Isegi enne, kui Lääne-Saksamaal ametlikult loobuti denazitsimisest, kujutas Ida-Saksamaa propaganda end sageli ainsa tõelise antifasistliku riigina ja väitis, et Lääne-Saksamaa riik oli lihtsalt Natsi režiimi jätkamine, kasutades samu ametnikke, kes olid Natsi diktatuuri ajal valitsust juhtinud. Alates 1950-ndatest aastatest keskenduti nende süüdistuste põhjendamisele asjaolule, et paljud natsirežiimi endised ametnikud töötasid Lääne-Saksamaa valitsuses. Siiski püüdis Ida-Saksamaa propaganda nimetada natsideks ka selliseid poliitikuid nagu Kurt Schumacher, kes oli ise natsirežiimi poolt vangistatud. Sellised väited ilmusid sageli Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuse Partei ametlikus ajalehes "Neues Deutschland". 1953. aasta Ida-Saksamaa ülestõus
Berliinis toimunud rünnakus süüdistati ametlikult Lääne-Berliini natside "agente provokaatoreid", kes väidetavalt töötasid sel ajal koostöös Lääne valitsusega, mille lõppeesmärk oli taastada natside võim kogu Saksamaal. Ida-Saksamaa valitsus kutsus Berliini müüri ametlikult antifasistlikuks turvameeriks.