Kokkuvõte artiklist:  1971. aastal mõtles üks füüsik välja neljanda elemendi olemasolu elektroonilises ringluses, lisaks kolmele elemendile, mida tol ajal juba kasutati. Tema nimi oli Leon Chua ja ta uskus - sümmeetriliste põhjuste tõttu - et ükskord saab ehitada lisakomponendi, mis ühendab resistori, kondensaatori ja induktori. Ta nimetas seda "memristoriks", mis on kombinatsioon sõnadest "mälu" ja "vastus". Meie inseneriteadlikkusel kulus 37 aastat, et sellele ideele järele jõuda: esimene memristor ehitati Hewlett Packardi poolt 2008. aastal. Tänapäeval usuvad paljud teadlased, et see võib käivitada arvutiteaduses revolutsiooni. Lihtsalt öeldes, võib memristor tähendada elektroni lõppu, nagu me seda tunneme, ja uue ajastu algust, mida nimetatakse "iooniks". 1947. aastal välja töötatud transistor on arvuti kiipide peamine komponent. See toimib elektronite voolu abil, samas kui memristor ühendab elektronid ioonidega ehk elektriliselt laetud aatomitega. Kui transistori elektrite vool katkestatakse, näiteks voolu katkestamise tõttu, kaob kogu informatsioon. Kuid memristor suudab mäletada, kui palju laengu see läbi voolab, ja sarnaselt mälupulga säilitab see andmed isegi siis, kui vool on välja lülitatud. See võib avada teed arvutitele, mis lähevad otsekohe sisse ja välja nagu pirn ja ei kaota kunagi andmeid: mälu ei kustutu enam, kui masin välja lülitatakse, ilma et oleks vaja midagi säilitada kõvakettale nagu praeguse tehnoloogiaga. Kuid memistoritel on veel üks fundamentaalne erinevus transistoritest: nad võivad binäärkoodi piiridest välja pääseda. Algselt kasutatakse seda tehnoloogiat peamiselt superkiire mälu kiipide loomiseks, mis sisaldavad rohkem andmeid ja tarnivad vähem energiat. See üksi teeks tavalised arvutid palju võimsamaks, kuid hiljem võiks memristor ka töötlemise üle võtta. Jennifer Rupp on ETH Zürichis elektrokeemiliste materjalide professor ja ta töötab IBM-iga, et ehitada memristoril põhinev masin. Ta märgib, et memristorid...
Memristor on uue tüüpi elektriline komponent, mis võib teha revolutsiooni elektroonikas. Seda mõeldakse esimest korda 1970. aastatel, kaua enne, kui seda üldse ehitada sai. ETH-i teadlased töötavad IBM-iga tuleviku arvutite memristorite kallal. Memristoripõhiste kiipide jaoks pole vaja ränist, nii et me võime näha arvuteid akendel, tekstiilidel või isegi kohvitassides.