Jaapan on asustatud alates ülemast paleoliitperioodist (30.000 eKr), kuigi esimene kirjalik mainimine arhipelaagist ilmub Hiina kroonikas, mis lõpetati 2. sajandil. 4. ja 9. sajandi vahel ühendati Jaapani kuningriigid keisri ja Heian-kyō-s asuv keiserliku õukonna all. 12. sajandi alguses valitses poliitilist võimu rida sõjalisi diktaatoreid ("shōgun") ja feodaalherreid ("daimyō") ning seda rakendas sõdalaste aadelkonna klass ("samurai"). Pärast sajandipikkust kodusõda ühendati riik 1603. aastal Tokugawa šogunaadi all, kes kehtestas isoleerumise välispoliitika. Aastal 1854 sundis Ameerika Ühendriikide laevastik Jaapanit avama kaubanduse Läände, mis viis šogunaadi lõpuni ja keiserliku võimu taastamiseni aastal 1868. Meiji perioodil võttis Jaapani impeerium vastu Lääne-mudeli põhiseaduse ja jätkas industrialiseerimise ja moderniseerimise programmi. 1937. aastal tungis Jaapan Hiinasse; 1941. aastal astus see Teise maailmasõja osapoolena. Pärast kaotust Vaikse ookeani sõjas ja kahte aatomipommi lööki andis Jaapan alla
1945. aastal ja seitsmeaastase liitlaste okupatsiooni all, mille ajal võeti vastu uus põhiseadus. 1947. aasta põhiseaduse kohaselt on Jaapanil säilitatud ühtsuslik parlamentaarne põhiseaduslik monarhia koos kahe kojaga seadusandliku koosseisuga, Rahvusliku Diit.