Osobní život.

Zuzana Čaputová se narodila v Bratislavě, téměř celý život však prožila v Pezinku. Její matka Katarína Strapáková byla administrativní pracovnice, otec Štefan Strapák ředitel pobočky pojišťovny.

Vzdělání a právnická kariéra.

Navštevovala základní školu v Pezinku. Od roku 1991 studovala na Právnické fakultě Univerzity Komenského v Bratislavě. Studium práv zakončila v roce 1996. Během studia a po jeho skončení pracovala v místní samosprávě v Pezinku, nejprve jako asistentka na právním oddělení, poté jako zástupkyně přednosty městského úřadu.  Později působila v neziskovém sektoru, kde se věnovala veřejné správě a problematice týraných a zneužívaných dětí. Následně pracovala jako projektová manažerka na projektu rozvoje místních komunit v občanském sdružení EQ Klub.  V letech 2005–2010 vykonávala praxi jako advokátní koncipientka. Od 15. srpna 2005 do 31. srpna 2007 u advokátky Mgr. Evy Kováčechové, od 1. září 2007 do 31. ledna 2009 u advokátky Mgr. Zuzany Dlugošové a od 14. března 2009 do 31. ledna 2010 v obchodní společnosti "Advokátská kancelář Tomáš Kamenec s. r. o."  Je autorkou a spoluautorkou několika publikací a členkou celosvětové sítě environmentálních právníků ELAW ("Environmental Law Alliance Worldwide").  V roce 2016 byla jako právnička občanské iniciativy "Skládka nepatří do města" vyznamenána Goldmanovou environmentální cenou za boj o uzavření skládky odpadu v Pezinku. Problematice pezinské skládky se aktivně věnovala 14 let. Právě při této příležitosti se dostala do sporu s kontroverzním podnikatelem Mariánem Kočnerem, ten zastupoval firmu, která chtěla novou skládku v Pezinku založit.  V září 2017 oznámila odchod z týmu VIA IURIS a pokračovala v advokátské praxi. V rámci advokacie plánovala věnovat se i nadále environmentálním tématům.

Rodinný život.

Zuzana Čaputová žije s dvěma dcerami v Pezinku. V září 2018 se rozvedla s Ivanem Čaputou. V únoru 2019 na facebookovém účtu poprvé oficiálně naznačila partnerský vztah s hudebníkem, výtvarníkem, básníkem a překladatelem Peterem Konečným, pocházejícím také z Pezinku, jenž ji následně začal doprovázet v prezidentské kampani. V květnu 2020 byl medializován její poměr s Jurajem Rizmanem, bývalým ředitelem slovenské pobočky Greenpeace a ředitelem komunikace Greenpeace pro střední a východní Evropu, jenž se opakovaně stal Mluvčím roku. Oba společně působili v občanském sdružení Via iuris a Rizman tehdejší advokátce také poskytoval podporu v kauze pezinské skládky.

Politická kariéra.

Místopředsedkyně Progresivního Slovenska.

V prosinci 2017 oznámila vstup do vznikajícího politického hnutí Progresívne Slovensko a v lednu 2018 byla na ustavujícím sněmu zvolena místopředsedkyní. Této funkce se vzdala 19. března 2019 po prvním kole prezidentských voleb a na sněmu 8. května téhož roku požádala o zrušení členství v hnutí.

Kandidatura v prezidentských volbách 2019.

V prezidentských volbách získala v prvním kole relativní většinu hlasů, a to 40,57 %. Nejvíce to bylo v Bratislavském kraji (59,65 % hlasů) a nejméně v Prešovském kraji (30,29 %). V souvislosti s výsledkem voleb oznámila, že se vzdá svého postu místopředsedkyně v hnutí Progresívne Slovensko. Ve druhém kole voleb zvítězila s 58 % hlasů nad svým protikandidátem Marošem Šefčovičem, místopředsedou Evropské komise a komisařem pro energetickou unii.  V rozhovoru s "Denníkem N" řekla, že svoje pohlaví v těchto volbách nepovažuje za handicap.

Volební program.

Spravedlivost pro všechny.

Opakovaně tvrdila, že na Slovensku neplatí spravedlivost pro všechny stejnou mírou. Jako prezidentka chtěla vyvíjet maximální tlak na okamžité a systémové změny v policii, prokuratuře a justici. Byla také přesvědčená, že policejní sbor musí fungovat jako nezávislá instituce oddělená od vlivů politiků, a v jejím čele musí být profesionál. Také tvrdila, že je potřeba, aby prokuratura byla pod veřejnou kontrolou.

Důstojnost pro seniory.

Jako prezidentka chtěla pracovat na tom, aby co nejvíce seniorů trávilo své stáří v domácí péči či péči menších pečovatelských zařízení. Usilovala o tlak na vládu a kraje, aby tyto služby byly finančně podporovány.

Ochrana životního prostředí.

Bohatství Slovenska viděla podle svého programu zejména v přírodě: v lesích překypujících životem, v čistých řekách a podzemní vodě, které jsou zásobou pitné vody, a také v úrodných polích, které lidem dávali práci, zároveň i obživu. Ochrana životního prostředí neměla být jen okrajovým politickým tématem. Za problemiatický označila přístup vlády, která umožňovala masivní, a často i nelegální kácení lesů ve prospěch některých podnikatelských skupin. Jako prezidentka chtěla prosazovat, aby minimálně 5 procent ekologicky nejvzácnějšího území zůstalo zachovaných jako bez zásahu člověka.

Registrovaná partnerství.

V relaci "V politike" televizní stanice TA3 uvedla, že je pro legalizaci registrovaných partnerství. V diskusi se svým protikandidátem Mistríkem se přiklonila k možnosti adopce dětí páry homosexuálů: „"Preferujem to, aby dieťa malo biologickú matku, biologického otca. V prípade ak by malo vyrastať v ústavnej starostlivosti, myslím si, že by mu bolo lepšie s dvoma milujúcimi bytosťami, hoci aj rovnakého pohlavia".”

Prezidentka republiky.

Inaugurace.

Inaugurace proběhla v poledne 15. června 2019 v bratislavské budově Reduta. Předepsaný slib složila na slavnostní schůzi Národní rady Slovenské republiky do rukou předsedy Ústavního soudu SR Ivana Fiačana ve 12.06 nebo 12.07. Šest až sedmi minutové zpoždění bylo zapříčiněno neočekávaným projevem předsedy Národní rady Andreje Danka, což vyvolalo polemiky o tom, kdo byl v tu dobu vlastně hlavou státu. Podle Ladislava Špačka po tuto dobu Slovensko nemělo prezidenta a Dankův projev označil za nemístný. Nový poradce prezidentky pro ústavní právo Peter Kubina však řekl, že se nic takové nestalo a prezidentem byl po tuto dobu stále Andrej Kiska, jehož mandát uplynul po složení slibu Zuzany Čaputové. Kancelář Národní rady se proti Špačkovi ohradila, že si má nastudovat Ústavu SR a požádala o veřejnou omluvu.  Po složení slibu přednesla svůj první projev v úřadě prezidentky. Řekla, že bude usilovat o to, aby byla prezidentkou všech občanů, pronesla také následující větu: „Neprišla som vládnuť, prišla som slúžiť občanom, obyvateľom, Slovensku.“ Ve svém projevu Slovensko pochválila a i kritizovala. Vyzdvihla například aktivní a vyspělou občanskou společnost, která si umí navzájem pomáhat, kritizovala pak například to, že mnoho Slováků stále žije v chudobě. Zavázala se pak, že naplno využije své pravomoci k tomu, aby každý občan, tedy bez ohledu na výšku platu, etnický původ, příslušnost k menšinovým skupinám měl přístup ke kvalitní zdravotní péči.  Následovala vojenská přehlídka, pěší procházka městem do katedrály svatého Martina, ekumenická bohoslužba "Te Deum", symbolické převzetí úřadu a Grasalkovičova paláce, oběd se seniory, pokládání věnců u památníku svobody v Devíně, položení kytic na hrob Michala Kováče a slavnostní recepce v Redutě.  Část od 11.45 do 13.00, tedy složení slibu a vojenskou přehlídku sledovala Česká televize ve svém mimořádném vysílání.

Setkání s ústavními činiteli.

V úterý 18. června 2019 se sešla nejprve s předsedou Národní rady Andrejem Dankem, poté s předsedou vlády Petrem Pellegrinim, přičemž na tiskové konferenci obeznámila veřejnost o obsahu těchto jednání. Vyjádřila zájem zopakovat deklaraci tří nejvyšších ústavních činitelů o zahraniční politické orientaci Slovenska. Na tuto výzvu zbylí dva ústavní činitelé reagovali se zájmem. Tato deklarace byla podepsána o devět dní později, tedy 27. června. Zopakovali tak Společné vyhlášení ústavních činitelů k prioritám členství SR v EU a NATO z roku 2017.  Andrej Danko vyjádřil zájem o pravidelná setkání nejvyšších ústavních činitelů, Peter Pellegrini se pak s prezidentkou dohodl na pravidelné komunikaci.

Zástupci v soudní radě SR.

Dne 18. června 2019 jmenovala do soudní rady Slovenské republiky, a to Elenu Berthotyovou, která již tuto funkci zastávala, a Lajose Mészárose, bývalého soudce slovenského ústavního soudu.

První zahraniční cesta.

V souladě s tradicí, kterou zavedli čeští a slovenští prezidenti se Zuzana Čaputová na svou první zahraniční cestu vydala do České republiky. Za českým prezidentem Milošem Zemanem přijela na Pražský hrad dopoledne ve čtvrtek 20. června 2019. Spolu pohovořili, poobědvali a následovala tisková konference. Na ní český prezident ocenil přátelskou atmosféru.  Odpoledne se pak Zuzana Čaputová setkala se zástupci Parlamentu České republiky, nejprve s předsedou Senátu Jaroslavem Kuberou, později s předsedou Poslanecké sněmovny Radkem Vondráčkem.  Poté položila věnce k soše Miroslava Rastislava Štefánika. Položením květiny na hrob Václava Havla uctila jeho památku. Oficiální program byl zakončen účastí koncertu "Zuzana není sama doma", který zorganizovali především Slováci žijící v Česku.

Důvěryhodnost.

Podle průzkumu agentury AKO z dubna 2020 věřilo prezidentce až 83,5 % Slováků. Nedůvěřovalo ji pak 12,3 % z dotázaných a zbylí neuměli odpovědět. Dle průzkumu agentury Focus pro televizi Markíza ji věřilo 62 % lidí, nevěřilo ji pak 30 %. V lednu 2020 jí podle průzkumy stejné agentury důvěřovalo 58 %, nedůvěřovalo pak 39 % lidí.

Zuzana Čaputová, rozená Strapáková (* 21. června 1973 Bratislava), je slovenská politička, advokátka, občanská aktivistka a od 15. června 2019 prezidentka Slovenské republiky. Úřadu se ujala jako první žena a ve 45 letech také jako nejmladší osoba v nejvyšší ústavní funkci.

Zuzana Čaputová (; Strapáková; born 21 June 1973) is a Slovak politician, lawyer, and environmental activist who has been President of Slovakia since 15 June 2019. Čaputová is the first woman to hold the presidency, as well as the youngest president in the history of Slovakia, elected at the age of 45.


Historie.

Poprvé ji nahrál jako orchestrálku Franck Pourcel a vydal na albu "Amour, Danse, Et Violons. No.17" v roce 1959 pod názvem "Chariot" (česky „Vozík“). V roce 1962 ji opatřil Jacques Plante francouzským textem a pod původním názvem ji nazpívala Petula Clark. Za tuto nahrávku získala Petula Clark zlatou desku za milion prodaných desek. Petula Clark ji také nazpívala v italštině pod názvem "Sul mio carro" a v němčině jako "Cheerio (Addio)". Tyto verze byly velmi úspěšné. Pro anglofonní trh přizvali Pourcel a Mauriat textaře Normana Gimbela a aranžéra Arthura Altmana. Tato anglická verze s názvem "I Will Follow Him" v podání Petuly Clark v USA ani ve Velké Británii příliš nezaujala.  Stejnou anglickou verzi, jakou natočila Petula Clark, natočila v USA v lednu 1963 tehdy ještě čtrnáctiletá Little Peggy March. Tato nahrávka prudce vylétla na americkém žebříčku Billboard Hot 100, kde v dubnu dosáhla č. 1 a tři týdny ho držela (v žebříčku se udržela 12 týdnů).

Coververze.

Krátce po úspěchu uvedených jazykových verzí by tyto natočeny řadou dalších zpěváků. Ale vznikly i verze v dalších jazycích např.  S anglickou verzí slavila v roce 1982 úspěch holandská zpěvačka José Hoebee.<br>Opravdovým návratem této písně je možno nazvat její provedení v americkém filmu Sestra v akci jako závěrečné sborové písně. Toto provedení zřejmě podnítilo k sborovým interpretacím jako například v roce 2012 ji André Rieu se svým „Johann Strauss Orchestra“ vydal na albu "Under the Stars: Live in Maastrich".

Odkazy.

Reference.

V tomto článku jsou použity informace z německé a anglické Wikipedie.

I Will Follow Him je anglická coververze francouzské písně Chariot. Původní verzí byla orchestrálka, kterou napsal Franck Pourcel (pod pseudonymem JW Stole) společně s Paulem Mauriatem (pod pseudonymem Del Roma).

"I Will Follow Him" is a popular song that was first recorded in 1961 by Franck Pourcel, as an instrumental titled "Chariot". The song achieved its widest success when it was recorded by American singer Little Peggy March with English lyrics in 1963. The music was written by Franck Pourcel (using the pseudonym J.W. Stole) and Paul Mauriat (using the pseudonym Del Roma). It was adapted by Arthur Altman. The completely new English lyrics were written by Norman Gimbel.


Mládí.

Gonzalez zprvu navštěvoval základní školu St. Joseph grade school ve městě Avon Lake ve státě Ohio, poté přešel na vysokou školu Saint Ignatius High School v Clevelandu. Věnoval se atletice, ve které se čtyři roky po sobě kvalifikoval do státního finále, basketbalu a především americkému fotbalu, ve kterém hrál na pozicích v obraně i útoku. V posledním roce školy byl zvolen do prvního týmu celostátního výběru a také podle agentury AP a deníku "The Plain Dealer" defenzivním hráčem sezóny. Připsal si 71 zachycených přihrávek pro 1,873 yardů, 21 touchdownů a jeho průměr 26,4 yardu na jedno zachycení se stalo rekordem školy.

