כתוב המשך לפרק זה - במהלך המהפכות באביב הערבי, ובשנים שקדמו להן, גרפיטי היה בשימוש נפוץ כצורה של מחאה פופולרית. אמנות הרחוב הייתה דרך יעילה להפיץ את המסר של מרד פוליטי, מאחר שהיא גלויה לציבור. יתר על כן, מאחר ומנהיגים ערביים אוטוריטריים השקיעו משאבים משמעותיים בפרויקטים של שיפוץ ציבורי כדי להוכיח את בעלותם המוחלטת על המרחב הציבורי, אמנות הרחוב הייתה דרך לאנשים לתפוס מחדש את המרחב הציבורי. במהלך האביב הערבי, אמנות הרחוב הפכה לצורה בולטת של מחאה במדינות ערביות רבות, כולל מצרים, טוניסיה, לוב וסוריה. דוגמא מוקדמת יותר של שיקום זה של מרחב ציבורי היא גרפיטי שצוירה במהלך האינתיפאדה הפלסטינית
בסוף שנות השמונים. בעוד הצנזורה של המדינה הישראלית מונעת את הפקת אמנות מחאה פלסטינית, הפלסטינים הצליחו לצייר גרפיטי כדי להפיץ את המסר שלהם מבלי שהמדינה תעצור אותם. כמו כן, האנונימיות של צורת האומנות הפכה אותה לעמידה ברוח הקולקטיבית של הפלסטינים.