Ewell juhtis suurepäraselt Jacksoni väikeses armee diviisi Orgu Kampaania ajal, võites isiklikult mitmeid lahinguid Maj. Gensi suurema liidu armee vastu. Nathaniel P. Banks, John C. Frémont ja James Shields Front Royal'i lahingus ja esimeses Winchester'i lahingus
, Cross Keysi lahing ja Port Republic lahing. Jacksoni armee kutsuti siis tagasi Richmondisse, et liituda Robert E. Leega linna kaitsmisel kindralmajor George B. McClellani Potomaci armee vastu poolsaare kampaanias. Ewell võitles silmatorkavalt Gaines' Millil ja nägi suhteliselt kerget tegevust Malvern Hillis. Pärast seda, kui Lee oli Seitsmepäevase lahingus liitlaste armeed tagasi tõrjunud, ähvardas liidumaa peaministri John Pope'i Virginia armee rünnata põhja poolt, nii et Jackson saadeti teda peatama. Ewell võitis Banksit uuesti 9. augustil Cedar Mountain'i lahingus ja naastes vanasse Manassase lahinguväljale, juhtis ta 28. augustil oma diviisi Brawneri farmis. Minie pall purustas Ewelli parema jala ja ta lamas maa peal mitu tundi, enne kui ta leiti ja viidi ära. Jalg amputeeriti alla põlve ja Ewellil kestis mitu kuud valulik taastumine. Kuigi ta sai puust jala, oli jalgade tüvi ebaregulaarne kuju, mistõttu oli raske seda paigaldada. Jõulupäeval libises Ewell ja kukkus Richmondis, halvendades oma vigastust veelgi.