Sõjal oli kaks peamist etappi, esimene oli 1947-1948 kodusõda Mandateerivas Palestiinas
, mis algas 30. novembril 1947, päev pärast seda, kui ÜRO hääletas Palestiina territooriumi jagamise üle juutide ja araablaste suveräänseteks riikideks ja rahvusvaheliseks Jeruusalemmaks (ÜRO resolutsioon 181), mida juudi juhtkond aktsepteeris ja Palestiina araablaste juhid, samuti araabriigid, ühehäälselt vastu. Ajaloolased kirjeldavad seda sõja faasi kui "kodaniku", "etnilist" või "interkommunaalset" sõda, kuna see oli peamiselt juudi ja palestiinlaste araablaste militside vahel, mida toetasid Araabia Vabastusarmee ja ümbritsevad araabia riigid. Seda iseloomustasid sissisõda ja terrorism, mis tõusis 1948. aasta märtsi lõpus, kui juudid läksid rünnakule ja lõppesid palestiinlaste alistamisega suurte kampaaniate ja lahingute käigus, luues selged rinded. Selle aja jooksul oli Briti võim Palestiina üle endiselt langusjärgus ja nad sekkusid mõnikord vägivallasse.