במאה ה-19 המאוחרת וראשית המאה ה-20 גם הייתה עלייה דרמטית בכוחו של דובר בית הנבחרים. עליית השפעתו של הדובר החלה בשנות ה-1890, בתקופת כהונתו של הרפובליקני תומאס ברקט ריד. "הצאר ריד", כפי שהוא נקרא, ניסה ליישם את דעותיו כי "המערכת הטובה ביותר היא שמפלגה אחת תשלוט והמפלגה האחרת תפקח". מבנה ההנהגה של בית הנבחרים התפתח באותה תקופה בערך, כאשר עמדות מנהיג הרוב ומנהיג המיעוט נוצרו בשנת 1899. בעוד מנהיג המיעוט היה ראש מפלגת המיעוט, מנהיג הרוב נשאר כפוף לדובר. תפקיד הדובר הגיע לשיאו בתקופת ג'וזף גרני קנון הרפובליקני, מ-1903 עד 1911.
1899.