Esimene stagflatsiooni periood algas 1970. aastatel pärast katastroofilist
Ida-Pakistani, millele järgnes kaotaja tunnistamine vanavõitleja Indiast detsembris 1971. Kuigi Zulfikar Ali Bhutto valitsus püüdis seda perioodi lõpetada, lõpetas seda hiljem Zia-ul-Haq'i sõjaväevalitsus 1980. aastatel. Nõukogude sõjalise tegevuse lõpetamine Afganistanis ja USA abi vähenemine uuendasid stagflatsiooni teise perioodi 1990. aastatel. Selle aja jooksul üritasid nii Benazir Bhutto kui ka Nawaz Sharif stagflaatsiooniga tegeleda, kusjuures Nawaz Sharif rakendas 1990. aastatel esimest korda majandusliku liberaliseerimise ja erastamise korraga. Teise perioodi lõpetas hiljem Shaukat Aziz, kes rakendas 2000-ndatel aastatel palju karmimat maksustamise, raha- ja finantspoliitika. Kolmas periood taastub pärast 2008. aasta valimisi ja militantsuse laialdast levikut Lääne-Pakistanis, mis järgnes hiljem ülemaailmsetele finantskriisidele. Pakistani juhtivad majandusteadlased, spetsialistid, tehnikud ja finantsalased teadlased ei ole kindlad, mis põhjustab stagflatsiooni riigis, ja paljud seostavad selle perioodi mitmete teguritega, mis võivad stagflatsiooni põhjustada, sealhulgas riigi roll terrorismivastases sõjas, korruptsioon, karm rahapoliitika ja mitmed muud tegurid.