Täida järgmine lause: Pärast relvarahu oli Gorresio väga lühidalt tagasi töötanud Il Popolo di Roma juures, kuni see oli uute valitsejate silmis alandatud, kompromiteeritud, selle seotuse ulatuse tõttu Mussolini valitsustega. Valla alal.
Sõja lõppedes Euroopas olid kaks tema venda kadunud, arvatavasti tapetud, võitlesid sakslaste eest Vene rindel. Gorresio alustas nüüd "Cursus honorum", milleks ta oli piisavalt kvalifitseeritud. Demokraatliku valitsuse taastamisega sai tema enda poliitiline filosoofia nähtavamaks. Ta ei olnud kunagi kommunist, kuid teda ei saa ka Itaalia "kristlik-demokraat" pidada. Poliitilise parteiga ühinemine oleks võinud ohustada tema sõltumatust ajakirjanikuna, ja see polnud midagi, mida ta kunagi tegi, kuid tema hoiakud kipusid kooskõlastama liberaalse vasakpoolsusega või sotsialdemokraatiaga, mis oli nüüd kujunemas või naasmas suureks poliitiliseks jõuks mujal Lääne-Euroopas. Tagantjärele vaadates on võimalik näha Gorresiot kesk-vasakpoolse "kolmanda jõu" osana, mis hakkas ennast sõjaseisundi järgselt määratlema ja omandas 1950. aastatel midagi "eetilist" rolli, pöördudes üha enam intellektuaalselt kalduvate avaliku arvamuse elementide poole. Itaalia taaselustunud meediakeskkonnas olid selle laiemalt määratletud suundumuse esindajad ka sõbrad ja kolleegid nagu Mario Pannunzio, Arrigo Benedetti, Ennio Flaiano ja Eugenio Scalfari. Postdemokraatliku ajastu jaoks käivitati või taaskäivitati mitmed uued massihävituslikud vabas liberaalses kalduvuses ajakirjad ja ajalehed, sealhulgas L'Europeo, Il Mondo ja La Stampa. Vittorio Gorresiost sai regulaarne kirjutaja.