Tänapäevased kanalisatsioonisüsteemid ilmusid Lääne-Euroopas alles 19. sajandil, kuigi enamik neist süsteemidest ehitati peamiselt kiirest linnastumisest tulenevate reovee probleemide lahendamiseks. Üks selline näide on Londoni kanalisatsioonisüsteem, mis ehitati selleks, et võidelda Tamise jõe tohutu saastumise vastu. Tol ajal oli Temsis Londoni kanalisatsioonisüsteemi peamine osa, kusjuures inimeste reove kogunesid tihedalt asustatud linna kesklinna lähedal asuvasse veesse. Selle tulemusena tabasid Londoni elanikke ja isegi parlamendiliikmeid mitmed epideemiad, sealhulgas sündmused, mida tuntakse kui 1854. aasta kolera puhangut Broad Streetis.
ja 1858. aasta Suur Hais. Rahva tervise ja elukvaliteedi huvides võeti kasutusele mitu algatust, mis viisid lõpuks Joseph Bazalgette'i kavandatud Londoni kaasaegse kanalisatsioonisüsteemi loomiseni. Selle uue süsteemi eesmärk oli otseselt tagada, et reoveed suunataks võimalikult kaugele veevärgist, et vähendada vees levivate patogeenide ohtu. Sellest ajast alates on enamik linnade kanalisatsioonisüsteeme püüdnud samale eesmärgile, mis on rahvatervise kriiside ennetamine.