5. mail 1940 andis Pariisi sõjaväeline kuberner välja kuulutuse, mis käskis kõikidel 17-55-aastastel Saksamaalt tulnud "vaenlastest välismaalastel" (peamiselt juutidel) end eraldi internatsiooniks tutvustada. Naised kogunesid 15. mail Vélodrome d'Hiveris, nii et Hannah Arendti emale, kes oli üle 55-aastane, lubati jääda Pariisi. Arendt kirjeldas põgenike tegemise protsessi kui "sellast uut tüüpi inimolendit, mille on loonud kaasaegne ajalugu... kes on oma vaenlaste poolt koonduslaagritesse ja oma sõprade poolt interneerimislaagritesse pannud". Mehed, sealhulgas Blücher, saadeti Lõuna-Prantsusmaal Hispaania piiri lähedal asuvasse Vernet'i laagrisse. Arendt ja teised naised saadeti nädala pärast Gursist läände asuvasse Gurs'i laagrisse. Laager oli varem loodud Hispaaniast tulnud pagulaste majutamiseks. 22. juunil alistus Prantsusmaa ja allkirjastas Compiègne'i relvarahu.
, jagades riigi. Gurs oli Vichy kontrolli all olevas lõunaosas. Arendt kirjeldab, kuidas "tulemusliku kaose käigus õnnestus meil vabastamispaberid kätte saada, millega me suutsime laagrist lahkuda", mida ta tegi umbes 200 naisega seitsmest tuhandest seal peetud naisest umbes neli nädalat hiljem. Siis ei olnud vastupanu, kuid tal õnnestus kõndida ja liftaga põhja Montaubani, Toulouse lähedal, kus ta teadis, et leiab abi.