Mõlemal pool "Saksa sisemast piirist" oli tugev, kui ka halvasti määratletud, ootus, et Saksamaa neli sõjaväelist okupatsioonipiiri taastatakse ja ühendatakse mingil hetkel üheks postfašistlikuks riigiks, kuid nägemused selle kohta, kuidas sellist riiki juhitakse, olid väga erinevad, eriti pärast Saksa-Saksamaad. Berliini 12-kuulise blokaadi ajal
Mõtted tulevase Saksamaa taasühinemise kohta kadusid silmapiiril ja 1949. aasta oktoobris taaselustati Nõukogude tsoon kui Nõukogude toetatud Saksa Demokraatlik Vabariik (Ida-Saksamaa). See oli ka 1949. aastal, kui nad Hollandi tulid ja kolisid Marie juurde. Kaks õde, kes olid veel abielus, lapseta ja oma erinevatel viisidel sügavalt seotud hariduse poliitikaga, asusid koos Weimaris, mis oli kuni 1952. aastani Türingi provintsi asukoht. Aastal 1950 kaotas Marie Torhorst oma ametikoha Türingi rahvahariduse ministri ametikohal. Märkimisväärne on see, et tema järeltulija, kes määrati ametisse alles 1951. aastal, oli teine naine. Isolde Oschmann oli endine lasteaiasõpetaja, kes osutus palju vähem praktiliseks haridusministriks, kui Torhorst oli olnud: tema jälg Ida-Saksamaa ajaloos jäi väheks, kuigi ta oli olnud ministrina üle aasta. Pole veel selge, miks Marie Torhorst asendati rolli. Tema edasisest avalikust karjäärist ei ole väga ilmset märki, et ta oli nende seas, kes sel ajal erakonna juhtimise poolt ära langesid.