jedním z hlavních bodů je vznik tzv. německo-francouzských rad, které mají být těmi orgány, které budou vzájemnou spolupráci řídit a iniciovat. Rady se mají scházet třikrát ročně a jejich prostřednictvím se mohou scházet i členové vlád obou států. Ze smlouvy vyplývá, že ministerstva obou zemí mohou očekávat zásahy vlády druhého státu v rámci integrační politiky. S touto politikou jsou spjaté i body zaručující začleňování evropských zákonů mezi zákony států.  Mezi body smlouvy je také zařazena výuka obou jazyků v obou zemích vzájemně, především v pohraničním Alsasku. Integrace se pak týká rozšíření spolupráce francouzských a německých partnerských měst.

Kritika.

Podle kritiků ratifikací smlouvy vznikne de facto francouzsko-německý superstát. Kvůli důležitosti obou zemí také podle nich hrozí monopolizace evropské politické scény ve prospěch jádra EU a zvýšení brojení proti národním státům a státům s protievropskými tendencemi, především proti Polsku a Maďarsku.  Veřejnost smlouvu kritizuje pro nedostatek informací o jejím obsahu s veřejností. Občanská sdružení lidí žijících v Alsasku smlouvu označují za ignorování výsledku prusko-francouzské války, při níž bylo Alsasko anektováno Německým císařstvím. Europoslanci České republiky smlouvu označili za nečekanou a za překvapení a tvrdí, že neproběhla jakákoliv debata o její podobě a ratifikaci.  Existují tvrzení, že smlouva je reakcí na nadcházející Brexit a upevnění francouzsko-německé hegemonie v EU, zejména krátce před konáním voleb do Evropského parlamentu, kde se předpokládá posílení euroskeptiků a nacionalistů. Italský vicepremiér Matteo Salvini oznámil plány sblížit politiku Itálie a Polska jako protiváhu francouzsko-německého paktu.

Cášská smlouva (německy "Vertrag von Aachen"; francouzsky "Traité d'Aix-la-Chapelle"), celým jménem Cášská smlouva o francouzsko-německé spolupráci, je třináctistránkový dokument, který byl podepsán 22. ledna 2019 francouzským prezidentem Emmanuelem Macronem a německou kancléřkou Angelou Merkelovou v německém městě Cáchy.

The so-called Aachen Treaty, formally Treaty on Franco-German Cooperation and Integration, and also known as the Treaty of Aachen (,, ) is a bilateral agreement between the Federal Republic of Germany and the French Republic, which has not entered into force. It was signed by Federal Chancellor Angela Merkel and President Emmanuel Macron in the coronation hall of the Aachen City Hall on 22 January 2019.


Životopis.

Dinah Jane Hansen se narodila 22. června 1997 v Santa Aně v Kalifornii. Je dcerou Gordona a Maliky Hansen. Je nejstarší ze 6 sourozenců. Poprvé vystoupila při zpěvu národní hymny, když jí bylo 7 let. V roce 2011 natočila svůj první singl s názvem "Dancing Like a White Girl". Navštěvovala školu umění Orange County a absolvovala v roce 2015.

Kariéra.

V roce 2012 se přihlásila do soutěže "The X Factor". Zapívala "If I Were Boy" od Beyoncé. Pro svůj sólový výkon bootcampu zpívala Hero od Mariah Carey. Zazpívala "Stronger (What Doesn't Kill You)" od Kelly Clarkson, během které zapomněla některé slova. Jeden z porotců Simon Cowell jí řekl, že kdyby nezapomněla slova v písni během castingu, dostala by se do dalších kol jako sólová zpěvačka. Byla dána spolu s Ally Brooke Hernandez, Normani Kordei, Lauren Jauregui a Camilou Cabello, a vytvořily skupinu nyní známou jako Fifth Harmony. Skupina se dostala až do finále a skončila na třetím místě.

Sólová kariéra.

