1625 oli Hispaania sõjaväes 230 000 regulaarset sõdurit (80000 väljarühmas, 150 000 garnisonis), välja arvatud mereväelased ja sõdurid. Hispaania korrapärane armee kasvas suuruselt umbes 20 000-lt 1470. aastatel umbes 300 000-le 1630. aastatel Kolmekümneaastase sõja ajal, mis lõhkus Euroopa, nõudes sõdurite värbamist kogu Euroopast. Nii paljude sõduritega oli Hispaanial raskusi sõjategevuse rahastamisega nii paljudel rindadel. Sõdurite maksmata jätmine viis paljude mässude ja sündmuste, nagu Antwerpeni kotti.
(1576), kui tasumata tercio üksused rüüstasid Hollandi linna. Hispaania valdused Itaalias ja Madalmaades panustasid suurel hulgal mehi ja varandust keisririigi armee: igale provintsile eraldati hulk sõdureid, kelle eest ta pidi maksma (sealhulgas etnilised hispaania garnisonid) ja värvatud, keda ta pidi esitama. Sõdurid saadeti tavaliselt väljaspool neid värvatud piirkondi. Aastatel 1635-1659 andis Milano hertsogkond Hispaania armeele 100 000 sõdurit, samas kui Napoli kuningriik andis 53 500 (lisaks mereekspeditsiooni) ainuüksi aastatel 1631-1636.