12. veebruaril 1912, pärast läbirääkimisi, andis Longyu välja keiserliku edikti, mis tõi kaasa lapse keiser Puyi abdicatsiooni. See tõi lõpu üle 2000 aasta kestnud Hiina keisririigile ja alustas pikka ebastabiilsuse perioodi, mida domineeris sõjapealiku fraktsionism. Korraldamata poliitilised ja majanduslikud süsteemid koos Hiina kultuuri laialdase kriitikaga põhjustasid küsimusi ja kahtlusi tuleviku suhtes. Mõned Qing'ile lojaalsed inimesed organiseerisid end "Royalistliku Partei" ja püüdsid kasutada sõjakas aktivismi ja avatud mässu, et monarhia taastada, kuid ebaõnnestunud. 1917. aasta juulis toimus ebaõnnestunud katse taastada Qing dünastia, mida juhtis Zhang Xun, mida vabariiklikud väed kiiresti ümber pöörasid. Puyi lubati elada Keelatud Linnas pärast tema abdicatsiooni kuni Pekingi riigipöörduni 1924. aastal, kus kindral Feng Yuxiang sundis Puyi Eest välja kolima. Seejärel kolis Puyi Tianjinis Jaapani kontsessiooni. 1930. aastatel tungis Jaapani keisririik Põhja-Hiinasse ja asutas 1932. aastal Mandžuukuo, mille keiseriks sai Puyi. Pärast sissetungi
Nõukogude Liidu poolt, Manchukuo langes 1945.