Põhiseaduse formaalseid protseduure viidi läbi veidi üle aasta, enne kui neid peatasid Vene armeed, kes olid liitunud konservatiivse Poola aadliuga 1792. aasta Poola-Vene sõjas.
, tuntud ka kui sõda põhiseaduse kaitseks. Kui Türgi ja Venemaa ning Rootsi ja Venemaa vahelised sõjad olid lõppenud, oli keisrinna Catherine raevunud dokumendi vastuvõtmise üle, mis tema arvates ohustas Venemaa mõju Poolas. Venemaa oli pidanud Poola "de facto" protektoraadiks. "Varssavast on saabunud kõige hullemad uudised: Poola kuningas on saanud peaaegu suveräänseks", oli Venemaa ühe peamise välispoliitika autorite, Aleksandr Bezborodko, reaktsioon, kui ta sai teada uuest põhiseadusest. Poola reformatorite kontakte Prantsuse revolutsioonilise rahvusassambleega nägid Poola naabrid revolutsioonilise vandenõu tõendina ja absoluutsete monarhia ohuks. Preisi riigimees Ewald von Hertzberg väljendas Euroopa konservatiivide hirmu: "Poolalased on andnud Preisi monarhiale "coup de grâce", hääletades põhiseaduse üle", selgitades, et tugev Rahvaste Ühendus nõuks tõenäoliselt Prussi poolt Esimese Jagamise käigus omandatud maad tagasi.