Richardot järgis peagi Artois'i, Hainaut'i ja Lille'i, Douai'i ja Orchies'i eeskuju ning leppis kokku uue kindralkuberneri, Alexander Farnese'iga. Ta kirjutas isegi satiirilise rünnaku Vilhelm Vaiksele, mis avaldati anonüümselt kui "Le Renart decouvert" (Mons: Rutger Velpius, 1580). Farnese tunnistas kiiresti Richardot' andeid, kinnitas tema liikmesust Privy Council'is aastal 1580 ja nägi ette tema ametisse nimetamist Artois' nõukogu presidendiks aastal 1581. Üks tema esimesi saavutusi oli veenda Artois' osariike aktsepteerima Flandria armee Hispaania üksuste tagasipöördumist. Varsti pärast seda andis Philip II Richardot'le rüütlite tiitli. 26. veebruaril 1583 nimetati ta Riigikogu nõunikuks, mis oli kõrgeim Kollateralistest Nõukogudest ja kelle ülesandeks oli anda nõu riigiküsimustes. Farnese kasutas Richardot't paljudes läbirääkimistes, mis kindlustasid Flandria ja Brabanti linnade leppimise. Nende hulgas olid Ypres, Bruges, Gent, Brüssel ja Antwerpen
- Jah. Ta sai ka juhiks delegatsioonile, mis kohtus kuninganna Elizabeth I saadikutega Bourbourgis 1587. aastal, et teeseldavat katset lõpetada Inglismaa ja Hispaania vaenulikkus. Samal ajal saatis Farnese Richardot kaks korda Madridi õukonda. Tema ülesanne aastatel 1583-1584 oli hankida rohkem mehi ja raha Hollandi sõjaks. 1589. aastal saadeti ta selgitama Farnese ebaõnnestumist Hispaania armadaga Inglismaale tungida.