Univerzitní fotbal.

Gonzalez chodil tři roky na Ohio State University, kde hrál s budoucími hvězdami NFL Santonio Holmesem, Tedem Ginnem mladším, Royem Hallem nebo držitelem Heismanovy trofeje quarterackem Troyem Smithem. Ve druhém roce byl zvolen trenéry do týmu All-Big Ten.

Profesionální kariéra.

Draft NFL.

Anthony Gonzalez byl draftován v prvním kole Draftu NFL 2007 na 32. místě týmem Indianapolis Colts, aby se stal slot receiverem. Také byl jedním ze tří Wide receiverů Ohio State University, kteří byli ten rok draftování.

Indianapolis Colts.

V první sezóně nastoupil Gonzalez do třinácti utkání, devíti jako startující hráč, ve kterých zachytil 37 přihrávek pro 576 yardů a 3 touchdowny. V roce 2008 pokračoval ve zlepšení, když v šestnácti zápasech nasbíral 57 přihrávek pro 664 yardů a 4 touchdowny. Po ukončení kariéry Marvina Harrisona se stal startující Wide receiverem na pravé straně, ale v otevíracím utkání sezóny 2009 proti Jacksonville Jaguars si poranil pravé koleno. Odhady hovořily o osmitýdenní pauze, ale Gonzalez se nedokázal vyléčit do konce základní části a 24. prosince byl dopsán do náhradního týmu jako zraněný.  Na začátku sezóny 2010 ztratil pozici startujícího hráče kvůli zranění z předchozí sezóny a odehrál tak pouze dvě utkání, ve kterých zachytil 5 přihrávek pro 67 yardů. Znovu se zranil v osmém týdnu proti Houstonu Texans a sezóna pro něj skončila.

New England Patriots.

17. března 2012 podepsal Gonzalez smlouvu s týmem New England Patriots, ale již 29. března byla ukončena.

Anthony E. Gonzalez (* 18. září 1984 Cleveland, Ohio) je bývalý hráč amerického fotbalu, který nastupoval na pozici Wide receivera. Byl draftován týmem Indianapolis Colts v roce 2007 v prvním kole Draftu NFL, předtím hrál univerzitní fotbal za Ohio State University v Columbusu.

Anthony E. Gonzalez (born September 18, 1984) is an American politician and former professional football player. A member of the Republican Party, he has been serving as the U.S. Representative for since 2019. He played college football at Ohio State and was drafted by the Indianapolis Colts in the first round of the 2007 NFL Draft.


Pořadí.

Pořadí jezdců před závodem.

Na čele průběžného pořadí šampionátu jezdců je Valtteri Bottas, který v obou dosavadních závodech nasbíral 44 bodů. O jediný bod zpět je druhý Lewis Hamilton a stupně vítězů uzavírá třetí Max Verstappen se ziskem 27 bodů.

Pořádí týmu před závodem.

V Poháru konstruktérů má zatím navrch stáj Mercedes, která nasbírala 87 bodů. Druhé místo patří Ferrari, které má na svém kontě 48 bodů. Třetí pozici zaujímá Red Bull Racing-Honda, který se může pyšnit 31 body.

Tréninky.

V prvním tréninku zaznamenal nejrychlejší čas Sebastian Vettel z Ferrari (1:33.911). Druhý Lewis Hamilton, zaostal o 207 tisícin. Třetí místo obsadil Charles Leclerc, jenž na týmového kolegu Vettela ztratil 256 tisícin sekundy. S technickými problémy se potýkal Antonio Giovinazzi z týmu Alfa Romeo Racing, neboť zvládl jen dvě kola. Hodiny v poslední zatáčce dostal Lance Stroll.  Druhý trénink opanoval Valtteri Bottas z Mercedesu, který zaknihoval čas 1:33.330. Sebastian Vettel, jenž proťal pomyslnou cílovou pásku na druhé pozici, byl pomalejší o 27 tisícin sekundy. Na třetí příčku se vyšvihl Max Verstappen z Red Bullu s mankem 221 tisícin sekundy. Hamilton s Bottasem se v úvodu prostředního tréninku roztočili. Výraznější problém musel řešit Romain Grosjean, jemuž se nalomil přední spoiler.  Třetí trénink byl opět v režii Valtteriho Bottase, který časem 1:32.830 nechal za sebou druhého Sebastiana Vettela o 392 tisícin sekundy. Na třetím místě dojel Charles Leclerc se ztrátou 418 tisícin sekundy. Poslední tréninkovou jednotku předčasně ukončil Alexander Albon, který havaroval a kvalifikace se nezúčastnil.

Kvalifikace.

Jak už bylo zmíněno, kvalifikace se nezúčastnil Alexander Albon, který rozbil svůj vůz na konci třetího tréninku a mechanici jej nestihli spravit. V první části skončili Lance Stroll, George Russell, Robert Kubica a Antonio Giovinazzi, který nedokázal zajet platné kvalifikační kolo.  Ve druhé fázi kvalifikace došlo k jednomu překvapení, neboť nepostoupil Kimi Räikkönen. Jak sám přiznal do týmového rádia, na vině byla porucha motoru. Spolu s ním dál neprošli ani Daniil Kvyat, Sergio Pérez, Carlos Sainz Jr. a Lando Norris.  Pole position získal v Šanghaji Valtteri Bottas časem 1:31.547, čímž porazil druhého Lewise Hamiltona o pouhých 23 tisícin sekundy. Druhou řadu na startovním roštu obsadí rudé monoposty Ferrari v pořadí Sebastian Vettel, Charles Leclerc.  {|class="wikitable" style="font-size: 85%;"

Průběžné pořadí po závodě.

!! Pořadí! Konstruktér! Body!colspan=4|Zdroj:

Grand Prix Číny 2019 (oficiálně Formula 1 2019 Heineken Chinese Grand Prix) se jela na okruhu Shanghai International Circuit v Šanghaji v Číně dne 14. dubna 2019. Závod byl třetím v pořadí v sezóně 2019 šampionátu Formule 1. Závod byl také 1000. závodem seriálu Formule 1 od 1. závodu Mistrovství, který se jel na okruhu Silverstone v roce 1950.

The 2019 Chinese Grand Prix (formally known as the Formula 1 Heineken Chinese Grand Prix 2019) was a Formula One motor race that took place on 14 April 2019 at the Shanghai International Circuit in Shanghai, China. The race was the 3rd round of the 2019 Formula One World Championship, and marked the 16th time that the Chinese Grand Prix had been run as a round of the Formula One World Championship. The race also marked the 1000th World Championship race since the first World Championship race was held at the Silverstone Circuit in.


Sanktusník katedrály Notre-Dame v Paříži

Historie.

První sanktusník byl postaven na stejném místě ve 13. století, nejspíše mezi lety 1220 až 1230. Tato původní věž byla rozebrána v letech 1786–1792.  Katedrála zůstala bez sanktusníku až do restaurování, které zahájil architekt Jean-Baptiste Antoine Lassus. Po jeho smrti v roce 1857 převzal dohled nad stavbou Eugène Viollet-le-Duc. Výstavbou věže byla pověřena firma Ateliers Monduit specializující se na uměleckou práci s olovem. Nová věž byla otevřena 15. srpna 1859.  V roce 2018 bylo rozhodnuto o obnově katedrály. Dne 15. dubna 2019 vypukl v bezprostřední blízkosti věže požár. Předpokládá se, že by požár mohl být spojen s restaurátorskými pracemi v katedrále. Pařížská prokuratura požár katedrály vyšetřuje jako nedbalostní čin, nikoli jako úmyslný zločin.  Při svém pádu věž prorazila čtvrté klenební pole křížové klenby.

Popis.

Věž se nacházela nad křížením hlavní lodi a transeptu. Byla vyrobena z dubového dřeva a potažená olověným pláštěm. Hmota dřevěné konstrukce vážila asi 500 tun a olovo asi 250 tun. Špička věže byla 96 metrů nad úrovní náměstí kolem katedrály.  Věž byla na své základně mezi střechami obklopena sochami dvanácti apoštolů, vyrobenými z tepané mědi. Tyto sochy byly uspořádány ve stupních po trojicích ve čtyřech řadách vždy mezi štíty sousedících střech. Každá trojice apoštolů byla vždy doplněna sochou zvířete symbolizujícího jednoho ze čtyř evangelistů: býk u sv. Lukáše, lev u sv. Marka, orel u sv. Jana a člověk (či anděl) u sv. Matouše. Těchto 16 soch jsou jediné prvky věže, které přečkaly požár bez úhony, neboť byly krátce před požárem (11. dubna) odvezeny k restaurování. Tyto sochy vytvořil sochař Adolphe-Victor Geoffroy-Dechaume (1816–1892). Všichni apoštolové byli obráceni čelem k Paříži, kromě jednoho z nich, sv. Tomáše, patrona architektů, který hleděl směrem k věži.  Na samém vrcholu věže se nacházela korouhvička ve tvaru kohouta. V ní byly uschovány tři relikvie: malý kousek Trnové koruny, relikvie sv. Diviše a sv. Jenovéfy. Tyto ostatky zde byly umístěny v roce 1935 v době působení kardinála Verdiera. Kohout byl nalezen v troskách druhý den po požáru, 16. dubna 2019.

Další využití.

Věž sloužila jako nivelační bod francouzské geodetické sítě. V roce 1999 vylezli na věž aktivisté, aby připomněli výročí Tibetského národního povstání v roce 1959.

Novogotický sanktusník katedrály Notre-Dame v Paříži vznikl v polovině 19. století jako náhrada za původní středověký sanktusník. Posléze byl zničen při požáru katedrály, který vypukl 15. dubna 2019.

The spire of Notre-Dame de Paris was located above the cross-section of the cathedral's transept. Notre-Dame de Paris has had two timber spires, known as flèches. The first was built between 1220 and 1230. It eventually became so damaged that it was removed in the late 18th century. The second was put into place by the French Architect Eugène Viollet-le-Duc in 1859, and destroyed in a violent fire on 15 April 2019.


Příběh.

Hlavní hrdinou příběhu je čtrnácti letý Kósei Arima. Kósei byl od mala hudebně nadaný a jeho matka ho začala učit hrát na piano. Její zdravotní stav se ale rychle zhoršoval a kvůli tomu začala Kóseiho více a více izolovat a chtěla, aby se soustředil pouze na hraní. Pár dní před smrtí se jeho matka dostaví na jedno z jeho vystoupení, a i když hrál téměř perfektně, tak je na něj po vystoupení zlá a nadává mu za sebemenší chyby. Na konci této scénky ho udeří svojí holí a Kósei jí řekne, že ji nenávidí. Po smrti své matky se Kósei zhroutí během jednoho z vystoupení a jako následek tohoto trauma neslyší noty, které sám hraje. Uběhly dva roky a Kósei se piana ani nedotkl a má na svět vskutku melancholický pohled. Většinu svého času tráví se svými příteli Cubaki Sawabe a Watari Rjóta. Jednoho dne do jeho života vstoupí dívka jménem Kaori Mijazono, která jeho pohled na svět zcela změní. Kaori miluje hru na housle a podle ní má být hudba svobodná, zajímavá i chaotická a ne nudná, strukturovaná a předvídatelná. Chvíli po seznámení jí Kósei uvidí vystupovat a její styl hraní ho fascinuje.
 Během tohoto vystoupení si Kósei uvědomí, že Kaori miluje. Poté, co Kaori dohraje ale zkolabuje a je převezena do nemocnice. Kaori tvrdí, že zkolabovala kvůli nedostatku železa v krvi, ale postupem času se dozvíme, že její zdravotní stav se zhoršuje a že toto není poprvé, co zkolabovala. Po propuštění z nemocnice spolu Kósei a Kaori tráví dost času a díky ní se Kóseiovi vrací barevný pohled na svět. Kaori ho vyzve, aby s ní hrál na gala koncertu, ale není schopná se kvůli jejímu zdraví dostavit. Kaori rychle ztrácí naději, ale pro jednou jí inspiruje Kósei, když uslyší jeho hraní společně s Nagi Aizou, což je sestra jednoho z Kóseiova rivalů Takešiho Aizy. Kaori se díky tomu rozhodne podstoupit operaci, která by jí mohla umožnit mít s Kóseiem poslední vystoupení.
  Kósei hraje na závěrečném vystoupení v Eastern Japan Piano Competition. Při tomto vystoupení se mu zjeví Kaori, která ho doprovází hrou na housle. Ke konci vystoupení Kaori zmizí a Kósei si uvědomí, že Kaori během riskantní operace zemřela.
  Po její smrti obdrží Kósei dopis, který Kaori napsala, než zemřela. V něm stojí, že Kaori od začátku věděla, že zemře a že Kóseie milovala od svých pěti let. Píše o tom, jak jí inspiroval ke hře na housle, aby s ním mohla jednoho dne hrát. Když se dozvěděla, že jí nezbývá mnoho času se rozhodla, že se s Kóseiem seznámí přes Cubaki pod záminkou, že se jí líbí Watari. Díky tomuto dostala tato série svůj název. Po zjištění pravdy Cubaki Kóseiovi sdělí, že bude po jeho boku do konce života.

Seznam postav.

Kósei Arima
  Dabing: Nacuki Hanae  Kaori Mijazono
  Dabing: Risa Taneda  Cubaki Sawabe
  Dabing: Ajane Sakura  Rjóta Watari
  Dabing: Rjóta Ósaka  Takeši Aiza
  Dabing: Júki Kadži  Emi Igawa
  Dabing: Saori Hajami  Nagi Aiza
  Dabing: Ai Kajano  Saki Arima
  Dabing: Mamiko Noto  Hiroko Seto
  Dabing: Mie Sonozaki  Koharu Seto
  Dabing: Inori Minase  Saitó
  Dabing: Kazujuki Okicu  Nao Kašiwagi
  Dabing: Šizuka Išigami  Takahiko Arima
  Dabing: Kendži Hamada

Manga.

Manga byla napsána a ilustrována Naošim Arakawou. První díl byl vydán 16. září 2011 a finální díl byl vydán 15. května 2015 ve dvou verzích, a to v klasické verzi a ve speciální verzi, která obsahovala i animovanou verzi, která ještě nebyla nikde publikována.

