Kirjuta selle paragrahvi jätkamine - Mai keskpaigas hakkas kuningas kaaluma sõjast lahkumist pärast seda, kui teda veenis hertsog Pietro d'Acquarone, kuningliku maja minister, kes oli mures monarhia tuleviku pärast. Itaalia avalik arvamus hakkas pöörduma monarhia vastu pärast kuninga tegutsematust. Mai lõpus võtsid d'Acquarone ja kuninga abivägi, kindral Puntoni vastu kaks kõrgetasemelist poliitikut eeltasististlikust ajast, Ivanoe Bonomi ja Marcello Soleri. 2. ja 8. juunil võeti nad vastu audientsil kuninga poolt, kus nad nõudsid Mussolini vahistamist ja sõjalise valitsuse nimetamist, kuid nad jäid monarhilise tegutsematuse tõttu pettunud. 30. juunil kohtus Bonomi kroonprints Umbertoga ja pakkus välja kolm kindralit (Ambrosio, marssal Pietro Badoglio ja Enrico Caviglia) kui Mussolini potentsiaalseid järeltulijad. 4. juulil võttis Badoglio vastu Umberto, kes andis mõista, et kroon ei ole enam valitsuse muutmise vastu. Järgmisel päeval tegi Ambrosio kuningale ettepaneku nimetada Mussolini asemele tuleva valitsuse juhiks Badoglio või Caviglia. Caviglia, kõrgetasemeline vabamüürlane, peeti liiga vanaks sellise raske ülesande jaoks, vaatamata tema antifasistlikule seisukohale. Badoglio, kes lahkus peastaabis pärast Kreeka hädaolukorda
1941. aastal oli saanud Mussolini kibedaks vaenlaseks ja tahtis kättemaksu. Ta oli isiklik sõber Hertsog d'Acquarone'i, kes oli olnud tema "aide-de-camp", ja mõlemad - nagu Caviglia - olid vabamüürlased. Koostöö kahe marshalli vahel oli mõeldamatu, sest Caviglia vihkas Badogliot.