Aastaid enne Briti annekteerimist oli Kaapi poolsaarel ja kaugemal juba olemas suured hollandi keelt kõnelevad Euroopa asundused. Aastaks, mil Briti valitsemine 1806. aastal sai alaliseks, oli nende elanikkond üle 26000. VOC all asunud populatsioonis oli siiski kaks erinevat alamrühma. Esimesed olid rändavad farmerid, kes asusid järk-järgult asuma üha kaugemale sisemaale, otsides oma kariloomade jaoks paremaid karjamaid ja vabadust VOC eeskirjadest. See asunike kogukond nimetas end kollektiivselt boerideks, et kirjeldada oma põllumajanduslikku eluviisi. Nende farmid olid Euroopa standardite järgi tohutud, kuna maa oli vaba ja suhteliselt vabanenud; nad pidid neid lihtsalt registreerima VOC-ga, protsess, mis oli veidi rohkem kui formaalsus ja muutus üha tähtsamateks, mida kaugemale boerid sisemaale liikusid. Mõned boerid võtsid alaliselt omaks pooleldi rändelise eluviisi ja said tuntud kui " Boerid ". Boerid olid sügavalt kahtlased tsentraliseeritud valitsuse ja Cape'i halduskompleksite kasvamise suhtes; nad rändasid pidevalt kaugemale koloonia ametivõimude jõust, kui see püüdis nende tegevust reguleerida. 18. sajandi keskpaigaks olid boorid tunginud Lõuna-Aafrika sisemusse ligi tuhat kilomeetrit kaugemale Hea Lootuse neeme ja kohtasid seal Xhosa rahvast, kes rändas vastupidises suunas lõunasse. Võistlus kahe kogukonna vahel piirkonna ressursside üle põhjustas Xhosa sõjad
- Jah. Boeride karm suhtumine mustanahalistele aafriklastele oli püsivalt kujunenud nende kokkupuute kaudu xhosaga, mis tekitasid piiril ebakindlust ja hirmu.