Anime.

Anime bylo vytvořeno studiem A-1 Pictures. Anime bylo prvně uváděno v Japonsku, a to od 10. října 2014 do 20. března 2015. Na začátku a konci anime jsou vždy dvě skladby, které se v průběhu anime dva krát vyměnily. První polovinu anime byly používány skladby "Hikaru Nara" od Goose house a "Kirameki" od Wacci. Druhá polovina anime používá skladby "Nanairo Symphony" od Coalamode a "Orange" od Seven Oops. Ostatní hudbu pro toto anime zkomponoval Masaru Jokojama.<br> Anime se dnes dá najít například na Netflixu a Crunchyrollu.

Hraný film.

Byl oficiálně ohlášen 29. ledna 2016 a vydán byl 10. září 2016. Film režíroval Takehiko Šindžó a scénář napsal Jukari Tacui. Kaori v tomto filmu hraje Suzu Hirose a Arimu hraje Kento Jamazaki.

Šigacu wa kimi no uso (, zkráceně "Kimiuso") je japonská manga série, která byla napsána a ilustrována Naošim Arakawou. Jednotlivé kapitoly byly vydávány v časopisu "Gekkan šónen Magazine" nakladatelství Kódanša od dubna 2011 do května 2015. Animovaná verze v podobě 22dílného seriálu byla vytvořena studiem A-1 Pictures a byla vysílána od října 2014 do března 2015. Filmová verze příběhu měla premiéru v japonských kinech v září 2016.

Your Lie in April, known in Japan as or Kimiuso for short, is a Japanese manga series written and illustrated by Naoshi Arakawa. The series was serialized in Kodansha's "Monthly Shōnen Magazine" from April 2011 to May 2015. An anime television series adaptation by A-1 Pictures aired from October 2014 to March 2015 on Fuji TV's Noitamina block. A live-action film adaptation of the same name was released in September 2016.


Meteorologická historie.

Indická meteorologická agentura (Indian Meteorological Departement, IMD) 26. dubna 2019 zaznamenala u pobřeží ostrova Sumatra vytvoření tropické deprese, které přidělila označení BOB 02. Později ve stejný den vydalo Joint Typhoon Warning Center (JTWC) varování před formující se tropickou bouří. Systém pomalu postupoval na sever a sílil. O půlnoci na 27. duben IMD překlasifikovala systém na hlubokou depresi. Ve stejnou dobu JTWC začal vydávat pravidelná varování, když systému přidělil označení 01B. O šest hodin později IMD překlasifikovala systém na cyklonální bouři a přidělila mu jméno Fani.  Systém pokračoval v intenzifikaci až do 18:00, pak nastalo zhruba den trvající období stagnace, během kterého konvektivní oblačnost ve středu systému střídavě houstla a řídla. 29. dubna okolo 12:00 se v systému opět obnovil proces intenzifikace a IMD jej překlasifikovala na silnou cyklonální bouři. V této době se systém nacházel v oblasti s velmi příznivými podmínkami (teplota povrchu moře 30-31 °C, slabý střih větru), které umožnily prudkou intenzifikaci. JTWC překlasifikovalo systém na ekvivalent hurikánu kategorie 1 v pozdních hodinách 29. dubna. Kolem půlnoci na 30. dubna IMD překlasifikovala Fani na velmi silnou cyklonální bouři. Uspořádání systému nabývalo jasnějších obrysů, s těsně staženými spirálovitými děšťovými pásy kolem oka. Kolem 12:00 proto IMD systém překlasifikovala na extrémně silnou cyklonální bouři, JTWC systém překlasifikovalo na ekvivalent hurikánu kategorie 3 o několik hodin později. V následujících dnech vývoj pokračoval pomalejším tempem, satelitní snímky ukazovaly pouze malé změny. 2. května se ovšem centrální oblačnost stala více symetrickou a oko výraznější. JTWC překlasifikoval Fani na ekvivalent hurikánu kategorie 4 v 6:00. Krátce nato došlo k další periodě prudké intenzifikace, která vyvrcholila větry o síle 250 km/h (1-min průměr, v nárazech až 296 km/h), jen těsně pod hranicí, která by znamenala překlasifikování Fani na ekvivalent hurikánu nejvyšší kategorie 5.  Kolem 9:30 místního času ráno 3. května vstoupil Fani nad pevninu u města Purí v indickém svazovém státě Urísa. Větry v té době dosahovaly síly 185 km/h. Podmínky nad pevninou rychle narušily strukturu cyklony, která brzy zeslábla na kategorii 1. Její postup dále směřuje přes Západní Bengálsko na Bangladéš.

Přípravy a dopady.

V přípravě na bouři Indie vyslala plavidla námořnictva k Višákhapatnamu a k pobřeží Urísy. IMD vydávala opakovaná varování pro jihovýchodní a východní pobřeží Indie od chvíle, kdy systém začal sílit. Když se systém začal blížit k východnímu pobřeží Indie, byla nařízena povinná evakuace, která se týkala zhruba 780 000 lidí žijících na pobřeží. Oblast, kterou cyklon zasáhl, se před jeho příchodem potýkala se silnými horky.  V Bangladéši byla otevřena nouzová útočiště v 19 pobřežních distriktech.

Cyklón Fani je tropická cyklóna, která v květnu 2019 zasáhla pobřeží indického spolkového státu Urísa. Jedná se o druhou bouři cyklónové sezóny 2019 v severním Indickém oceánu. V přípravách na bouři bylo z pobřežních oblastí evakuováno téměř 800 000 lidí.

Extremely Severe Cyclonic Storm Fani () was the strongest tropical cyclone to strike the Indian state of Odisha since the 1999 Odisha cyclone. The second named storm and the first severe cyclonic storm of the 2019 North Indian Ocean cyclone season, Fani originated from a tropical depression that formed west of Sumatra in the Indian Ocean on 26 April. Vertical wind shear at first hindered the storm's development, but conditions became more favorable for Fani on 30 April. Fani rapidly intensified into an extremely severe cyclonic storm and reached its peak intensity on 2 May with 1-minute sustained winds equivalent to a high-end Category 4 major hurricane. Fani weakened before making its landfall, and its convective structure rapidly degraded thereafter, degenerating into a remnant low on 4 May, and dissipating on the next day.


Historie.

Roku 1504 Leonardo da Vinci obdržel od gonfaloniereho P. Soderiniho smlouvu již podepsal Niccolò Machiavelli na výzdobu "Sálu pěti set". Jeho konkurentu, Michelangelo Buonarrotimu, jenž právě dokončil svého Davida, byla vymezena protilehlá stěna. Byla to jediná příležitost, kdy Leonardo da Vinci a Michelangelo pracovali na stejném díle. Michelangelova malba znázorňovala epizodu z bitvy u Casciny, kdy nepřítel překvapil skupinu koupajících se vojáků. Michelangelo však ve Florencii nezůstal dostatečně dlouho, aby mohl práci dokončit. V roce 1505 byl povolán zpět do Říma nově zvoleným papežem Juliem II. a byl požádán aby vystavěl papežovu hrobku. Dokončil tak jen nákres a malbu pouze započal.  Leonardo da Vinci vytvořil velkou kresbu jako základ malby v kostele "Basilica di Santa Maria Novella". Zobrazil na ní výjev ze života N. Piccinina, jenž působil jako condottieri ve službách milánského vévody Filippo Maria Viscontiho. Nakreslil scénu s násilnou srážkou koní a zuřivou bitvu vojáků bojujících o vlajku v bitvě u Anghiari roku 1440. Giorgio Vasari prohlašuje ve svojí knize "Le Vite", že nebylo možné popsat monumentálnost, s níž Leonardo scénu vyvedl na papír: "Nelze vyjádřit nápaditost Leonardovy kresby uniforem vojáků, které načrtl v celé rozmanitosti, nebo chocholy na helmách a jiné ozdoby, nemluvě o neuvěřitelné zručnosti se kterou provedl obrysy a detaily koní jež Leonardo, lépe než kterýkoliv jiný mistr, načrtl ve vší smělosti, hře svalů a elegantní krásy."  Leonardo nechal postavit v "Sále pěti set" důmyslné lešení jež bylo možno zdvihat či skládat podobně jako tahací harmoniku. Tato malba měla být jeho největší a nejvýznamnější dílo. Protože měl špatnou zkušenost s malbami technikou "fresco" ("Poslední večeře" v refektáři milánského kláštera "Santa Maria delle Grazie"), chtěl na stěnu nanášet olejové barvy. Začal také experimentovat s tak silnou základní vrstvou (možná obsahující i vosk), že po nanesení barev malba začala stékat. Leonardo se ve spěchu snažil malbu usušit a zachránit co bylo možno; proto zavěsil blízko k obrazu velké koše s horkým dřevěným uhlím. V nedotčeném stavu byla zachráněna pouze spodní část díla. Horní část však nestačila uschnout dostatečně rychle a barvy se rozpily. Poté Leonardo práci vzdal.  Nedokončené malby Michelangela a Leonarda da Vinciho zůstaly v sále společně až do roku 1512, kdy Bartolommeo Bandinelli z žárlivosti rozřezal Michelangelův nákres. Hlavní část malby Bitvy u Anghiari se těšila po desetiletí velkému zájmu a bylo vymalováno mnoho jejích kopií.  Sál byl v polovině 16. století (1555 – 1572) pod vedením Vasariho a jeho pomocníků rozšířen a přestavěn, aby se v něm mohla konat zasedání dvora toskánského velkovévody Cosima I. Při této přestavbě se obě slavná – avšak nedokončená – díla, "Bitva u Casciny" od Michelangela a"Bitva u Anghiari" od Leonarda da Vinciho, ztratila.

Dochované kopie.

Jiný obraz od Paula Rubense v pařížském Louvru, známý jako "Bitva u Standardu", je považována za kopii kopie originálního Leonardova obrazu. Rubens ji vytvořil roku 1603 podle rytiny L. Zacchii z roku 1558. Lze zaznamenat několik rozdílů od originálu, Rubensovi se však podařilo zobrazit zuřivost, emotivnost a dojem síly z originální malby. Lze vysledovat i podobné rysy mezi touto "Bitvou u Anghiari" a jeho obrazem "Lov na hrocha" z roku 1616.

Snaha o znovuobjevení malby.

Italský expert na nejmodernější technologie analýzy uměleckých děl Maurizio Seracini věří, že za jednou z nástěnných maleb od Vasariho, nesoucí název "Bitva u Marciana v údolí Chiana" (1563), se skrývá původní dílo Leonarda da Vinciho. Na vrcholu Vasariho fresky, 12 metrů nad podlahou, je vyobrazen florentský voják který nese zelenou vlajku s nápisem "Cerca trova" ("Kdo hledá, najde"). Tato záhadná slova by mohla být narážkou od Vasariho, jenž se o freskách Leonarda da Vinciho vyjadřoval s obdivem.  Seracini považuje za nepravděpodobné, že by Vasari při přestavbě "Sálu pěti set" zničil dílo svého předchůdce. Seracini provedl výzkum sálu s použitím neinvazivních postupů jako například vysokofrekvenčního radaru s podpovrchovou citlivostí a termografické kamery. Mimo jiného shledal, že Vasari před východní stěnou, kde se původní Leonardův obraz měl nacházet, nechal postavit ještě jednu zeď. Zjistil, že mezi oběma zdmi je mezera široká 1 až 3 centimetry, což by bylo dostačující na to, aby starší obraz byl zachován.  Počátkem roku 2007 dala městská rada Florencie a italský ministr kultury svolení s dalším výzkumem. Ten zpočátku nepřinášel žádné nové výsledky. Teprve koncem roku 2011 se pomocí mikrokamer podařilo najít stopy pigmentů, které mohl Leonardo da Vinci použít; chemická analýza ukázala, že černý pigment má prakticky stejné složení jako ten, jaký byl použit pro obraz Mona Lisa a sv. Jana Křtitele.

Bitva u Anghiari (1505) je ztracená nástěnná malba od Leonarda da Vinciho, někdy též nazývaná "Ztracený Leonardo". Někteří znalci věří, že malba je dosud skrytá pod pozdějšími freskami v "Sále pěti set" (Salone dei Cinquecento) na radnici města Florencie, v paláci Palazzo Vecchio. Hlavní scéna obrazu znázorňovaIa lítou bitvu mezi dvěma válečníky na koních.

The Battle of Anghiari (1505) is a lost painting by Leonardo da Vinci, at times referred to as "The Lost Leonardo", which some commentators believe to be still hidden beneath one of the later frescoes in the Salone dei Cinquecento (Hall of the Five Hundred) in the Palazzo Vecchio, Florence. Its central scene depicted four men riding raging war horses engaged in a battle for possession of a standard, at the Battle of Anghiari in 1440.


Životopis.

Pocházel z významného šlechtického rodu Pagetů, byl nejstarším synem vojevůdce napoleonských válek maršála 1. markýze z Anglesey, jeho matkou byla Caroline Villiers (1774-1835) z rodiny hrabat z Jersey. Studoval ve Westminster School, v roce 1814 vstoupil do armády a pod otcovým velením se zúčastnil závěru napoleonských válek. Již v roce 1817 byl kapitánem, později mimo aktivní službu dosáhl v armádě hodnosti plukovníka (1838). V letech 1820–1832 byl poslancem Dolní sněmovny, patřil k whigům a v parlamentu zastupoval Anglesey (tento volební obvod měla rodina pod kontrolou od poloviny 18. století). V letech 1828–1829 byl hofmistrem irského místokrále (tuto funkci tehdy zastával jeho otec).  V roce 1833 s titulem barona Pageta vstoupil do Sněmovny lordů (jako otcův dědic zároveň užíval titul "hraběte z Uxbridge"). V letech 1837–1839 byl lordem komořím královny Viktorie, v roce 1839 byl jmenován členem Tajné rady a v Melbournově vládě zastával funkci nejvyššího komořího Spojeného království (1839–1841) V této funkci následoval svého švagra 2. markýze Conynghama. Kvůli nemanželskému poměru měl být v roce 1841 na žádost prince Alberta z funkce nejvyššího komořího odvolán, ale nakonec byl ponechán v úřadu s ohledem na očekávaný pád celé Melbournovy vlády a na to navazující personální změny. Titul markýze z Anglesey zdědil po otci v roce 1854, zároveň byl v tech 1854–1869 lordem místodržitelem na ostrově Anglesey. Veřejným záležitostem se nikdy příliš aktivně nevěnoval, vynikl ale jako hráč kriketu a ve sportovní střelbě. Zemřel na hlavním rodovém sídle "Beaudesert Park" v hrabství Staffordshire.  Byl třikrát ženatý, z prvních dvou manželství (Eleanor Campbell, Henrietta Bagot) měl sedm dětí. Titul markýze zdědili postupně synové Henry William Paget, 3. markýz z Anglesey (1821–1880), a Henry Paget, 4. markýz z Anglesey (1835–1898). Dcera Constance (1830–1878) byla manželkou 11. hraběte z Winchilsey, další dcera Florence (1842–1907) se provdala za 4. markýze Hastingse (původně byla zasnoubená s Henry Chaplinem, ale provdat se za něj odmítla)

Henry Paget, 2. markýz z Anglesey ("Henry Paget, 2nd Marquess of Anglesey, 3rd Earl of Uxbridge, 11th Baron Paget of Beaudesert, 5th Baronet Bayly of Plas Newydd") (6. července 1797 – 7. února 1869, Beaudesert Park, Anglie) byl britský politik a dvořan, nejstarší syn vojevůdce napoleonských válek 1. markýze z Anglesey. V mládí sloužil v armádě, poté byl členem Dolní sněmovny a od roku 1833 zasedal ve Sněmovně lordů. Zastával funkce u královského dvora, v letech 1839–1841 byl nejvyšším komořím Spojeného království. Titul markýze zdědil po otci v roce 1854.

