Ta sai 1632. aastal Lützenis uuesti haavatud ja taastumisel sai majoriks oma onu rügemendis. Varsti pärast seda sai temast ratsaväe kolonellileitnant. Ta teenis hästi esimeses Nordlingeni lahingus.
(1634), ja järgmisel aastal Kaiserslauterni ründamisel võitis ta kolonelli tiitli ebatavalise sära relvavõitluse abil, kes oli raske ratsaväe eesotsas.