V roce 2015 se zúčastnila konkurzu na dabování hlavní postavy v animovaném filmu Moana; roly nedostala. Nazpívala píseň "Boom Boom" spolu s rapperem Daddy Yankee a French Montana. Zpívala tonganskou národní hymnu "Ko e fasi o e tu'i 'o' Otu Tonga" 24. listopadu 2017 v semifinálové hře Světového poháru v ragby v roce 2017. Vydala směs vánočních písní se zpěvačkou Leonou Lewisovou. Spolupracovala s Ty Dolla Sign a Marc E. Bassy na debutovém sólovém singlu " Bottled Up ", který byl zveřejněn 21. září 2018. Vystupovala s touto písní na The Tonight Show Starring Jimmy Fallon. Zazpívala dvě nové skladby "Retrogade" a "I Do not Mind" na festivalu Jingle Ball od IHeartRadio 3. prosince 2018. 26. března 2019 vydává singl Retrograde. 28. března oznamuje datum vydání jejího debutového EP, které pojmenovala 1, vydání se uskutečnilo 19. dubna 2019.

Dinah Jane Hansen (* 22. června 1997 Santa Ana (Kalifornie)) je americká zpěvačka, známá především jako členka dívčí skupiny Fifth Harmony.

Dinah Jane Milika Ilaisaane Hansen (; born June 22, 1997) is an American singer, songwriter, and a former member of multi-platinum girl group Fifth Harmony. In October 2017, she featured in RedOne's single "Boom Boom" with Daddy Yankee and French Montana. After the group's hiatus announcement in 2018, Jane signed as a solo artist with L.A. Reid's HitCo Entertainment. Her debut solo single "Bottled Up" featuring Ty Dolla Sign and Marc E. Bassy was released on September 21, 2018, followed by her debut extended play, "Dinah Jane 1", in early 2019.


Děj.

Příběh začíná v roce 1971. Mladá Delphine vyrůstá na rodinném statku v regionu Limousin, kde udržuje utajený poměr s místní dívkou. Ta se však rozhodne provdat, Delphine proto odjíždí do Paříže, aby zde začala nový život. Krátce poté se náhodně na ulici seznamuje se skupinou feministek, které na univerzitě pořádají různé protestní akce. Delphine se k nim připojí a seznamuje se tak s Carole, která je učitelkou španělštiny. Všechny společně organizují akce na podporu práva na potrat a kontrolu porodnosti a Delphine s Carole se do sebe zamilují. Přestože Carole žije s Manuelem, levicovým radikálem. Když se Delphine dozví, že její otec je po infarktu nehybný, musí se vrátit na statek pomáhat matce. Carole se rozhodne opustit definitivně Manuela a vydá se přes léto za Delphine. Carole zde nachází naprosto odlišný, konzervativní svět, ve kterém musejí svůj vztah před okolím tajit. Ve chvíli, kdy se matka o jejich intimním vztahu dozví, Carole musí odjet. Delphine se rozhodne opustit statek s ní, ale nakonec zůstává a s Carole se rozcházejí.  Do kontaktu se opět dostanou až po několika letech v roce 1976, kdy Carole pracuje jako lékařka, která se zaměřuje na potraty, a žije se ženou. Obdržela od Delphine dopis, ve kterém jí píše, že konečně našla sílu opustit rodinnou farmu a začít sama.

Okolnosti vzniku filmu.

Ve scéně, kdy skupina feministek osvobodí homosexuála z psychiatrické léčebny, se Catherine Corsini inspirovala skutečnou akcí Front homosexuel d'action révolutionnaire, která takto osvobodila léčeného mladíka v Itálii.  Film byl natáčen v Paříži a v regionu Limousin (departementy Haute-Vienne a Creuse).  Starosta obce Camaret-sur-Aigues Philippe de Beauregard (FN) rozhodl o zákazu vylepování filmového plakátu v obci, neboť film prý obsahuje množství scén, které mohou uvést ve zmatek mladé publikum.

Léto ("La Belle Saison") je francouzský hraný film z roku 2015, který režírovala Catherine Corsini podle vlastního scénáře. Film popisuje milostný vztah dívky z tradičního venkova a radikální feministky z Paříže na počátku 70. let. Snímek byl v ČR uveden v roce 2016 na filmovém festivalu Febiofest.

Summertime (original title: La Belle Saison) is a 2015 French-Belgian romantic drama film directed by Catherine Corsini, co-written with Laurette Polmanss. The film stars Cécile de France, Izïa Higelin and Noémie Lvovsky. It premiered at the Locarno International Film Festival, where it won the Variety Piazza Grande Award.


Průběh letu.

