Villarreali romaan "Pocho" (1959) on üks esimesi Chicano romaanid ja esimene, mis sai laialdase tunnustuse. "Pocho" on nimetatud "keskseks üleminekuks "Mexican American" ja "Chicano" kirjanduse vahel", nii selle tugevuse tõttu kui romaani kui ka selle kasutamise tõttu latino kirjanduse taasavastamisel ja taastamisel 1970ndatel. Romaanis kirjeldatakse Richard Rubio lapsepõlve, kelle isa Juan Manuel lahkus Mehhikosse revolutsioonijärgsel ajal.
Eksodus 1910. Esimese põlvkonna ameeriklasena võitleb Richard oma vanemate vastuolus olevate väärtustega: isa Mehhiko auks, traditsiooniks, uhkuseks ja mehelikkuseks ning ema ja eriti õdede poolt omaksvõetud ameeriklastunud vaatepunktist perekonna ja naiste rollide kohta. Richiardi isa unistab, et ta pere naaseb Mehhikosse, kuid ta olukorrad ja valikud hoiavad teda Ameerika Ühendriikides. Samamoodi teeb Richard koolis hästi ja tahab minna kolledžisse, et saada kirjanikuks, kuid ta peab saama maja mees, kui tema isa lahkub perekonnast; Richard ise lahkub perekonnast, et liituda mereväega pärast Pearl Harbori. Uurija Francisco A. Lomelí sõnul väidab romaan, "et Mehhiko päritolu inimestel on õiguslik koht, mida nad võivad endale nõuda, mis on nii Mehhiko kui ka Anglo-Ameerika, mida Chicanos sünteesib erineval määral [ja] rõhutab esmakordselt Ameerika kirjanduslikus stseenis Hispaania tegelasi kui keerulisi ja mitmemõõtmelisi, kellel on hoolimata nende individuaalsetest puudustest sügavus ja usaldusväärsus".