Kokkuvõte artiklist:  Paar nädalat tagasi, pärast Chelsea tulist 1:0 võitu Evertonil, Twitteris tegutsesid meeskond kiiresti ja otsustavalt, sest Twitteris oli hulk väga ebameeldivaid tviite. 10. veebruaril 2015 kirjutas üks kasutaja: "Ma loodan, et sa saad kuuli, et sa ütled w*****" vastusena teosele, mille olin kirjutanud Branislav Ivanovichi reaktsiooni kohta Evertoni asendajale James McCarthyle. Samal päeval saatis Arsenal'i toetaja sõnumi "tapke end" ilma, et ta oleks isegi viidanud millelegi, mida ma klubi kohta kirjutasin. See polnud sugugi ainulaadne kogemus. Branislav Ivanovic läks James McCarthy'ga võitlusele Chelsea võidu ajal Evertonis... See intsident, Stamford Bridge'i mängu suur põletik eelmisel kuul, kandsid ajakirjanikud... Ja sel hetkel võtsid Twitteri kasutajad selle kui oma kutse ühineda peoga. Kliki SIIN, et järgida Neil Ashtonit Twitteris. Oli hullem, palju hullem, kuid masendavate üksikasjade avaldamine, mis viiks mu pereliikme avalikku valdkonda, oleks privaatsuse rikkumine - ja seotud kontod, koos paljude teistega sel nädalal, peatati Twitteri reeglite rikkumise eest. Selle artikli taga on motivatsioon, kuna Daily Mail'i spordijuht oli tõeliselt üllatunud selle foorumi rünnakute ulatuse ja purustava mürgiga. See on jalgpallitöötaja elu 2015. aastal, ärgates iga hommik erapooletuteks sõnumiteks samamoodi, nagu sa oma telefoni sõnumiteks vaatad. Sotsiaalmeedia peaks olema tervisliku arutelu teatri, võimalus jõuliselt mõelda mõningatele ideedele või arvamustele spordiala kohta, millele paljud meist on pühendanud oma elu. Kahjuks on Twitterist saanud elevant ruumis, ainuke teema, mida me ei soovi põhjalikult arutada, sest tunnistamine, et meedium võib olla psühholoogiliselt koormav, peetakse nõrkuseks. Jõustage, kasvatage ja kõik need teised asjad, mida inimesed ütlevad, kui nad ei suuda aktsepteerida, et need on tõsised probleemid, millega silmitsi seista. Eespool kirjeldatud kogemused pole sugugi uued: öösel...
Twitteri kasutajad kritiseerivad kiiresti ajakirjanikke nende reageerimise pärast mängudele. Sõnumid võivad olla ähvardavad ja puudutada pereliikmeid. Sotsiaalmeedia peaks olema hea arutelu ja arvamuse väljendamise koht. Paljud väidavad, et ajakirjanikud, kellel on meie privileegid, on õiglane mäng.