Vidkun Quisling kuulutas end peaministriks ja määras valitsuse koos Rahvusliku Ühtsuse Parteiga. Ta võeti kiiresti kõrvale ja asendati Josef Terboveniga, kuid taastati 1942. aastal. Norra kampaania jätkus Põhja-Norras ja valitsus põgenes 7. juunil Londoni. Saksa okupatsioon põhjustas ühiskonna brutaalsuse ja 30 000 inimest vangistati. 55.000 inimest ühines Rahvusliku Ühtsuse Parteiga, mis sai ainsaks seaduslikuks parteiks. Ent natsistamise protsess kukkus läbi, kui ülemkohus tagasi astus ning nii spordiorganisatsioonid kui ka piiskopid boikotteerisid uut režiimi. 1943. aastast loodi vastupanuliikumine, mida koordineeriti Londonis. Stokker teatab, et vaenulik huumor sakslaste vastu aitas säilitada moraali ja ehitada müüri koostöö vastu. Kogu ringkonda levisid naljad, mis vihjasid rõhujatele põlgust, naatside ideoloogiat naeruvääristasid, rõhutasid natside julmust ja pilkasid nende ülitatud enesehinnangut. Inimesed tänaval küsisid: "Kas sa tead, mis vahe on natsidel ja ämbelist sõnnikut? Ämbri". Postkontoris selgitasid nad: "Räägitakse, et me saame uusi Quisling'i piltseid postipabereid, kuid levitamine on edasi lükatud, sest keegi ei tea, millisele poole sülitada". Naljad töötasid norrakate harjutamiseks okupatsiooni kohta ja julgustasid solidaarsuse tunnet. Saksa alistumise ajal
8. mail 1945 oli riigis 360 000 Saksa sõdurit.