Lõppkokkuvõttes loobuti mootori arendamisest ja keskenduti FPF mootorile, mis oli juba tõestatud konkurentsivõimeliseks 1.5L kujul külgsuunaliste Weber karburaatoritega F2 võistlustel, ja kogu osade varud müüdi Andrew Getleyle 1960. aastate keskel. Kui Formula 1 eeskirjad muutusid 3 liitriks 1966. aastal, lubas Mr. Getley Paul Emeryl ehitada ühe FPE ümber 3 liitriks ja paigaldada see ühekordse Shannoni terasest monocoque šassiisse, et teha Shannoni F1 auto nimega SH1, mida Trevor Taylor juhtis 1966. aasta Briti Grand Prix's
- Jah. 3 liitri ja Tecalemit Jacksoni kütuse süstimisega Emery ehitatud FPE tootis 312 hobujõudu Chrysleri Kew rajatise dünaamometril.