Rahutuste ajal muutusid varem tundmatud iseseisvus- ja annekteerimisrühmad, nagu Lõuna-Mongoolia Inimõiguste Teabe Keskus (SMHRIC), välismaiste meedia allikaks kinnitamata väidetele pingete kohta, mis viis Hiina kritiseerima välismaiseid rühmi, kes väidavad, et "püüavad seda intsidenti varjatud motiivide tõttu üles mängida". Alguses kirjeldasid Lääne meedia proteste kui "etnilisi rahutusi" ja võrdlesid neid 2008. aasta Tiibeti rahutustega ja 2009. aasta juuli Ürümqi rahutustega.
, kuid SMHRICi direktor ütles, et protestid olid keskendunud karjastajate õiguslikele õigustele ja et nad "ei maininud suuremat autonoomiat ega sõltumatust". Kommunistliku partei ajalehe Global Times juhtkirjas kritiseeriti SMHRIC-i kui "vähesel seosel kohaliku olukorraga" ning kritiseeriti välismaiseid meediat etnilise poliitika tõlgendamise eest protestides, öeldes, et "protestidel ei olnud vägivalda erinevate etniliste rühmade vahel".