Henry Paget, 2nd Marquess of Anglesey, (6 July 1797 – 7 February 1869), styled Lord Paget 1812 and 1815 and Earl of Uxbridge from 1815 to 1854, was a British peer and Whig politician. He served as Lord Chamberlain of the Household between 1839 and 1841.


Lední hokej na Zimních olympijských hrách 2022 – kvalifikace muži

Ice hockey at the 2022 Winter Olympics – Men's qualification

Kvalifikované týmy.

^Bratislava a Košice byly místem konání MS 2019, tedy události, ve které bylo rozhodnuto o nasazení, resp. přímém postupu na OH.

Přímý postup na OH.

Aby se země přímo kvalifikovala na olympijský turnaj bez nutnosti hrát kvalifikaci, musela se v žebříčku IIHF vydaném po MS 2019 umístit mezi nejlepšími 8 týmy. Poslední mistrovství mělo bodovou váhu 100%, zatímco každý předchozí rok měl hodnotu o 25% nižší.  Následující žebříček je aktuální ke dni skončení MS 2019.

První kvalifikační kolo.

První kvalifikační kolo se hrálo od 7. až do 10. listopadu 2019 ve dvou skupinách po čtyřech týmech systémem každý s každým. Turnaje se odehráli v Kockelscheueru v Lucembursku a v San-ja v Číně. Vítězové turnajů postoupili do druhého kvalifikačního kola, podle jejich postavení v žebříčku IIHF.

Skupina N.

Tato skupina se odehrála od 8. do 10. listopadu 2019 v Kockelscheueru v Lucembursku, zúčastnily se jí čtyři týmy:,,,.  Vítěz skupiny Kyrgyzstán postoupil do skupiny K, která se hrála v Brasově v Rumunsku.

Skupina O.

Tato skupina se odehrála od 7. do 10. listopadu 2019 v San-ja v Číně, zúčastnily se jí čtyři týmy:,, a.  Vítěz skupiny Tchaj-wan postoupil do skupiny L, která se hrála ve španělské Barceloně.

Druhé kvalifikační kolo.

Druhé kvalifikační kolo se hrálo mezi 12. prosincem 2019 a 8. lednem 2020 ve 3 skupinách po 4 týmech systémem každý s každým. Turnaje se odehrají v rumunském Brasově, španělské Barceloně a chorvatském Sisaku.  Vítězové postoupí do třetího kvalifikačního kola a budou nasazeni jako kvalifikanti na 7., 8. a 9. místě dle umístění v žebříčku IIHF.

Skupina K.

Této skupiny se zúčastnily tyto týmy: Rumunsko (pořadatel), Island, Izrael a hůře postavený vítězný tým první kvalifikace -. Skupina se odehrála mezi 12. a 15. prosincem 2019.

Skupina L.

Této skupiny se zúčastnily tyto týmy: Nizozemsko, Španělsko (pořadatel), Mexiko a lépe postavený vítězný tým první kvalifikace -.  Skupina se měla odehrát mezi 13. a 15. prosincem 2019. Kvůli nezpůsobilému ledu byl dne 15. prosince 2019 zápas mezi Španělskem a Nizozemskem po první třetině přerušen. Později bylo rozhodnuto o tom, že se zápas uskuteční 8. ledna 2020.

Skupina M.

Této skupiny se zúčastnily tyto týmy: Chorvatsko (pořadatel), Srbsko, Bulharsko a Turecko. Skupina se odehrála mezi 13. a 15. prosincem 2019.

Třetí kvalifikační kolo.

Třetí kvalifikační kolo se odehrálo mezi 6. a 9. únorem 2020 ve 3 skupinách po 4 týmech systémem každý s každým. Turnaje se odehrají v slovinských Jesenicích, kazašském Nur-Sultanu a britském Nottinghamu.  Vítězové postoupili do čtvrtého kvalifikačního kola a byli nasazeni jako kvalifikanti na 4., 5. a 6. místě dle umístění v žebříčku IIHF.

Skupina G.

Této skupiny se zúčastní Slovinsko (pořadatel), Japonsko, Litva a nejhůře postavený vítězný tým druhé kvalifikace - Chorvatsko. Skupina se odehrála mezi 6. a 9. únorem 2020.

Skupina H.

Této skupiny se zúčastní Kazachstán (pořadatel), Polsko, Ukrajina a druhý nejlépe postavený vítězný tým druhé kvalifikace - Nizozemsko. Skupina se odehrála mezi 6. a 9. únorem 2020.

Skupina J.

Této skupiny se zúčastní Velká Británie (pořadatel), Maďarsko, Estonsko a nejlépe postavený vítězný tým druhé kvalifikace - Rumunsko. Skupina se odehrála mezi 6. a 9. únorem 2020.

Čtvrté kvalifikační kolo.

Třetí kvalifikační kolo se bude hrát 27. až 30. srpna 2020 ve 3 skupinách po 4 týmech systémem každý s každým. Právo pořádat kvalifikační turnaj získaly státy na 9., 10. a 11. místě žebříčku IIHF; turnaje se tak odehrají na Slovensku, v lotyšské Rize a v Norsku.  Vítězové postoupí na hokejový turnaj na zimních olympijských hrách 2022 v Číně a budou nasazeni jako kvalifikanti na 1., 2. a 3. místě dle umístění v žebříčku IIHF.

Skupina D.

Této skupiny se zúčastní Slovensko (pořadatel), Bělorusko, Rakousko a nejhůře postavený vítězný tým třetí kvalifikace - Polsko.

Skupina E.

Této skupiny se zúčastní Lotyšsko (pořadatel), Francie, Itálie a druhý nejlépe postavený vítězný tým třetí kvalifikace - Maďarsko.

Skupina F.

Této skupiny se zúčastní Norsko (pořadatel), Dánsko, Jižní Korea a nejlépe postavený vítězný tým třetí kvalifikace - Slovinsko.

Kvalifikace na olympijský turnaj v ledním hokeji mužů 2022 rozhodne o účastnících olympijského turnaje. Čína jako hostitel měla účast zajištěnou předem (o tom, že nemusí hrát kvalifikaci, se rozhodlo až na kongresu IIHF 24. května 2019 v Bratislavě), 8 týmů bylo nasazeno přímo do hlavní fáze olympijského turnaje. O zbylá 3 místa zajišťující účast na finálovém turnaji se utká celkem 36 zemí.

Qualification for the men's tournament at the 2022 Winter Olympics was determined by the IIHF World Ranking following the 2019 Men's Ice Hockey World Championships. The host along with the top eight teams in the world ranking received automatic berths into the Olympics, while all other teams have an opportunity to qualify for the remaining three spots in the Olympics.


Zápletka.

Po výhře jednotek X-Com nad cizáky před několika lety zabitím velkého mozku na marťanské základně zvané cydónia se mimozemská aktivita přesunula pod mořskou hladinu. Zničení mozku zapnulo paprsek, který aktivoval podmořské zárodky cizáků a ty se začaly vyvíjet, zatím co nic netušící lidstvo oslavovalo. V roce 2040 lidstvo konečně dospělo k poznání, že planeta Země je ve vesmíru pouze jedna, a proto je sebevražedné ji ničit nesmyslnými válkami a znečišťováním životního prostředí. Po fiasku myšlenky řídit všechny národy světovými organizacemi OSN a NATO se většina existujících zemí spojila do velkých společenství jako Euro-Syndicate, Scandinavia, Asian Coalition a jiné. Naprosto neočekávaně však byl klid zbraní na Zemi přerušen brutálním způsobem. Za velkou luxusní námořní lodí HYPERION se náhle vynořila z vody mimozemská nepřátelská ponorka a okamžitě ji poslala ke dnu. Lidstvo okamžitě začalo připravovat protiútok. Jako jediná možná alternativa se jevila odvržená podmořská prototypová základna X-Com, která byla v úsporném chodu už 30 let. Na místo katastrofy byla okamžitě vyslána ponorka typu Barracuda. Boj proti mimozemšťanům začal.  Na začátku hry je k dispozici jedna běžně vybavená základna, dvě útočné ponorky, hrstka vědců, mechaniků, pár vojáků z námořnictva mnoha zemí se základním vybavením a finanční podpora vlád všech společenství světa. Nepřítelem lidstva je neznámá vysoce technicky vyspělá civilizace z hlubin oceánů.

Základní pravidla.

Základním předpokladem úspěšného boje se zákeřnými mimozemšťany je vaše obliba u politiků jednotlivých společenství přispívajících do rozpočtu naší organizace X-COM, která je přímo úměrná úspěchům v boji. Jestliže nebudete pečlivě mlátit politiky jednotlivých misí, státy začnou postupně snižovat výdaje na X-COM a nejvíce ohrožené vás přestanou nejen financovat, ale navíc podepíší smlouvu o vzájemné spolupráci s vašimi nepřáteli.  Hlavní tedy je dobře se připravit na všechny útoky či přepadové akce. V boji s nepřátelskou ponorkou jsou největším předpokladem vítězství především silné zbraně. Na začátku hry jsou naše útočné ponorky Barracuda vyzbrojeny pouze slabými torpédy Ajax a Craft Gas Cannonem, což nám umožňuje likvidovat pouze velmi malé nepřátelské ponorky. Proto je zřejmé, že se budete zpočátku vztekat i při souboji s malým Cruiserem. V závěru však několika výstřely dostanete i obrovskou a nejlépe vybavenou bitevní loď mimozemšťanů.  V přímých soubojích vojáků s ufony je velkou výhodou silná zbraň, dobré brnění a zkušenost. Ufoni neznají slitování, takže stačí jedna malá chybička a okamžitě ztratíte jednoho nebo i více vojáků. Zkušenost každého vojáka je závislá především na počtu zabitých nepřátel. Na začátku jsou všichni jen slabí Námořníci, časem se z nich stanou Seržanti, poté následuje pár dalších a úplně nahoře nade všemi stojí Kapitáni s obrovským množstvím životů a obrovskou přesností palby.

Mise.

Bojovat tváří v tvář smrti můžete hned v několika rozličných misích. Nejčastější je zcela určitě UFO Recovery Mission. Úkolem je zlikvidovat či neutralizovat všechny živé „zelené mužíky“ v okolí sestřelené lodě. Tato mise, jakož i útok na vetřelecké kolonie, obrana přístavu a přepadení X-COM základny je velmi podobná svému předchůdci. Ostatní akce jsou nové. Velmi lákavé, avšak poněkud obtížné je likvidování ufonů, kteří přepadli plovoucí loď.  Každého hráče, který není příliš vtažen do hry, určitě zaujme pestré a členité mořské dno, na němž najde kopce, útesy, korálové trsy mnoha barev, antické rozbořeniny, sochy, potopené středověké lodě a mnoho dalších zajímavých útvarů.

Rozdělení nepřátel.

Mimozemšťani jsou víceméně rozděleni do několika různých druhů, které se od sebe tvarem a výkonem silně liší. Od malých "Aqatoidů", kteří se svalí po jediné ráně ze slabší pistole, přes odporné "Hallucinoidy" a "Xarquidy" citlivé pouze na jeden typ zbraní, až po velmi odolné "Krabouny", kteří svým tělem dost připomínají kraby. Každý kraboun většinou zemře až na druhý zásah ze Sonic Canonu. Návštěvníci z Marsu jsou navíc proti našim vojákům zvýhodněni ještě speciálními vlastnostmi. Například "Tasot" umí ovládat mysl (opravdu perfektní fígl, který začnou hojně používat až kolem 10. měsíce prvního roku), Hallucinoid vás umí několika elektrickými výboji zbavit života a "Tentaculat" vám udělá z vojáka zombii, a pokud se snažíte toho zombíka zlikvidovat, tak se z něj vyklube nový Tentaculat.

Výzkum je životně důležitý.

Pouze kvalitní lodě a dobře vyzbrojení vojáci vás však nepřivedou ke konečnému vítězství. Než nějakou věc či zbraň vyrobíte, musíte ji nejdříve objevit. Proto je výzkum nesmírně důležitý. Jedním z důležitých úkolů, které musíte plnit od začátku celé hry, je zvýšení počtu volných míst pro mnoho dalších získaných vědců, techniků i vojáků. Prozkoumat mimozemské zbraně a materiály může v přijatelném čase pouze skupina "alespoň 50 vědců" ale lepší je jich mít 100 (víc už ne). Poslední misi celé hry předchází hodiny tvrdé práce vašich badatelů a desítky více či méně důležitých objevů. Zkoumat v laboratořích můžeme většinu objevených předmětů, ale také živé ufony, z kterých nakonec vytáhnete poslední nutnou informaci k jejich vyhubení, která spočívá v prozrazení umístění kolonizační lodi, která je dosud mimo provoz. Velká část objevených a prozkoumaných předmětů se poté dá okopírovat a vyrobit ve vašich dílnách. Všechny silnější zbraně a výkonnější letadla si musíte sestrojit sami, ty si za peníze (i když jich máte hodně) nekoupíte. Výhodným zdrojem financí je však také výroba a následný prodej materiálu, což nepochybně brzy zjistíte (vhodný je například medi-kid nebo magnetické zbraně – cena prodeje ÷ cena výroby ÷ počet člověkohodin).

