Ajakirjanik Antonio Maestre kirjeldab sotsioloogilist frankismi järgmiselt: kodanike ja poliitikud, kes on elanud hästi frankismi all ja toetanud selle ideid, olid kindlalt kindlalt režiimi teatavas ulatuses avamise poolt, et tagada ülemineku jätkumine talutavas suunas.Franco populaarsust tema diktatuuri ajal ei mõõdetud arvamusküsitlustes, vaid sõjaväe legitiimsuses ja tema isiku karismaatilises legitiimsuses (caudillismo), samuti Movimiento Nacional'i kaudu levinud sotsiaalses sidumises (mis kõik on fašismi tüüpilised elemendid). Koos tagasid need massiivsed avalikud toetusdemonstratsioonid ja praktiliselt ühehäälsed tulemused sporadiliselt peetavates riiklikes referendumides (näiteks Hispaania orgaanilise seaduse referendum 1966. aastal). 1969. aastal rääkis Franco ühes oma viimastest televisioonis edastatavatest jõulupidamistest Hispaania tuleviku kohta, öeldes, et kõik on "atado y bien atado" (kirjalikult "seotud ja hästi seotud", viidates tema režiimi institutsionaliseerumisele), mis sai Hispaanias populaarseks ütluseks. Kõik vihjeid tema isiklikule tervisele uuriti hoolikalt, nagu ka tema krüptiliselt väljendatud kavatsused, nagu fraas "no hay mal que por bien no venga" (umbes samaväärne "iga pilve peal on hõbedane vooderdis"), mida ta kasutas seoses mõrvaga
Luis Carrero Blanco poolt 1973. aastal baski separatistliku rühmituse ETA poolt, mille tähendus oli lõputute spekulatsioonide teema. Aastal 1971 avaldas Franco salajases intervjuus Richard Nixoni saadiku Vernon Walters'iga oma arvamust, et pärast tema surma viiks Hispaania ühiskond läbi poliitilise evolutsiooni, mis ei katkestaks tema pärandit, kuna nüüd suurem ja jõukam Hispaania keskklass väldiks uue kodusõja riski.