מוסוליני תכנן למקד את הכוחות האיטלקים בהתקפה גדולה נגד האימפריה הבריטית באפריקה ובמזרח התיכון, הידועה כ"מלחמה מקבילה", תוך ציפייה לקריסת בריטניה בתיאטרון האירופי. האיטלקים פלשו למצרים, לסומלילנד הבריטית והפציצו את פלסטין המנדטורית.
; הממשלה הבריטית סירבה לקבל הצעות לשלום שהן היו כרוכות בקבלת ניצחונות הציר באירופה; תוכניות לפלישה לבריטניה לא התקיימו והמלחמה נמשכה. איטליה הובסה במזרח אפריקה; ההתקדמות האיטלקית בצפון אפריקה הייתה מוצלחת, אך האיטלקים עצרו בסידי בראני בהמתנה לאספקה לוגיסטית. לאחר שהצבא הגרמני הביס את פולין, דנמרק, נורבגיה, הולנד, בלגיה, לוקסמבורג וצרפת, מוסוליני החליט להשתמש באלבניה כקרש קפיצה לפלישה ליוון. האיטלקים החלו את ההתקפה שלהם ב-28 באוקטובר 1940, ובפגישה של שני הדיקטטורים הפשיסטים בפירנצה, מוסוליני הפתיע את היטלר עם ההכרזה על הפלישה האיטלקית. מוסוליני ציפה לניצחון מהיר, אך הצבא היווני עצר את הצבא האיטלקי במסלולו, ובמהרה התקדם אל אלבניה. היוונים כבשו את קורצ'ה וג'ירוקסטר, ואיימו לגרש את האיטלקים מהעיר הנמל של וולרה.