Reageerides lääne liikumistele, mille eesmärk oli reindustrialiseerida Saksa okupatsiooni tsoone, andis Stalin korralduse blokeerida Berliini lääne poolt kontrollitud sektorid, mis olid sügaval Nõukogude okupatsiooni tsoonis. Stalin lootis takistada Lääne-Saksamaa riigi loomist, mis oleks liitunud USA-ga, või kui see ei õnnestunud, kindlustada kontrolli Ida-Saksamaa üle. Pärast blokaadi algust 24. juunil 1948 pakkus Ameerika okupatsiooni tsooni juht kindral Lucius D. Clay välja suure soomustatud kolonni saatmise üle Nõukogude tsooni Lääne-Berliini koos juhistega, et kaitsta end, kui see peatatakse või rünnatakse. Truman uskus, et see toob kaasa vastuvõetamatu sõja riski, ja selle asemel kiitis heaks Ernest Bevini plaani varustada piiratud linna õhust. 25. juunil algatasid liitlased Berliini õhutranspordi
, kampaania, mis tarnis toiduaineid ja muid tarneid, nagu söe, kasutades sõjaväe lennukeid massiivses ulatuses. Midagi sarnast polnud kunagi varem katsetatud ja ükski riik ei olnud võimeline seda teostama, ei logistiliselt ega materiaalselt. Lennuühendus töötas ja 11. mail 1949 võimaldati taas liikuda maa peal. Berliini õhuvedu oli üks Trumani suurimaid välispoliitilisi edusamme ja see aitas oluliselt tema valimiskampaaniat 1948. aastal.