Otevřený konec.

Hra se dá předčasně ukončit dvěma způsoby. Mimozemšťané rozpráší základny, nebo hráč prodělává. Jestliže po jedné měsíční uzávěrce nestáhne své dluhy a nevrátí se do plusových hodnot, je konec. Společenství národů odepíše jako prodělečnou a zbytečnou instituci, jež není schopna ochránit Zemi před invazí zelených nestvůr. Prodělávat lze i při relativně velké úspěšnosti zásahů. Problémem může být fakt, že každá stavba v základnách si vyžaduje určitou částku na údržbu.  Všechno úsilí končí v okamžiku, kdy se podaří zjistit, odkud ufoni přicházejí. Pak stačí jen velký Leviatan plný vojáků.  Velmi silnou stránkou hry je její atmosféra, která činí celou hru velmi přitažlivou, přestože grafika i zvuk mají průměrnou úroveň. Přínosem hry jsou také relativně malé požadavky na výkon počítače.

Konfigurace počítače.

Požadavky na hardware: Alespoň 386DX / 33 MHz, 4 MB RAM, 4 MB na pevném disku, VGA, CD-ROM, Sound Blaster, myš.  Doporučuje se: 486DX2 / 50 MHz, 8 MB RAM, VGA, 8 MB na pevném disku, CD-ROM (4x), Sound Blaster Pro/16/AWE 32, myš.

X-COM Terror From The Deep (dále jen X-COM) je počítačová hra, která vychází svou koncepcí ze starší hry pro textový operační systém MS-DOS. Hráč je velitelem antimimozemšťanské obranné organizace známé jako X-COM, staví a stará se o základny, najímá vojáky pro boj na souši i pod vodou, intenzívně vynalézá nové technologie a vyrábí nové zbraně.

X-COM: Terror from the Deep is a strategy video game developed and published by MicroProse for the PC in 1995 and for the PlayStation in 1996. It is a sequel to "" ("X-COM: UFO Defense") and the second game of the "X-COM" series, this time taking the war against a renewed alien invasion into the Earth's oceans.


Popis.

Tělo má hnědožluté, dlouhé 12-25 mm. Křídla s rozpětím 25-30 mm jsou čirá s četnou žilnatinou. Předohruď má výrazně prodlouženou. Přední pár nohou je přetvořen na loupeživý (uchvacovací) orgán, podobně jako u druhů z řádu kudlanek.

Výskyt.

Vyskytuje se v severní Africe, v Asii od Turecka po Mongolsko a k severu až na jižní Sibiři. V Evropě se vyskytuje především na jihu a Českem prochází severní hranice jejího rozšíření. V Česku je velice vzácná, setkat se s ní lze jen na jižní Moravě. Relativně pravidelně bývá nacházena jen v národním parku Podyjí. Nalezena byla i v přírodní památce Turold. Dříve se vyskytovala i v národní přírodní památce Váté písky, ale pravděpodobně zde už vyhynula. Z Čech je zaznamenán jeden výskyt na Litoměřicku.

Způsob života.

Samička klade na podzim asi 300 vajíček, která jsou uchycena na dlouhé stopce. Larvy se vylíhnou ještě na podzim a nepřijímají potravu. Přezimovávají schovány ve štěrbinách kůry stromů. Po přezimování vyhledávají kokony pavouků, většinou z čeledi slíďakovitých, skákavkovitých nebo skálovkovitých, ve kterých se usídlují. V kokonech někdy ještě nějakou dobu čekají až pavoučci dospějí do potřebné velikosti a pak je vysávají zašpičatělým ústním ústrojím. Může vysávat i pavoučí vajíčka. Matka pavouků nechává pakudlanku v kokonu bez povšimnutí. Po druhém svlékání se larva mění v pohyblivou kuklu, která se prokouše z kokonu pavouka ven. Pavoučí samička až do této doby kokon hlídá. Venku se z kukly později vylíhne dospělá pakudlanka. Pakudlanka se vyskytuje na keřích nebo osamocených stromech. Živí se dravě, loví hlavně mouchy, které chytá za letu svými loupeživými končetinami. Pohyb jejích lapacích nohou je extrémně rychlý, což jim umožňuje lovit i rychlé a hbité letce.

Ohrožení a ochrana.

Pakudlanku ohrožuje hlavně ztráta biotopu například necitlivým zalesňováním nebo naopak odstraňováním solitérních keřů a stromů, které ke svému životu potřebuje. V ČR je druh chráněn podle zákona, přičemž jeho ochrana spočívá především v citlivém přístupu ke krajině.

Pakudlanka jižní ("Mantispa styriaca", synonymum "Mantispa pagana") je druh hmyzu z řádu síťokřídlých. V Česku je pakudlanka chráněna zákonem jako kriticky ohrožený druh.

Mantispa styriaca, the Styrian praying lacewing, is a species of predatory mantidfly native to Europe. It is a yellow-brown insect as an adult and has multiple larval stages.


Historie.

První iPad byl vydaný v roce 2010 a využíval iPhone OS 3.2, které přidalo podporu pro větší zařízení, předtím bylo iPhone OS používáno pouze pro zařízení iPhone a iPod touch. S vydáním iOS 4 bylo iPhone OS přejmenováno na iOS.  Aby Apple mohl rozšířit funkce na iPad, vytvořil iPadOS. Nové jméno získala nástavba iOS od verze 13.1.

Aktualizace.

iPadOS 13.

iPadOS začalo verzí 13.1, verzi 13.0 nikdy nemělo, verze 13.0 vyšla jen pro iOS

Funkce.

Home Screen.

Narozdíl od předešlých verzí iOS, rozpoložení aplikací na ploše může zobrazit až 5 řad a 6 sloupců bez ohledu na to, zda je zařízení otočené na šířku nebo na výšku

Multitasking.

iPadOS má oproti iOS velmi rozšířenou funkci Multitasking s funkcemi jako Slide Over a Split View, který nabízí možnost, používat více aplikací najedou vedle sebe. Dvojité kliknutí na domovské tlačítko nebo přejetí prstem zespodu obrazovky zobrazí všechny předešlé aplikace.  Pokud se při používání aplikací lehce posune prstem odspodu obrazovky, zobrazí se Dock.

Safari.

Safari nyní zobrazuje stránky ve vzhledu pro počítače, obsahuje "správce stahování" a má 30 nových klávesových zkratek v případě, že je připojena externí klávesnice.

Sidecar.

Sidecar je možnost použití iPadu, jako externí monitor pro MacOS, funkce je pojmenovaná jako odkaz na postranní vozík. iPad podporující Apple Pencil se dá s aplikací Adobe Photoshop použít jako grafický tablet.

Úložiště.

iPadOS má možnost připojení externího úložiště, jako třeba USB flash disk nebo externí disk.

Podpora pro myš a Trackpad.

Podpora pro myš a Trackpad byla vydána ve verzi 13.4.

iPadOS je mobilní operační systém vytvořený a vyvíjený firmou Apple Inc. pro jejich zařízení iPad. iPadOS je nástupce iOS 12, byl představen na WWDC 2019. Software má vylepšený multitasking a využívá výhod zařízení iPad. Software byl vydán v srpnu 2019.

iPadOS is a mobile operating system created and developed by Apple Inc. for its iPad line of tablet computers. The successor of iOS 12 on iPad, it was announced at the company's 2019 Worldwide Developers Conference (WWDC), as a derivation from iOS but with a greater emphasis on multitasking. It was released in September 2019.


Funkce.

Bixby se skládá ze tří aplikací. Jsou to "Bixby Voice", "Bixby Vision" a "Bixby Home".  "Bixby Voice" může uživatel spustit tím, že někomu zatelefonuje nebo stiskne a přidrží tlačítko umístěné pod tlačítky hlasitosti, nazvané Bixby Button. Chvíli před představením telefonu bylo tlačítko Bixby Button přeprogramované a uživatel si jej mohl nastavit na otevření dalších aplikací nebo asistentů, například konkurenčnímu Google Assistant. Pár dní před spuštěním prodeje telefonu Galaxy S8 byla tato funkce odstraněna firmwarovou aktualizací.  "Bixby Vision" je umístěn do systémové aplikace fotoaparát a může identifikovat objekty v reálném čase, vyhledávát pro ně různé služby, nabídnout výrobek k nákupu, je-li nákup k dispozici. Bixby je také schopen překládat text, přečíst QR kódy a poznat památky.  "Bixby Home" lze nalézt přejetím zleva doprava na domovské obrazovce. Můžete vertikálně rolovat seznamem informací, které Bixby připravil. Může komunikovat například s počasím nebo fitness aktivitami (s předinstalované aplikace Samsung Health).  Bixby podporuje více jazyků, včetně angličtiny, korejštiny a čínštiny. Tyto jazyky podporují kontextové a vizuální vyhledávání.  V listopadu 2019 se Bixby dostalo dalšího rozšíření s plánovanou implementací do dalších druhů chytrých zařízení od Samsungu.

Jazyk a dostupnost zemí.

V současné době je Bixby k dispozici pouze v korejštině, angličtině a čínštině. Nicméně, Samsung 6. dubna 2017 oznámil, že vydá Bixbyho v němčině. Bixby v korejštině byl spuštěn 1. května 2017.  Od prosince 2017, je Bixby k dispozici ve více než 200 zemích, ale jen v korejštině, angličtině a čínštině. Čínská verze Bixbyho je k dispozici pouze na zařízeních, které se oficiálně prodávají v Číně.

Bixby je virtuální asistent vyvinutý společností Samsung Electronics. Samsung 20. března 2017 oznámil, že se chystá vydat hlasového digitálního asistenta jménem "Bixby". Bixby byl představen společně s Samsung Galaxy S8 a S8+ i Samsung Galaxy S9 a S9+ v průběhu Samsung Galaxy Unpacked 2017 event, která se konala 29. Března 2017. Bixby může být také stažen pomocí apk balíčku i na starší Galaxy zařízení s operačním systémem Android Nougat.

Bixby is a virtual assistant developed by Samsung Electronics. On 20 March 2017, Samsung announced the voice-powered digital assistant named "Bixby". Bixby was introduced alongside the Samsung Galaxy S8 and S8+, as well as the Samsung Galaxy Tab A during the Samsung Galaxy Unpacked 2017 event, which was held on 29 March 2017. Samsung officially unveiled Bixby a week before launch but it only made its first appearance during the event. Bixby can also be sideloaded on older Galaxy devices running Android Nougat.


Rozšíření.

Druh je rozšířen převážně ve východní části Severní Ameriky, jeho areál zabírá území rozkládající se hlavně v severovýchodní Kanadě, východní a střední části Spojených států a v centrálním a jižním Mexiku. Dřevina bývá množena i v Evropě, hlavně v Nizozemí a občas je vysazována do větších parků, jako listem ozdobná solitéra, nebo do botanických zahrad jako sbírková rostlina.

Taxonomie.

Druh tupela lesní je dělená do dvou variet, které se odlišují hlavně místem růstu: Varieta "sylvatica" se běžně vyskytuje na lehkých, hlubokých, často písčitých, dobře propustných půdách v okolí horských i údolních toků. Varieta 'biflora' nejčastěji roste v těžkých, jílovitých nebo hlinitých půdách s dostatkem organické hmoty. V pobřežních oblastech občas bývají smíšené půdní podmínky a obě variety rostou společně, pak je lze jen velmi těžce od sebe odlišit. V poslední době sílí tendence varietu "biflora" povýšit na samostatný druh "Nyssa biflora".  Vědecké rodové jméno "Nyssa" pochází ze starořecké mytologie, je odvozeno od jména vodní nymfy.

Ekologie.

Dřevina může růst v širokém spektru podmínek, od trvale vlhkých bažin, přes stanoviště občas přeplavovaná vodou až po krátce suchá místa. Nejčastěji se vyskytuje na lehčích a hlubokých, vlhkých, mírně kyselých půdách do nadmořské výšky 1000 m. Na suché půdě má menší přírůstky a celkově vyroste jen do nižší výšky. Vyskytuje se v různých klimatických podmínkách s širokým rozsahem teplot. Má velké nároky na světlo,v případě nutnosti sice toleruje mírné zastínění, roste však pomaleji a po odstranění stínu se její růst zrychlí. Nejlépe prosperuje jako solitéra nebo na okrajích lesních porostů. Nevadí ji malý obsah kyslíku v půdě, ani její mírné zasolení. Netrpí žádnými hmyzími škůdci, v mládí však chutná lesním býložravcům (zajícovití, spárkatí). Roste v různých typech lesů, v žádném však běžně nepřevládá.  Stromy začínají kvést v dubnu a plody dozrávají koncem záři a počátkem října. Plody jsou jen na samičích stromech, takže v některých zahradách je zahradníci nemají šanci nikdy vidět. Navíc, dokud drobné plody nedozrají, splývají svým zeleným zbarvením s barvou listů a v době zrání bývají rychle sklizeny ptáky a spadané pozemními savci.

Popis.

Opadavý, dvoudomý strom vysoký průměrně 18 až 24 m. Je hluboce kořenící, má rovný kmen, v mládí kuželovitou a později oválnou korunu. Kůra je zprvu načervenale hnědá, tenká a hladká, později šedá až sytě hnědá a nepravidelně rýhovaná, u starých jedinců může být tlustá i 2,5 cm. Větve odstávají od kmene téměř v pravém úhlu a ve spodní části se ohýbají až k zemi, jsou střídavě porostlé řapíkatými listy, často nahloučenými na jejích koncích. Čepele listů jsou tuhé, kožovité, 5 až 12 cm dlouhé, eliptické až vejčité, na bázi klínovité, na konci špičaté, po obvodě celokrajné, někdy slabě zvlněné a mají zpeřenou žilnatinu. Na svrchní straně jsou listy silně leskle zelené, na spodní slabě našedlé a od poloviny září se zbarvují svítivě šarlatové či zlatožlutě a v listopadu před opadem bývají karmínové.  Květy, objevující se současně s rašením listů, jsou jednopohlavné a stromy mají buď samčí nebo samičí květy. Jen málo věcí platí absolutně a někdy se na stromech v malých počtech objevují i květy opačného pohlaví. Všechny jsou nenápadně zelenožluté, pětičetné, velmi drobné a mají kratičké stopky. Samčí květy s deseti tyčinkami vyrůstají po pěti až dvanácti v hroznovitých květenstvích, samičí se semeníkem s jediným vajíčkem po jednom až třech ve svazečcích. Pyl ze samčích květů na samičí přenášejí včely a jiný létající hmyz. Pro spolehlivé opylení se doporučuje, aby byly samčí a samičí stromy od sebe vzdálené do 30 m. Před prvním kvetením nelze pohlavnost stromu rozeznat.  Plod je zploštělá, stopkatá peckovice s vytrvalým kalichem a češulí, vyrůstá jednotlivě nebo společně až po třech. Peckovice je asi 1 cm dlouhá, ve zralosti tmavě modrá až modročerná a obsahuje jediné semeno.

