1899. aastal loodi Isthmi kanali komisjon, et otsustada, milline paik oleks kanali jaoks parim (Nicaragua või Panama) ja jälgida kanali ehitamist. Pärast seda, kui Nicaragua oli välja jäetud, oli Panama ilmselge valik. Siiski oli tekkinud mõned probleemid. Kuna USA huvid Panama (sellel ajal väike osa Kolumbia) alal olid tugevdunud, tõstsid nii Kolumbia kui ka Prantsuse firma, kes pidi ehitusmaterjale tarnima, oma hindu. Ameerika Ühendriigid keeldusid maksmast oodatavalt kõrgemat tasu ja "loomistasid revolutsiooni" Kolumbias. 3. novembril 1903 tõusis Panama (USA mereväe toetusel) Colombia vastu. Panama sai uueks vabariigiks, saades ainult USA-st 10 miljonit dollarit. Panama sai ka 250 000 dollarit aastas ja tagatised iseseisvuse eest. Ameerika Ühendriigid said kanaliõiguse.
"igavesti". Roosevelt ütles hiljem, et ta "võttis kanali ja lasi kongressil arutada". Pärast seda, kui Colombia kaotas Panama, püüdsid nad pöörduda USA poole lepingute ümbervaatamisega ja isegi nimetades Panama linna Colombia pealinnaks.