Bărbulescu oli poliitilisest elust täiesti eemal, kuna Rumeenia ühines Ententega ja jäi vait peaaegu kogu Esimese maailmasõja lõpuni. 1918. aasta märtsis, kui Bukarest oli okupeeritud
ja Iași ajutise pealinnana, näis ajalugu kinnitavat tema muresid. 1. märtsil, kui enamik Entente pooldajatest oli linnast lahkunud, valisid germanofiilid ta kirjaosakonna dekaaniks. Aprillis, enne Rumeenia alistumist, ja koos Alexandru Marghilomani juhitud tagumikuga, toimetasid Bărbulescu ja Constantin Meissner konservatiivse ajalehe "Iașiul". Nende assistendiks ja kunstiliseks juhiks oli joonistaja Nicolae Tonitza, kes kaebas, et Bărbulescu oli distsiplinaarne ja temaga ei saa töötada.