Briti ametlik ajaloolane Stanley Kirby kirjutas, et kõige paremini väljaõpetatud ja kogenud Briti diviis oli jagatud, et tugevdada erivägesid, mis lõpuks absorbeerisid ühe kuuendiku Lõuna-Aasia käsuväe jalaväest. Ta arvas, et kui diviis oleks säilitanud, oleks see tugevdanud neljateistkümnendat armeed, tehes Imphali ja Kohima kaitse.
1944. aastal oli lihtsam. Ajaloolane F. W. Perry kirjutas: "On raske vältida järeldust, et jõudude saavutatud tulemused ei olnud investeeritud ressursside piisav tulu". Ta väitis veel, et vägi oli liiga kergelt relvastatud, et vallutada tugevalt vallatavaid positsioone või hoida neid, kui need on vallutatud, ja jõudis järeldusele, et erivägede "tekkis Briti armeele rohkem kahju ja häireid, kui see kunagi tegi jaapanlastele". Samamoodi väitis Slim oma memuaarides, et 70. diviisi jagamine oli viga, sest see oli ainus Briti diviis, mis oli koolitatud džunglis sõjategevuseks, ja et see oleks olnud kaks korda tõhusam kui kogenud tavapärane koosseis, kui see osutus eriväe osaks.