Mise Boeing Orbital Flight Test úspěšně odstartovala dne 20. prosince 2019 o 11:36:43 světového času (UTC) pomocí nosné rakety Atlas V N22 ze startovacího komplexu 41 na mys Canaveral. O 11:59 UTC NORAD detekoval objekt na oběžné dráze 191 × 76 km se sklonem 51,63 °. Na palubě kosmické lodi byla místo posádky figurína se jménem Rosie the Astronaut (odkazovala na americkou kulturní ikonu všech těžce pracujících žen v továrnách a loděnicích během druhé světové války, nazvanou Rosie the Riveter (Dělnice Rosie)). Figurína během celého letu monitorovala pomocí zabudovaných senzorů podmínky, které by působily na posádku. Po oddělení od nosné rakety se však Starliner ocitl v problémech. Palubní počítač dostával nesprávné informace o údaji, který se označuje jako MET (Mission Elapsed Time - uplynulý čas mise). Důsledkem této chyby se zážeh OIB (Orbital Insertion Burn - zážeh pro usazení na oběžné dráze) neuskutečnil v plánovaném čase. Manévr OIB je potřebný k tomu, aby se loď usadila na parkovací dráze a mohla se začít včas přibližovat k ISS. Kvůli zmíněnému problému začal počítač lodě provádět i nadbytečné korekční zážehy malými orientačními tryskami, čímž loď spotřebovala více pohonných látek, než bylo v této fázi letu optimálně. Řídící středisko se tak rozhodlo poslat Starliner příkaz k provedení zážehu OIB. Loď však v té době letěla nad oblastí pokrytou družicemi TDRS, které zajišťují přenos dat mezi objekty na nízké oběžné dráze a povrchem Země. Příkaz k zážehu OIB se k Starliner dostal až o osm minut později, než měl. Kosmická loď se sice dostala na stabilní oběžnou dráhu, ale její přílet k ISS se značně zkomplikoval. Starliner mohl k stanici přiletět pomocí výrazných úprav oběžné dráhy, ale na tento manévr už neměl dostatek paliva. Další možnost příletu k ISS spočívala v menších korekcích dráhy, ale ty byly nad limity lodě z časového hlediska. Starliner vydrží před připojením ke stanici samostatně fungovat přibližně pět dní. Odborníci z firmy Boeing následně vyslali k Starliner příkaz k zorientování lodě fotovoltaickým panelem k slunci, aby se nabily palubní akumulátory a Starliner mohl nadále fungovat. NASA a Boeing nakonec rozhodli, že kosmická loď zůstane na oběžné dráze dva dny a potom přistane v areálu raketové střelnice White Sands Missile Range v Novém Mexiku, kde měla původně přistát 28. prosince. Ještě týž den, 20. prosince, Starliner provedl za tímto účelem dvě malé korekce dráhy. Kromě operací potřebných k přiblížení a spojení s ISS, se Starliner podařilo splnit ostatní hlavní cíle zkušebního letu na oběžné dráze během 2 dnů ve vesmíru. Dne 22. prosince 2019 ve 12:23 UTC kosmická loď začala brzdící zážeh, který trval 55 sekund. O tři minut později se od lodě oddělil servisní modul a ve 12:46 UTC návratový modul lodě Starliner kontrolovaně vstoupil do horních vrstev atmosféry. O 12:58:02 UTC Starliner úspěšně přistál v poušti v areálu White Sands Missile Range v Novém Mexiku. Kosmická loď z této mise má letět i na první operační let Starliner s posádkou na ISS. Misi USCV-2 má velet astronautka Sunita Williamsová, která vybrala pro tuto loď jméno "Calypso".

Boeing Orbital Flight Test (zkráceně: Boe-OFT) byl první nepilotovaných zkušební let americké kosmické lodi typu CST-100 Starliner společnosti Boeing. Dne 20. prosince 2019 vystartoval z Mys Canaveral k Mezinárodní vesmírné stanici (ISS). Testovat mělo přiblížení a procedury automatického spojení s ISS, přičemž loď měla zůstat připojena ke stanici 7 dní. Starliner se však nezdařil plánovaný zážeh motoru potřebný pro usazení na oběžné dráze a setkání s ISS. NASA a Boeing nakonec rozhodli o předčasném návratu lodě po 2 dnech letu. Následně se odzkoušel úplný návrat do atmosféry, přistání na pevnině a záchranné postupy, které bylo třeba otestovat před prvním pilotovaným letem. Během celého zkušebního letu se sledoval i systém podpory života.

