לואיס וטולמן (1909) תיארו את הדדיות של התרחבות הזמן באמצעות שני שעוני אור A ו- B, הנעים במהירות יחסית מסוימת אחד לשני. השעונים מורכבים משתי מראות שטוחות מקבילות אחת לשנייה ולקו התנועה. בין המראות אות אור מתנשף, ולצופה הנמצא באותו נקודת התייחסות כמו A, תקופת השעון של A היא המרחק בין המראות מחולק על ידי מהירות האור. אבל אם הצופה בשעון B, הוא רואה כי השעון מתרחש בתוך סיגנל שנשלט, B, B, B. עם זאת, ישנה הפרדוקס של הדדיות של השעון של לורז (1919) אשר מראה באופן מוחלט, כי אם נלקח בחשבון סיגנל אחד של אור זז יותר לאט מאשר השעון השני, יש צורך רק במבט אחד של השעון B, B. עם זאת, השעון של לורז (1919) מראה באופן חלקי, כי ישנו פרדוקס הדדיות של השעון.
בין המראות