Rozmnožování.

V přírodě se dřeviny nejčastěji rozmnožují semeny, kterých vyprodukují veliké množství. Dužnaté plody mají vysoký obsah živin, pro lidi jsou sice kyselé, avšak ještě na stromech bývají konzumovány ptáky. Zbylé krátce po dozrání padají k zemi, kde je sežerou savci. Konzumenti plodů semena, kterým průchod zvířecím žaludkem neublížil, rozptylují po okolí a často společně se startovací dávkou hnojiva. Semena s nespotřebovanými plody zůstávají pod stromy a jsou, s plody či po jejich rozpadu samostatně, odplavována vodou na nová stanoviště.  Při umělém rozmnožování se dužnatý obal semen odstraní macerací a semena se po dobu měsíce stratifikují v chladnu. Po vysetí za teplých a vlhkých podmínek asi za tři týdny epigeicky vyklíčí. Semenáče již mají dominantní kořen, ten se nemá porušit a proto se co nejdříve vysazují na stanoviště. Mladé stromky potřebují hodně světla a pravidelnou závlahu.

Význam.

Dřevo stromu se používá hlavně pro řezivo, dýhu, nebo buničinu k výrobě papíru. Vyrábějí se z něho různé krabice, bedny a interiérový nábytek. Pro houževnatost se používá na podlahy v místnostech i rukojeti nástrojů. Kvetoucí strom je důležitým zdrojem nektaru pro včely při výrobě medu, vysazuje se i jako stínící strom.  Pro atraktivní vzhled daný rovným kmenem, tvarem koruny a podzimním zbarvením listů bývají vysazovány jako okrasné dřeviny nebo jako alejové stromy podél cest. Některý jedinec je na podzim "oblečen" v jedné barvě, zatímco na jiném se současně prolínají svítivé barvy od zlatožluté přes šarlatovou, pomerančovou až po karmínovou.  Byly vyšlechtěné mnohé kultivary lišící se výškou, tvarem koruny i barvou listů jak v průběhu vegetace, tak i před podzimním opadem. Některé kultivary mají předem dané pouze samčí nebo samičí květy.

Tupela lesní ("Nyssa sylvatica") je pomalu rostoucí, opadavý, listnatý strom původem ze Severní Ameriky. Do Evropy byla tupela lesní dovezena roku 1750 a vysázena v Anglii. Do České republiky, do dendrologické zahrady v Průhonicích, bylo závěrem 20. století vysázeno pět těchto mladých stromů, kterým se dobře daří a jsou již vysoké okolo 5 m. Tato dřevina roste pomalu, ale je dlouhověká.

Nyssa sylvatica, commonly known as tupelo, black tupelo, black gum or sour gum, is a medium-sized deciduous tree native to eastern North America from the coastal Northeastern United States and southern Ontario south to central Florida and eastern Texas, as well as Mexico.


Mládí a vzdělání.

Narodila se roku 1998 v New Yorku jako starší ze dvou sourozenců do herecké rodiny Ethana Hawkea a Umy Thurmanové. Rodiče navázali vztah v roce 1997 během natáčení filmu "Gattaca". Sňatek se uskutečnil v květnu 1998 a následný rozvod v roce 2005. Mladší bratr se narodil v roce 2002. Prostřednictvím druhého manželství otce s Ryan Shawhughesovou má také dvě poloviční sestry (nar. 2008 a 2011). Další poloviční sourozenkyně (nar. 2012) pochází ze vztahu matky s bývalým snoubencem a francouzským finančníkem Arpadem Bussonem.  Z otcovy strany je pra-pra-praneteří dramatika Tennessee Williamse. Prarodiči z matčiny strany jsou profesor indotibetských buddhistických studií na Kolumbijské univerzitě Robert A. F. Thurman a americko-mexická modelka Nena von Schlebrüggeová. Matka Schlebrüggeové, Birgit Holmquistová, byla také modelkou pózující pro sochu Axela Ebbeho "Famntaget", která stojí ve švédském Smygehuku.  V dětství jí byla diagnostikována dyslexie, která měla vliv na časté střídání základních škol, než nastoupila na soukromou školu Svaté Anny v Brooklynu, kladoucí důraz na uměleckou kreativitu a nikoli monotónní školní výuku. Vyrůstání v uměleckém prostředí ji přivedlo k herectví. Letních škol se účastnila v londýnské Královské akademii dramatických umění a v newyorském Hereckém studiu Stelly Adlerové. Na jeden rok se stala posluchačkou hereckého umění na Juilliard School, než se po přijetí role v minisérii "Malé ženy" rozhodla pro odchod.

Kariéra.

Modeling.

Na začátku modelingové kariéry pózovala, stejně jako matka a babička, pro časopis "Vogue". Stala se také tváří kolekce 2016/2017 britského módního maloobchodu AllSaints. V roce 2017 se představila jako jeden z modelů spodního prádla ve videokampani Calvina Kleina, jíž režírovala Sofia Coppola.

Herectví.

Režisérka Sofia Coppola ji v roce 2015 obsadila do titulní postavy plánované adaptace pohádkového příběhu "Malá mořská víla", kterou produkovala studia Universal Pictures. Producenti však upřednostnili známější herečku Chloë Moretzovou. Tento spor s dalšími vedly Coppolovou k odstoupení z projektu, který následně opustila i Moretzová.  Herecký debut zaznamenala v roce 2017 vedlejší postavou Jo Marchové v dramatické minisérii BBC "Malé ženy". Průlomovou rolí se pro ni roku 2019 stala Robin Buckleyová ve třetí řadě "Stranger Things", hororového sci-fi seriálu streamovací televize Netflix. Většinu scén odehrála po boku Joea Keeryho, jenž představoval Steva Harringtona. Jako prodavači zmrzliny v maloměstském obchodním domě se postupně zapletli do záhady s monstry z paralelního světa. Kritika hereckou dvojici zhodnotila příznivě. V témže roce si zahrála „květinové dítě“ Lindu Kasabianovou v Tarantinově komediálním dramatu "Tenkrát v Hollywoodu".  V říjnu 2018 získala hlavní roli Frankie ve druhém snímku Gii Coppolové "Mainstream", odehrávajícího se na pozadí milostného trojúhelníku v rychle proměňujícím se světě.

Hudba.

Během srpna 2019 vydala dva debutové singly „To Love A Boy“ a „Stay Open“. Na jejich autorství se podílela s písničkářem oceněným Grammy Jessem Harrisem, s plánem nahrání celého studiového alba.

Maya Hawkeová, celým jménem Maya Ray Thurman Hawke, (* 8. července 1998 New York, stát New York) je americká herečka a modelka, která se narodila jako starší ze dvou sourozenců do rodiny herců Umy Thurmanové a Ethana Hawkea.

Maya Ray Thurman Hawke (born July 8, 1998) is an American actress and model. She is the daughter of actress Uma Thurman and actor Ethan Hawke. After beginning her career in modeling, Hawke made her screen debut as Jo March in the 2017 BBC adaptation of "Little Women" and starred as Robin in the third season of the Netflix series "Stranger Things" (2019).


Život.

Sára Schalkházi se narodila v Košicích v hotelu "Schalkház" jako druhé ze tří dětí hoteliéra Leopolda Schalkháze a jeho ženy Klotildy. Rodina měla německé kořeny a mluvilo se v ní maďarsky. Pokřtěna byla 11. června 1899 v katedrále svaté Alžběty. Otec Sáře zemřel, když jí byly dva roky, vyrostla v inteligentní, temperamentní a legraci milující samostatnou dívku, která si dle svého bratra hrála spíše s chlapci než děvčaty. Měla literární nadání, jako „náctiletá“ psala divadelní hry.  Po základní škole vystudovala "Košický učitelský ústav" a stala se učitelkou. Učila však jen jediný rok, po vzniku Československa toto povolání musela opustit, protože odmítla přísahat věrnost novému státu. Nejprve se vyučila knihvazačství a posléze se uchytila jako novinářka píšící do maďarských periodik. Vstoupila do "Národní křesťansko-socialistické strany Československa", byla členem jejího vedení a redaktorkou stranických novin. Zaměřovala se zejména na sociální problémy žen.  V letech 1922-1923 byla několik měsíců zasnoubená, nicméně poté zásnubní prsten vrátila, protože dospěla k závěru, že život v manželství pro ní není. Tehdy taky poprvé začala zvažovat možnost, že by ji Bůh povolal k zasvěcenému životu.  V roce 1927 se seznámila se Společností Sester sociální pomoci v Košicích a o rok později absolvovala jejich sociální kurz. V roce 1929 si podala žádost o přijetí do Společnosti. Tam byla přijata, i když její moderní styl života a těžká kuřácká závislost do stylu Společnosti zrovna nezapadaly. Sára uznala, že se bude muset v tomto ohledu změnit a poměrně rychle kouřit přestala. Noviciát nastoupila v únoru 1929 v Szegváru. Část z něj strávila v Košicích, kde organizovala charitní akce, první sliby ale už skládala o svatodušních svátcích roku 1930 opět v Szegváru. Jako motto si zvolila „"Alleluja!"“  Na podzim roku 1932 byla přeložená do Komárna, kde dělala totéž, co v Košicích, nicméně za mnohem složitějších podmínek, navíc krom organizování charity vedla kuchyni pro děti, působila jako katechetka (26 vyučovacích hodin týdně) a redigovala časopis "Katolícka žena". V roce 1934 se krajně vyčerpaná vrátila do Košic. Její představené vyhodnotily její duševní rozpoložení jako nejistotu ohledně povolání a odložily její věčné sliby. Sára musela v mnoha ohledech čelit jejich nepochopení, což ji někdy dost zraňovalo.  Později se doslechla, že maďarští benediktinští misionáři hledají sestry, které by šli k nim vypomáhat na misie a podala si žádost, aby tam mohla odejet. Sestra Margita Slachtová, generální představená, tu volbu schválila a povolala ji do mateřského domu do Budapešti, aby se zde na tuto misi připravila. Postupem času ale z cesty sešlo, jednak to znemožnila zuřící druhá světová válka, jednak válka v Evropě vedla k tomu, že sestry měly plné ruce práce doma.  Sestra Sára složila věčné sliby na svatodušní svátky v roce 1940. Její nové motto znělo „"Alleluia! Ecce ego, mitte me!"“ (Aleluja! Zde jsem, vyšli mne!). V roce 1941 se stala národní ředitelkou maďarského "Hnutí katolických pracujících žen". Založila první vysokou školu pro pracující ženy v Maďarsku a v Budapešti "Dům pro pracující ženy". V roce 1942 si na protest proti postupujícímu pronikání nacismu a podlézavosti k Němcům ve společnosti pomaďarštila příjmení na "Salkaházi".  Válečná situace i politické klima v Maďarsku se stále zhoršovaly, v roce 1943 se Sára rozhodla, že „"obětuje svůj život Bohu pro případ, pokud by nastala doba pronásledování Církve, Společnosti a sester"“. Se souhlasem a v přítomnosti představených tak učinila v kapli svatého Ducha v mateřském klášteře koncem roku. Někdy v této době napsala též hru o sv. Markétě Maďarské (svatořečené v roce 1943), hrála se však pouze jednou, protože po převzetí moci nacisty už byly další reprízy (vlastně veškerá náboženská produkce) zakázány.  V té době již Společnost stále více ukrývala Židy, sháněla jim jídlo, ubytování, úkryty a falešné doklady. Odhaduje se, že Společnost zachránila život asi tisícovce Židů, přičemž asi stovka z nich přežila díky projektům, které organizovala sestra Sára. Ta zejména vedla již zmíněný řádový "Dům pro pracující ženy," v němž některé Židy ukrývala a který i jinak hrál při záchraně Židů klíčovou roli. Dům však měl i civilní zaměstnankyně a jedna z nich sestry udala. „nyilašovci“ (ozbrojené oddíly maďarské nacistické Strany Šípových křížů) dům obklíčili, prohledali a perlustrovali všechny osoby, co v něm byly. Nalezli několik osob s padělanými doklady, které zadrželi. Sestra Sára byla v tu chvíli mimo dům a mohla uprchnout, ale protože věděla, že nacisté budou hledat nějakou zodpovědnou osobu (a tou byla ona jakožto ředitelka domu), vrátila se a vzala na sebe veškerou zodpovědnost. Nacisté ji odvlekli a podle svědectví očitého svědka týž den večer, svlečenou do naha, u Petöfiho mostu spolu s několika dalšími lidmi zastřelili a hodili do vod Dunaje. Její tělo se nikdy nenašlo. Před smrtí sestra Sára poklekla tváří k vrahům a s obličejem zdviženým k nebi se pokřižovala. Žádná z dalších sester popravená nebyla.

Posmrtné pocty.

Památník Jad Vašem prohlásil v roce 1972 Sáru Salkaházi za spravedlivou mezi národy.  Papež Benedikt XVI. ji 24. dubna 2006 prohlásil blahoslavenou, blahoslavení oznámill a beatifikační mši v Budapešti (17. září téhož roku) předsedal kardinál Petr Erdö.

Blahoslavená Sára Salkaházi (do roku 1942 "Sára Schalkház"; 11. května 1899 – 27. prosince 1944) byla katolická novinářka, spisovatelka a řeholnice z Institutu Sester sociální pomoci, zavražděná maďarskými nacisty pro ukrývání Židů.