The Boeing Orbital Flight Test (also known as Boe-OFT) was the first orbital mission of the CST-100 Starliner spacecraft, conducted by Boeing as part of NASA's Commercial Crew Program. The mission was planned to be an eight-day test flight of the spacecraft, involving a rendezvous and docking with the International Space Station (ISS), and a landing in the western United States. The mission was successfully launched on 20 December 2019 at 11:36 UTC or 6:36 AM EST, however an issue with the spacecraft's mission elapsed time (MET) clock occurred 31 minutes into flight. This anomaly caused the spacecraft to burn into an incorrect orbit, preventing a rendezvous with the ISS. The mission was reduced to just two days, with the spacecraft successfully landing at White Sands Space Harbor on 22 December.


Popis mise.

Jde o první let kosmické lodi Sojuz na raketě Sojuz 2.1a. Bezpilotní mise k certifikaci nosiče umožní zkontrolovat všechny systémy během startu v reálných podmínkách. Otestuje se interakce digitálního řídicího systému modernějšího nosiče Sojuz 2 s analogovým záchranným systémem lodi.  Let bez posádky také umožní vynést větší množství nákladu na stanici ISS, protože v lodi nebudou přítomny některé komponenty nezbytné pro podporu života posádky.  Na stanici ISS bude kosmickou lodí doručen humanoidní robot Skybot F-850 vytvořený společností Android Technique a Advanced Research Foundation. Robot bude na stanici pobývat po dobu dvou týdnů pod kontrolou kosmonauta Alexandra Skvorcova, který s nim má vykonávat několik úkolů. Na Zemi se vrátí na začátku září.

Let.

Dvoudenní let kosmické lodi k Mezinárodní vesmírné stanici probíhal normálně. Podle plánu se měla loď připojit k dokovacímu portu modulu Poisk 24. srpna v 5:30 UTC. Sbližování se stanicí však selhalo z důvodu vadného zesilovače naváděcího systému KURS na modulu Poisk. Kosmická loď se přiblížila na vzdálenost asi 100 metrů od stanice, zůstala stát a automatická dokovací operace byla přerušena. Následně byl Sojuz oddálen do bezpečné vzdálenosti a pokračoval ve společném letu. Protože byl Sojuz poslán v bezpilotním režimu, nebylo možné jej ke stanici připojit jiným než automatickým způsobem. Systém TORU, kterým je možné řídit nákladní lodě Progress ze stanice ISS, není na Sojuzech instalován. Nejdříve se uvažovalo o výměně vadného staničního zesilovače KURS, ale nakonec bylo rozhodnuto o přeparkování lodi Sojuz MS-13 z dokovacího portu modulu Zvezda na modul Poisk a uvolnit tak místo pro nepilotovaný Sojuz MS-14.  6. září v 18:14 UTC se kosmická loď Sojuz MS-14 s robotem Skybot F-850 na palubě úspěšně odpojila od modulu Zvezda a v autonomním letu se vydala na sestup z oběžné dráhy. Návratový modul lodi bezpečně přistál v Kazachstánu v čase 21:32 UTC.

Sojuz MS-14 je ruská kosmická loď řady Sojuz. Start se uskutečnil 22. srpna 2019 v 03:38 UTC. Nosná raketa Sojuz 2.1a úspěšně odstartovala z kosmodromu Bajkonur k Mezinárodní vesmírné stanici (ISS). Kosmická loď se připojila k dokovacímu portu modulu Zvezda 27. srpna v 03:08 UTC. Jedná se o testovací let bez posádky určený k certifikaci nosiče Sojuz 2.1a pro mise s posádkou.

Soyuz MS-14 was a Soyuz spaceflight to the International Space Station. It carried no crew members, as it was intended to test a modification of the launch abort system for integration with the Soyuz-2.1a launch vehicle. It launched successfully on 22 August 2019 at 03:38 UTC. It was the first mission of the Soyuz crew vehicle without a crew in 33 years, and the first ever unpiloted mission of Soyuz to the ISS.