Täis enesekindlust naasis ta Berliini ja otsustas saavutada edu vabakutselise skulptorina, osaledes mitmetes monumendi- ja purskkaevade disainide konkurssides. 1898. aastaks oli ta võitnud kolm suurt tellimust. Aastal 1899 kohtus ta oma sõbra Constantin Starcki kaudu Mecklenburgi hertsogi Johann Albertiga, kellele meeldis tema töö ja kellele ta andis mitu tellimust. Tema karjäär tõusis tõeliselt peale seda ja aastatel 1897-1916 oli ta kõige edukam. St. Louisi maailmatallil saadud positiivse vastuvõtuga oli ta julgustatud
1904. aastal osales ta monumentite ehitamise konkurssidel nii erinevates kohtades nagu Manila, Kaplinna ja Quito, kuid tulemusteta. Lõpuks sai ta Riigas Michael Andreas Barclay de Tolly mälestusmärgi tellimuse ja talle pakkusid kutset konkureerida St. Louises mälestusmärgi ehitamiseks, mis oleks pühendatud saksa-ameerika ajakirjanikele Carl Schurzile, Emil Preetoriusele ja Carl Daenzerile.