Pärast sõja puhkemist liitus Bordeaux's kunsti ja filosoofia õppinud Haberer vastupanuga, kus ta kohtas oma tulevast abikaasat Lucien Hamelini. Ta sai aktiivsemaks pärast seda, kui oli tunnistajaks Vel' d'Hiv'i ründamisele.
1942. aastal ja hakkas juute oma kodus varjama. Koos Lucieniga arreteeriti ta 1943. aasta augustis, kuid põgenes algselt väljasaatmisest, sest ta oli rase. Lucien saadeti Buchenwaldi koonduslaagrisse, tema aga La Roquette'i vanglasse. Seal hakkas ta kirjutama ja joonistama, tema teema oli vangide igapäevane elu. Ta hoidis ka päevikut, kirjutades nende kogemusi. 1944. aasta aprillis sünnitas ta Pariisi haiglas poja. Michèle Noyer'i abiga põgenes ta koos lapsega ja leidis varjupaika oma kodupiirkonnas Clairaci lähedal asuva õe kodus.