 при економическото управление. И установяваме, че примерът в Германия е следният. Правителството винаги трябва да се обърна към Бундестага, за да предложи своята национална програма за промени и реформи, но това е изключение. В повечето държави, членки, националните и регионалните парламенти не участват или почти не участват, дори някой не биват информирани за това какво се случва. А в преговорите за средства,