כותב המשך לפרק זה - מבקרים אחרים ואפילו תומכים באומות המאוחדות מטילים ספק ביעילותה ובהקשר שלה, כי ברוב המקרים הבולטים, אין למעשה השלכות על הפרת החלטת מועצת הביטחון. דוגמא מוקדמת לכך הייתה מלחמת השחרור בבנגלדש ורצח העם בבנגלדש בשנת 1971.
בוצעו על ידי צבא פקיסטן על בנגלדים. מבקרי האו"ם טענו כי האו"ם היה לגמרי לא יעיל במניעת רצח העם, וכי התערבות צבאית של הודו הייתה הדבר היחיד לעצור את הרצח ההמוני. מקרה כזה נוסף התרחש בטבח סרברניצה, שבו חיילים סרבים ביצעו רצח עם נגד מוסלמים בוסניים, במקרה הגדול ביותר של רצח המוני ביבשת אירופה מאז מלחמת העולם השנייה. סרברניצה הוכרזה על ידי האו"ם כ"אזור בטוח" ואף הוגנת על ידי 400 חיילי שמירת השלום ההולנדים החמושים, אך כוחות האו"ם לא עשו דבר כדי למנוע את הטבח. במאה ה-21, הדוגמה הבולטת והדרמטית ביותר היא המלחמה בדארפור, שבה מיליציות ג'נג'אוויד ערביות, שנתמכות על ידי ממשלת סודן, ביצעו פעולות חוזרות ונשנות של טיהור אתני ורצח עם נגד האוכלוסייה הילידית. נכון לשנת 2013, כ-300,000 אזרחים נהרגו במה שהוא המקרה הגדול ביותר של רצח המוני בהיסטוריה של האזור, אך האו"ם נכשל באופן מתמשך לפעול נגד סוגית זכויות האדם החמורה והמתמשכת הזו.