Kirjuta selle lõigu edasi - Prantsuse ajaloos on Teise maailmasõja puhkemine üldiselt määratud 1939. aasta septembriks, mil Saksamaa ja Nõukogude Liit tungisid Poolale vastavalt läänest ja lõunast ja idast. Prantsuse valitsus, osaliselt Briti survele reageerides, reageeris väga kiiresti, kuulutades Saksamaale sõja; kuid Pariisi tänavatel - isegi vähemal määral välisriikide poliitiliste pagulaste jaoks, kes olid linnas varjunud - igapäevaelu ei muutunud nii palju. Traumaatilisem areng oli 1940. aasta mais Saksamaa sissetung Prantsusmaale, mis kulmineerus Prantsuse sõjalise lüüasaamise tunnustamisega.
, mis on vormistatud 26. aasta vanuses (kuid "sümboolselt olulises") raudteevaagunis Compiègne'i lähedal 22. juunil 1940. Mussolini valitsus, kes oli seni hoidunud Euroopa sõjas osalemast, kuulutas 10. juunil 1940. aastal sõja ja alustas oma lühikest Prantsusmaa sissetungi edelaosast. Prantsuse väed püüdsid seda kinni ja lõpetasid 24. juunil 1940 ametlikult sõlmitud relvarahu kaudu. Sellest hoolimata oli Itaalia nüüd Teises maailmasõjas Saksamaa kõrval sõjavõitleja ning Prantsusmaa põhjapool, sealhulgas Pariis, kus Garòsci ja "giellistid" olid leidnud fašismi eest varjupaika viimase üheksa aasta jooksul, oli Saksa sõjalise halduse all. Garòsci, koos paljude teistega, põgenes nüüd Ameerika Ühendriikidesse. Loomulikult oli ta New Yorgis koos Madeleine Bride'iga, kuigi pole selge, kas nad ületasid Atlandi ookeani koos. New Yorgis hoidsid Garòsci ja Bride kohalikust antifasistlikust kogukonnast eemale: Garòsci keskendus Itaalias levitamiseks Itaalia keeles antifasistliku propaganda tootmisele ja vähem mööduvate teadusuuringute teostele.