Kirjuta selle lõigu jätkamine - 1984. aasta valimistel sunniti töölised ja Likud, territoriaalse kompromisside arutelu vastaspooltel, koalitsiooni ja iga mõte maa eest rahu kohta. 1980ndatel kasutas Sharon elanikkonna kontrollimiseks sunnivaid meetmeid, nagu "väljapääsukäik, kodude hävitamine ja puude juurest lahti raiumine", poliitikat, mida Rabin kinnitas 1985. aastal, kui Iisraeli asundused olid "liigutav de facto annekteerimine", mis toitis Palestiina rahulolematust. 1985. aastal koostas Ameerika Ühendriikide mustade advokaatide riiklik konverents aruande pealkirjaga "Bantustans in the Holy Land", mis sarnastas seda, mis toimus Läänekaldal. Mõiste oli tol ajal palju halvastatud, kuid 15 aastat hiljem kirjutas Ameerika võrdleva õiguse teadlane ja afrikanist Adrien Wing, et järgneva pooleteise aastakümne jooksul toimunud sündmused, mis puudutavad territooriumi reguleerimise viisi, näisid toetavat analoogia mõjuvõimet. 1987. aasta lõpus oli pinged suurenenud ja algas rahva ülestõus. 1988. aastal loobus Jordaania kõigist nõudmistest Palestiina üle ja Palestiina Rahvusnõukogu kuulutas välja Palestiina Riigi. 1991. aastal kuulutas Sharon välja Seitsme Tähe plaani, kutsudes üles asundustesse Rohelises joonis, "deklareeritud kavatsusega selle järelmeel hävitada". 1992. aasta Meretz-Sheves'i plaan käsitles nelja Palestiina kantonit, mis olid jagatud juudi asunduste tsoonideks ja hiljem arenes plaana liita kõik peamised asunduste blokid koos kolme "autonoomse Palestiina enklaavi"ga, mida kirjeldati kui "iseseotsustamisüksuse" "Bantustanization". Intifada kaotas jõu pärast 1991. aasta Madridi konverentsi.
mis viis kokku Iisraeli ja Palestiina esindajad esimest korda alates 1949. aastast ja 1992. aastal lubas Rabin lõpetada asunduste laienemine ja alustas salajased läbirääkimised PLOga.