ההפרעה מתרחשת ככל הנראה ברמת נתיב האותות של התא מעבר למקבל האינסולין. מאחר שהאינסולין מקדם את הכניסה של גלוקוז לתוך מרבית התאים, עמידות לאינסולין מונעת מגלוקוז להיכנס לתאים. כתוצאה מכך, גלוקוז נשאר בזרם הדם, שם רמות גלוקוז עולות. יש צורך באינסולין רב יותר כדי להתגבר על עמידות זו; כ-1.5 פעמים יותר אינסולין מיוצר בהריון נורמלי. עמידות לאינסולין היא תופעה נורמלית המתפתחת בשליש השני של ההריון, אשר בהתקדמותה של GDM מעלה את רמות האינסולין לאדם שאינו בהריון עם סוכרת סוג 2.
עמידות לאינסולין