1952. aastal astus Eisenhower presidendivõistlusele vabariiklasena, et blokeerida senaator Robert A. Tafti isolatsionistlikku välispoliitikat; Taft oli NATO vastu ja ei tahtnud välisriikidega sidet. Eisenhower võitis need valimised ja 1956. aasta valimised, mõlemal korral võites Adlai Stevensoni II. Eisenhoweri peamine eesmärk oli kommunismi leviku piiramine ja föderaalse eelarvepuudujäägi vähendamine. 1953. aastal kaalus ta tuumarelva kasutamist Korea sõja lõpetamiseks ja ähvardas Hiinat tuumarünnakuga, kui relvarahu ei jõuta kiiresti. Hiina nõustus ja tulemuseks oli relvarahu, mis on endiselt jõus. Tema "uue pilgu" tuumarelva poliitika prioriteetis odavaid tuumarelvi, vähendades samal ajal rahastamist kallitele armee diviisidele. Ta jätkas Harry S. Trumani poliitikat Taiwanit Hiina seaduslikuks valitsuseks tunnistades ja ta võitis Kongressilt Formosa resolutsiooni heakskiidu. Tema administratsioon aitas Prantsusmaad võitluses Vietnami kommunistidega esimeses Indotsiina sõjas. Pärast prantslaste lahkumist andis ta uue Lõuna-Vietnami riiki tugeva rahalise toetuse. Ta toetas režiimi muutmist Iraanis.
ja Guatemala korraldatud tema enda valitsuse poolt. 1956. aasta Suezi kriisi ajal mõistis ta hukka Iisraeli, Briti ja Prantsusmaa sissetungi Egiptusse ja sundis neid taganema. Ta mõistis hukka ka Nõukogude sissetungi 1956. aasta Ungari revolutsiooni ajal, kuid ei võtnud mingeid meetmeid. Pärast seda, kui Nõukogude Liit käivitas 1957. aastal Sputnik'i, andis Eisenhower loa NASA asutamiseks, mis viis kosmosevõitluseni. Ta saatis 15 000 sõdurit 1958. aasta Liibanoni kriisi ajal. Oma ametiaja lõpus ei suutnud ta korraldada Nõukogude Liiduga tippkohtumist, kui USA luurelennuk Nõukogude Liidu kohal alla lasti. Ta kiitis heaks sigade lahe sissetungi, mis jäeti John F. Kennedyl ellu viia.