Rozluka byla až do roku 1950 jedním ze dvou způsobů zrušení manželského svazku. Druhým byl "rozvod od stolu a lože", ten ale nevedl k právnímu ukončení manželství, manžele pouze zbavil povinnosti žít spolu (§ 103–110 všeobecného zákoníku občanského). Manželství za života obou manželů definitivně ukončovala až rozluka. Zakázána však byla katolíkům podle § 111 všeobecného zákoníku občanského a kanonickým právem není uznávána dodnes.

Po vzniku Československé republiky byla zákonem č. 320/1919 Sb. umožněna všem, a to z důvodů: cizoložství, odsouzení do vězení na 3 a více let, zlomyslného opuštění manžela, ubližování manželovi, ukládání o jeho život nebo zdraví, zhýralého života, duševní choroby nebo pijáctví, hlubokého manželského rozvratu nebo konečně nepřekonatelného odporu. Zrušena byla v roce 1949 a nahrazena rozvodem, který nově vede k úplnému zániku manželství. 

Tímto vývojem si za posledních sto let slova rozvod a rozluka vyměnily významy. Dnes se za definitivní konec manželství označuje rozvod, který ale dřív znamenal jen fyzické odloučení manželů za jinak stále trvajícího manželství.

Související články 
 Rozvod

Dějiny českého práva
Manželské právo