Sára Salkaházi (, Kassa, 11 May 1899 – Budapest, 27 December 1944), born as "Schalkház Sarolta Klotild", was a Hungarian Catholic religious sister who saved the lives of approximately one hundred Jews during World War II. Denounced and summarily executed by the pro-Nazi Arrow Cross Party, Salkaházi was beatified in 2006.


Mládí a vzdělání.

Narodila se roku 1962 v kentuckém Fayette County do rodiny bývalého veterináře Bobbyho Guilfoila a Sherry Dale Guilfoilové. Otec byl aktivistou demokratické strany. V okrese Barren County řídil místní stranickou buňku. Vyrostla v kentuckém Glasgowě. V roce 1980 maturovala na střední škole Glasgow High School. Bakalářský titul získala na Kentucké univerzitě roku 1984.

Politická angažovanost a dary.

Kelly Craftová se stala štědrou dárkyní volebních kampaní.  V roce 2004 se zařadila mezi významné podporovatele prezidentské kampaně George W. Bushe, který ji v roce 2007 jako prezident jmenoval zastupující delegátkou diplomatického sboru při Organizaci spojených národů. Jednalo se o krátkodobý mandát ve Valném shromáždění. V delegaci zodpovídala především za poradenskou činnost velvyslanci v otázkách politických vztahů mezi USA a Afrikou, respektive podporu amerických zájmů na africkém kontinentu.  Roku 2016 věnovala s manželem miliony dolarů vybraným kandidátům v republikánských prezidentských primárkách. Předtím než manželský pár podpořil konečného republikánského kandidáta Donalda Trumpa dvěma miliony dolarů, byl jejich hlavním favoritem americký senátor Marco Rubio. Již v roce 2012 působili s manželem jako finanční ředitelé prezidentské kampaně Mitta Romneyho v Kentucky.  Na své "alma mater", Kentucké univerzitě, zasedala od srpna 2016 ve správní radě. Na pozici rezignovala o rok později v souvislosti s nástupem do úřadu velvyslankyně.

Americká velvyslankyně v Kanadě.

Prezident Donald Trump ji 15. června 2017 nominoval do úřadu velvyslankyně Spojených států v Kanadě. Potvrzení Senátem proběhlo 3. srpna. Přísahu do rukou vieprezidenta Mika Pence složila 26. září a funkce se ujala 23. října téhož roku předáním pověřovacích listin generální guvernérce Julii Payetteové.  Během prvního týdne v úřadu poskytla rozhovor stanici CBC News, v němž uvedla, že pokud jde o konsenzus vědců na klimatickou změnu, tak věří v „obě strany vědy“.

Americká velvyslankyně při OSN.

Prezident Donald Trump ji 22. února 2019 nominoval do úřadu velvyslankyně Spojených států při Organizaci spojených národů. Předchozí ambasadorka Nikki Haleyová svou diplomatickou misi ukončila v závěru roku 2018. Nejdříve se v souvislosti s nominací hovořilo o tiskové mluvčí ministerstva zahraničí Heather Nauertové, která se zájmu o úřad zřekla – oficiálně z rodinných důvodů – v únoru 2019. Nominační listinu prezident do Senátu odeslal 2. května 2019 a horní komora vyslovila souhlas 31. července 2019 poměrem hlasů 56 : 34. Velyslaneckou přísahu pak složila do rukou viceprezidenta Mika Pence 10. září 2019 a pověřovací listiny generálnímu tajemníku OSN Antóniu Guterresovi předala o dva dny později. Po odchodu Haleyové z úřadu vyjmul prezident Trump velvyslanecký úřad z kabinetní úrovně.

Soukromý život.

První dvě manželství s Davidem S. Morossem a Judsonem Knightem byla rozvedena. V manželstvích vychovala dvě děti. Třetí sňatek za miliardáře Joea Crafta se uskutečnil v dubnu 2016. Manžel je podnikatel v uhelném průmyslu, prezident a výkonný ředitel Alliance Resource Partners, L.P., třetího největšího producenta uhlí na východě Spojených států.

Kelly Craftová, celým jménem Kelly Dawn Knight Craft, rozená Guilfoilová, (* 24. února 1962 Fayette County, Kentucky) je americká diplomatka, členka republikánské strany a od září 2019 velvyslankyně Spojených států při Organizaci spojených národů v administrativě Donalda Trumpa.

Kelly Dawn Craft (; born February 24, 1962) is an American diplomat who currently serves as the United States Ambassador to the United Nations. Craft previously served as the United States ambassador to Canada, being the first woman to hold the office. She was appointed by President George W. Bush as a U.S. alternate delegate to the United Nations in 2007, where her focus included U.S. engagement in Africa. She was a delegate to the 2016 Republican National Convention from Kentucky. She headed Kelly G. Knight LLC, a business advisory firm based in Lexington, Kentucky.


Specifikace.

Motor.

Stejně jako v Ageře je v Jesku pětilitrový osmiválec a o tlumení vibrací motoru se pak stará aktivní uložení motoru známe z Regery.

Převodovka.

Nová převodovka má 21 možných kombinací převodových stupňů (ozubená kola jsou uspořádána ve dvou sadách po třech rychlostních stupních) a sedmi spojek. Motor Jeska je spojen s neméně pozoruhodnou a technicky velmi pokrokovou převodovkou. Koenigsegg ji označuje jako LST (Light Speed Transmission). Nabízí devět převodů a vyvinuta byla společností Koenigsegg. Nejde tedy o žádné ústrojí vídané také v jiných podobných autech.

Tlumiče.

Na rozdíl od svých předchůdců má Jesko v přední a zadní části tlumič „Triplex“ kombinovaný s tradičními tlumiči Öhlins.

Interiér.

Nový interiér by měl být prostornější a vybavenější než u předchozí Agery. Interiér by měl obsahovat rádio, klimatizaci, devíti palcovou informační obrazovku a nabíjení přes USB kabel.

Výkon.

Koenigsegg Jesko má pro švédského výrobce opět získat korunu nejrychlejšího vozu světa. Nejnovější model má nabízet výkon až 1176 kW (1600 koní). Jesko stojí v přepočtu skoro sedmdesát milionů korun.

Produkce.

Produkce Jeska bude omezena na 125 kusů, přičemž každý rok bude vyrobeno 40–50 kusů, ale Jesko už se vyprodal.

Varianty.

Jesko Absolut.

Koenigsegg Jesko Absolut debutoval online 3. března 2020. Sám Christian von Koenigsegg uvedl, že Jesko Absolut má jet více než 500 km/h, a tak má lehce překonat rekord Bugatti Chiron a toto má být poslední hypersport pod značkou Koenigsegg. Problém je, že vyzkoušet maximální rychlost na silnici může trvat, i rok nebo dva, ale celý Koenigsegg si od tohoto vozu hodně slibuje.

Koenigsegg Jesko bude dvoudveřový sportovní automobil vyvíjený a vyráběný v Ängelholm, Skåne ve Švédsku firmou Koenigsegg Automotive AB. Je nástupcem sportovního automobilu stejné značky Koenigsegg Regera. Jesko byl představen na Ženevském autosalonu v roce 2019. Automobil se měl původně jmenovat Koenigsegg Ragnarok, ale zakladatel automobilky Christian von Koenigsegg změnil jméno tohoto hypersportu na Koenigsegg Jesko po svém otci, který mu na začátku jeho automobilky hodně pomohl.

The Koenigsegg Jesko is a limited production mid-engine sports car produced by Swedish automobile manufacturer Koenigsegg. Introduced at the 2019 Geneva Motor Show, the car succeeds the Agera. The name "Jesko" is a tribute to the company founder's father, Jesko von Koenigsegg.


Popis.

Loď je dlouhá 65 m a široká 12,8 m. Má dva hlavní motory Mirrlees Blackstone o výkonu 2270 kW a tři pomocné motory Caterpillar 300 kW, dvě hřídele, dvě stavitelné vrtule a dvě nezávislá kormidla. Její celkový výtlak je 1753 t a má nosnost 949 t, předpokládá se cestovní rychlost 12 uzlů, v ledu hrubém 1 m až 3 uzly.  Nakladní prostor je velký 320 m2 a pro nakládku je loď vybavena jeřábem o nosností 32 tun. Na lodi mohou být umístěny dva vrtulníky sloužící pro vykládku zboží v Antarktidě. Má 13 kabin pro 50 cestujících, osádku tvoří 12 námořníků.

Význam.

Loď vlastní společnost P & O Maritime která se od roku 1960 zaměřuje na poskytování specializovaných přepravních služeb pro vládní organizace i ostatní zákazníky.  V roce 1988 si toto plavidlo pronajaly IPEV a TAAF jako náhradu za používané dánské lodě a začaly ho využívat k transportu zásob, techniky i k převozu osádek hlavně pro francouzskou polární stanici Dumont d'Urville na břehu Adéliny země nacházející se na nejižnějším kontinentu. Nověji mimo to zajišťuje i zásobování společné italsko-francouzské vnitrozemské polární stanice Concordia vzdálené asi 1000 km od stanice Dumont d'Urville, kam se dále zásoby většinou přepravují pozemskou cestou.  Každý rok vykonává v krátkém polárním létě (od listopadu do března), během asi 120 dnů, pět plaveb z přístavu Hobartu na Tasmánii do stanice Dumont d'Urville, vozí na vzdálenost 2700 km stovky tun potravin, pohonných hmot a zařízení, zpět přepravuje veškerý odpad vzniklý činnosti výzkumníků. Převáží také polárníky při střídání turnusů na stanicích.  Astrolabe je schopna provádět během svých plaveb i krátkodobé oceánografické výzkumy a má vybavení pro další vědeckou práci.

Poznámka.

Astrolabe se také jmenovala loď s kterou francouzský průzkumník Jules Dumont d'Urville objevil v roce 1840 Adélinou zemi. Ještě o 55 let dříve s lodí totožného jména podnikal francouzský důstojník Jean-François de La Pérouse objevné cesty v Tichomoří.

L'Astrolabe je francouzská loď která zajišťuje zásobování polárních vědeckých stanic v Antarktidě. Je konstruována tak, že za nepříznivých klimatických podmínek může sloužit i jako ledoborec. Je to jedna z nejmenších lodí působících v antarktických vodách.

YWAM Liberty is the former LAstrolabe, a French icebreaking research vessel which was used to supply the Dumont d'Urville research station in Antarctica.


Životopis.

Narodil ve městě Gandža v roce 1881. Středoškolské vzdělání získal na gymnáziu v Gandže. V roce 1902 nastoupil na Právnickou fakultu Císařské univerzity v Oděse, ale univerzitu nemohl dokončit. Poté, co carská vláda dočasně zavřela univerzitu ze strachu z revolucionářských aktivit studentů, odešel do Bahchesaraje (Krym), kde si našel práci v novinách "Tercuman" Ismaila Gaspiraliho.  V roce 1908 se přestěhoval do Istanbulu, kde pokračoval v práci publicisty a také založil „"Turecké sdružení"“. Oženil se s Shafigou Soltan khanum, dcerou Ismaila Gaspiraliho a usadil se v Istanbulu. V roce 1909 se vrátil do Gandži, kde pracoval v městské radě. V roce 1911 psal články pro časopis „"Molla Nasreddin"“ a jiné noviny, úzce se podílel na aktivitách „"Muslimské charitativní společnosti"“, „"Společnosti školství muslimů"“ a „"Společnosti herců"“. V té době se seznámil s Mammadem Aminem Rasulzadem a začal se zajímat o politiku.  V březnu 1917 založil spolu se svými příbuznými tzv. ""Tureckou stranu národních federalistů"" v Gandže. Hlavním cílem nově vytvořené strany byla národně územní autonomie Ruského impéria. V červenci 1917 se tato strana pod vedením Mammada Amina Rasulzada spojila s ""Muslimskou demokratickou musavatskou stranou"" a získala jméno "Musavat". V programu byl ovšem zachován hlavní požadavek nacionalistických federalistů, národně územní autonomie Ruského impéria. Po zvolení Mammada Amina Rasulzada na pozici předsedy ústředního výboru strany "Musavat" se Nasib bey Yusifbeyli stal vedoucím strany v Gandže. Poté, co se v roce 1917 dostali v Rusku k moci bolševici, změnila strana svůj program a začala požadovat úplnou nezávislost Ázerbájdžánu.  Byl členem Transkavkazského sejmu, ministrem školství v Transkavkazské federativní vládě, ministrem školství ve vládě Ázerbájdžánské demokratické republiky od 28. května 1918 do března 1919, premiérem od března 1919 do března 1920 a také ministrem vnitra od 16. června 1919 do 22. prosince 1919. Po okupaci Ázerbájdžánu Sovětským svazem v roce 1920 a ustavení komunistického režimu, opustil Baku, aby unikl stíhání, přesto byl 31. května 1920 ve vesnici Garkun v Kurdamiru zadržen a zavražděn.

Rodina.

Měl rodinu s Shafigou Gasprinskayou, dcerou Ismaıla Gasprinského.

Nasib Yusif oglu Yusifbeyli (1881 Gandža - 31. května 1920 Kürdəmir, Ázerbájdžán) byl ázerbájdžánský publicista, politik a státník, významná postava v Ázerbájdžánské demokratické republiky.

Nasib Yusif oglu Yusifbeyli () or Usubbeyov ( ; 5 July 1881, Ganja - 31 May 1920) - Azerbaijani publicist, statesman and major political figure in Azerbaijan Democratic Republic.


Život.

Chalafová se narodila 15. listopadu 1984 v Al-Malikiyah. Vystudovala stavební inženýrství na univerzitě v Aleppu (2009). Postupně se propracovala do vyšší politiky a působila v samosprávné kurdské oblasti Rojava v severovýchodní Sýrii. Podílela se na správě severní Sýrie po znovudobytí oblasti na Islámském státu (2017). Založila stranu Budoucí Sýrie. Účastnila se vyjednávání s Američany, Francouzi a dalšími delegacemi. Byla uznávána pro své diplomatické schopnosti. Snažila se prosazovat mír a toleranci mezi křesťany, Araby a Kurdy.

Smrt.

