Pärast iseseisvumist 1956. aastal oli Sudaan kannatanud poliitiliste, etniliste ja religioossete küsimuste tõttu arvukate sisekonfliktide all. 1983. aastal ühinesid revolutsionäärid ja separatistid riigi enamasti kristlikust lõunast ning alustasid mässu valitsuse vastu, mida traditsiooniliselt domineerisid moslemite eliit põhjast. Mässulised organiseerisid end "Sudaani Rahva Vabastusarmee" (SPLA) John Garangi juhtimisel ja mässuliste võitlus eskaleerus lõpuks täielikuks kodusõjaks, mis mõjutas ka Sudaani ida ja lääne. Valitsuse ja SPLA vahelised läbirääkimised peaaegu viisid konflikti rahumeelsele lahendamisele, kuid lõppesid pärast 1989. aasta riigipööret.
mis tõi Omar al-Bashiri juhitud Rahvusliku Islami Fronti (NIF) võimule. Uus režiim oli igasuguse kompromisside vastu ja oli otsustanud täielikult purustada SPLA ja kõik teised opositsiooni rühmitused. Järgnevalt tõusis vägivald.