Podle deníku "The Telegraph" „kurdští úředníci oznámili, že povstalečtí bojovníci zachytili a napadli auto vezoucí Hevrin Chalafovou“, ale že Národní armáda, povstalecká skupina bojující na straně Turecka, popřela odpovědnost za její zabití. Chalafová byla jednou z mnoha civilistů, kteří přišli o život během prvních dnů vojenské operace podporované Tureckem. Syrská observatoř pro lidská práva informovala, že „devět civilistů bylo popraveno v různých okamžicích jižně od města Tal Abyad“.  Kurdský analytik Mutlu Civiroglu řekl deníku "The Guardian", že smrt Chalafové je „velkou ztrátou“, a popsal ji jako „talentovanou diplomatku“. Kurdská strana Budoucí Sýrie vydala prohlášení, v němž uvedla: „S největším zármutkem a smutkem truchlí Syrská strana nad umučením inženýrky Hevrin Chalafové, generální tajemnice strany Budoucí Sýrie, zatímco plnila své vlastenecké a politické povinnosti“. Chalafové bylo 35 (některé zdroje udávají 34) let v době její smrti. Video, které se šířilo na sociálních médiích, údajně ukazovalo vozidlo plné kulek, ve kterém Chalafová cestovala s tlumočníky a dalšími kurdskými zaměstnanci obklopenými povstaleckými militanty.  Podle amerického deníku "The Washington Post" její zabití „téměř určitě představuje podle mezinárodního práva válečný zločin“.

Hevrin Chalafová (Khalafová) (kurd. Hevrîn Xelef; 15. listopadu 1984 Derik – 12. října 2019 Tell Abyad) byla kurdsko-syrskou političkou, generální tajemnicí strany Budoucí Sýrie. Byla zabita tureckými silami poblíž dálnice M4 v severní Sýrii během "Operace Pramen míru" proti kurdským silám "SDF" v Rojavě 12. října 2019.

Hevrin Khalaf (, also Khelef; 15 November 1984 – 12 October 2019) was a Kurdish-Syrian politician and civil engineer. Khalaf served as the Secretary General of the Future Syria Party after working for many years in Rojava. She was killed by Turkish-backed Ahrar al-Sharqiya fighters near the M4 Motorway in Northern Syria during the 2019 Turkish offensive into north-eastern Syria against SDF forces in Rojava on 12 October 2019.


Životopis.

Narodil se v malé nemocnici nazvané Clinica Tanganelli v Arezzu v Itálii americkým rodičům Matthewovi Sprouseovi a Melanie Wright, zatímco oba učili anglický jazyk na škole v Toskánsku. Dylan byl pojmenován po britském básníkovi Dylanovi Thomasovi. Dylan je o patnáct minut starší než Cole. Mají německé kořeny. Do Spojených států se rodina přestěhovala čtyři měsíce po jejich narození.

Herectví.

Bratři začali s herectvím v osmi měsících, díky jejich babičce Jonine Booth Wright, která učila drama a sama byla herečkou. Poprvé se zahráli v reklamě na plenky. Jako většina dvojčat, nejdříve hráli oba dva jednu a tu samou roli, a to kvůli kalifornskému zákonu, který omezoval počet odpracovaných hodin na natáčení pro dítě.  Obsazení dvojčat do stejné postavy umožňuje více času natáčení. V osmi měsících hráli roli Patricka Kellyho v ABC seriálu ""Grace v jednom kole"". V roce 1999 si zahráli první velkou roli ve filmu "Velký táta", ve kterém sdíleli roli Juliana, kterého si adoptuje postava, kterou hrál Adam Sandler. Za roli byli nominováni na několik ocenění, přesto, že film nebyl zrovna uznávaný kritiky. Ten samý rok si také zahráli menší roli v thrilleru "Astronautova žena." Oba si zahráli v rodinných filmech "Viděl jsem maminku líbat Santa Clause" a "Just For Kicks".  V březnu 2005 měl na stanici Disney Channel premiéru seriál "Sladký život Zacka a Codyho," ve kterém hrají hlavní role. Roli Jeremiaha si zahráli v nezávislém filmu ""Srdce je zrádná děvka"". V roce 2007 hrály ve filmu "". Své hlasy propůjčili do filmu ""Vánoce v ohrožení"". Oba si zahráli ve filmu "The Kings of Appletown". Snímek měl premiéru 12. prosince 2009. V roce 2009 se také stali tváří značky Danone, která prodává jogurty pro děti.  Během let 2011 až 2015 navštěvovali Newyorskou univerzitu. V srpnu 2019 bylo potvrzeno, že získal roli Trevora ve filmu "".

Dylan Thomas Sprouse (* 4. srpna 1992 Arezzo, Toskánsko, Itálie) je americký herec. Se svým bratrem, dvojčetem Colem Sprousem se proslavili díky roli Codyho a Zacka v seriálu stanice Disney Channel "Sladký život Zacka a Codyho" a jeho spin-offu "Sladký život na moři."

Dylan Thomas Sprouse (born August 4, 1992) is an American actor and entrepreneur. He is the twin brother of Cole Sprouse and is known for his role as Zack Martin on the Disney Channel series "The Suite Life of Zack & Cody" and its spin-off, "The Suite Life on Deck".


Mládí.

Princezna Karolina se narodila 10. června 1713 v paláci Herrenhausen v Hannoveru jako čtvrté dítě a třetí dcera z devíti potomků Jiřího Augusta, dědičného prince Hannoveru. Její otec byl nejstarším synem hannoverského kurfiřta Jiřího I., matka Karolina z Ansbachu byla dcerou Jana Frederika markraběte Braniborsko-Ansbašského. Jako vnučka kurfiřta Hannoveru měla titul "Její Jasnost" Princezna Karolina Hannoverská. Podle Act of Settlement 1701 byla sedmá v pořadí nástupnictví na Britský trůn. Pokřtěna byla den po jejím narození v Paláci Herrenhausen.

Velká Británie.

Roku 1714 zemřela královna Anna Stuartovna. Dědeček Karoliny Alžběty se stal králem Velké Británie a její otec Princem z Walesu. Se svou matkou a staršími sestrami Annou a Amélií se přestěhovala do Velké Británie a usídlily se v londýnském St James's Palace. Tohoto roku získala titul "Její královská Výsost" princezna Karolina.  Roku 1722 její matka, která měla progresivní názory, nechala Karolinu a její sestru Amélii očkovat proti černým neštovicím způsobem variolace, který do Anglie přinesli z Konstantinopole lady Mary Wortley Montagu a Charles Maitland.  Roku 1727 zemřel Karolinin děd a na trůn Velké Británie nastoupil její otec jako Jiří II. Dokumenty z ledna až února roku 1728 ukazují její velkorysost, s jakou přispívala dobročinným organizacím.

Pozdější život.

Karolina prožívala nešťastnou lásku k ženatému dvořanovi Johnu Herveyovi. Lord Hervey byl bisexuál, který patrně měl poměr s Karolininým starším bratrem princem Frederikem a byl romanticky spojen i s několika dvorními dámami. Když roku 1743 Hervey zemřel, Karolina, která byla z jeho smrti byla nešťastná a chtěla zemřít rovněž, se stáhla do St James's Palace, který až do konce jejího života byl přístupný jen rodině a nejbližším přátelům.  Zemřela ve věku 44 let 28. prosince 1757, svobodná a bezdětná. Pohřbena byla ve Westminsterském opatství.

Princezna Karolina Britská (Karolina Alžběta; 10. června 1713, Hannover – 28. prosince 1757, Londýn) byla jako dcera britského krále Jiřího II. britská princezna.

Princess Caroline of Great Britain (Caroline Elizabeth; 10 June 1713 – 28 December 1757) was the fourth child and third daughter of King George II of Great Britain and his wife Caroline of Ansbach.


Historie.

Plány na nový národní stadion byly zveřejněny v říjnu 2008. Měl nabídnout 31 200 sedadel a mohl být v případě potřeby rozšířena o 12 500 míst. To by zahrnovalo 34 VIP boxů, 1200 obchodních a 200 VIP křesel. Měl by splňovat všechny mezinárodní požadavky. Nakonec však tyto plány nebyly realizovány.  V roce 2011 UEFA oznámila, že k 60. výročí mistrovství Evropy ve fotbale 2020 bude hostit na stadionech v různých evropských zemích. Na jaře 2014 se maďarské sdružení MLSZ přihlásilo s budoucím stadionem jako místo pro mistrovství Evropy ve fotbale 2020. Politik László Vigh oznámil již 23. dubna 2013 výstavbu nového národního stadionu s 65 000 místy. Záměrem nové fotbalové arény bylo zbourat Stadion Ference Puskáse a zachovat staré zdi stadionu. Výstavba by měla být zahájena na konci roku 2014 a dokončena po třech letech.  V květnu 2015 byla kritizována politika odpovědnou za projekt, protože byly enormně zvýšeny náklady a že plány výstavby stadionu by měly být zjednodušeny. Samotný stadion měl být nakonec postaven podle plánu, ale ostatní plánovaná zařízení pro jiné sporty, jako je atletická dráha pod střechou stadionu, musí být vymazána a konstrukce musí být zaměřena pouze na organizaci fotbalových zápasů. Zahájení výstavby nastalo na začátku dubna 2017.  Aréna byla slavnostně otevřena 15. listopadu 2019 přátelským utkáním mezi Maďarskem a Uruguayí.  Společně s Allianz Arenou budou hostit zápasy skupiny F v mistrovství Evropy ve fotbale 2020.

Současnost.

V oblasti poblíž stadionu nyní vzniká hotelový komplex, který se po svém dokončení stane největším zařízením svého druhu v Budapešti. Na realizaci projektu, jehož dokončení je plánováno na prosinec roku 2021, a jenž vyjde v přepočtu na zhruba miliardu korun, pracují firmy z české skupiny Premiot.

Puskás Aréna je víceúčelový stadion sloužící zejména pro fotbal v Budapešti. Kapacita stadionu je 67 215 diváků. Kromě toho stadion slouží jako kulturní zařízení s možností pořádání koncertů. Tento stadion využívá při koncertních turné mnoho zpěváků a hudebníků. Stadion byl postaven na místě starého Stadionu Ference Puskáse.

Puskás Aréna is a football stadium in the 14th district (Zugló) of Budapest, Hungary. The stadium's construction started in 2017 and was finished before the end of 2019. It is an all-seater with a capacity of 67,215. The Hungarian Football Federation will meet all UEFA and FIFA stadium requirements and expects to be awarded the 5-star rating. The stadium is built in the place of the former Ferenc Puskás Stadium whose demolition was completed in October 2016. Both stadiums were named in honour of the former national team captain Ferenc Puskás.


Přehled.

Apple oznámil AirPods Pro 28. října 2019 a vydal je o dva dny později 30. října 2019. Zahrnují funkce standardních AirPodů, jako je mikrofon, který odfiltruje hluk pozadí, akcelerometry a optické senzory, které jsou schopny detekovat tlakové stisknutí stonku sluchátka. Samozřejmostí je i automatické pozastavení přehrávaného obsahu, když jsou vyjmuty z uší. Ovládání poklepáním je nahrazeno stisknutím tlakového senzoru na stoncích.  AirPods Pro používá stejný čip H1 jako v druhé generaci AirPods, který podporuje hands-free "Hey Siri ". Mají aktivní potlačení šumu, prováděné mikrofony detekujícími vnější zvuk a reproduktory produkující inverzní signál "tzv. anti-noise". Aktivní potlačení šumu lze vypnout nebo přepnout do „režimu propustnosti“, který pomáhá uživatelům slyšet okolí. Režimy potlačení hluku lze také přepnout v systému iOS nebo stlačením stonku jednoho z AirPodů pomocí nového „tlakového snímače“. Životnost baterie je stejná jako u AirPodů druhé generace, 5 hodin, ale když je zapnuto potlačení šumu nebo režim propustnosti, výdrž baterie je o něco kratší, přibližně 4,5 hodiny a to díky dodatečnému zpracovávání obou režimů. Jsou hodnoceny jako IPX4 pro odolnost proti vodě.  V balení nalezneme třemi velikosti silikonových nástavců (špuntů). V systému iOS je softwarový test, který „měří hladinu zvuku v uchu a porovnává ho s tím, co přichází z reproduktoru“, aby zajistil správné zasazení v uchu a také funkci nazvanou „Adaptivní ekvalizér“, která automaticky upravuje frekvence kontury.  Nabíjecí pouzdro inzeruje stejnou 24hodinovou celkovou dobu poslechu jako standardní pouzdro AirPods. Je vybaveno standardní kompatibilitou bezdrátového nabíjení Qi.  Stejně jako AirPods i AirPods Pro obdrželi kritiku za životnost baterií.  Na začátku roku 2020 Apple začal na svých webových stránkách prodávat náhradní nástavce (špunty) pro AirPods Pro.

Problémy s firmwarem.

Firmware pro AirPods Pro je automaticky aktualizován na pozadí. Uživatelé si stěžovali, že verze firmwaru 2C54 (vydaná v prosinci 2019) snížila účinnost funkce aktivního potlačení hluku.  Apple přestal aktualizovat AirPods Pro na verzi firmwaru 2C54.  V květnu 2020 byla vydána verze firmwaru 2D15.  Po vydání firmwaru 2C54 uživatelé spekulovali, že spouštěcí firmware se silným potlačením šumu (který obdržel skvělé recenze od médií) může zhoršit životnost produktu a Apple musel funkci potlačení šumu oslabit, aby zachovat životnost hardwaru.

Kompatibilita.

Podpora pro AirPods Pro byla přidána v iOS 13.2, watchOS 6.1, tvOS 13.2 a macOS Catalina 10.15.1. Jsou kompatibilní s jakýmkoli zařízením, které podporuje Bluetooth, včetně zařízení Windows a Android, ačkoli určité funkce, jako je automatické přepínání mezi zařízeními, jsou k dispozici pouze na zařízeních Apple využívajících službu iCloud.

AirPods Pro jsou bezdrátová sluchátka Bluetooth vytvořená společností Apple, která byla původně představena 30. října 2019. AirPods Pro používají stejný čip H1 nalezený v druhé generaci AirPods, ale přidávají aktivní potlačení šumu, automatické nastavení frekvenčního profilu, odolnost vůči vodě IPX4, nabíjecí pouzdro s bezdrátovým nabíjením a vyměnitelné silikonové nástavce (špunty).

AirPods Pro are wireless Bluetooth earbuds created by Apple, initially released on October 30, 2019. AirPods Pro use the same H1 chip found in second generation AirPods, but add active noise cancellation, automated frequency profile setting, IPX4 water resistance, a charging case with wireless charging, and interchangeable silicone tips.