Kirjuta selle paragrahvi jätkamine - Pärast laastavat Lissaboni maavärinat
1. novembril 1755. aastal, mis toimus aastakümneid pärast "Essais de Théodicée sur la bonté de Dieu, la liberté de l'homme et l'origine du mal" (1710) avaldamist, sai Leibnizi filosoofiline optimism ja teodiitse märkimisväärset kriitikat nii tema kolleegide valgustusfilosoofide kui ka kristlike teoloogide poolt. Leibnizi kriitikud, näiteks Voltaire, väidavad, et maailmas on liiga palju kannatusi, et õigustada optimismi. Kuigi Leibniz väitis, et kannatused on head, sest need õhutavad inimese tahet, väidavad kriitikud, et kannatuste tase on liiga tõsine, et õigustada uskumust, et Jumal on loonud "parima võimaliku maailma". Leibniz tegeleb ka selle murega, võttes arvesse, mida Jumal soovib juhtuda (tema eelnev tahe) ja mida Jumal lubab juhtuda (tema järeltulev tahe). Teised, nagu kristlik filosoof Alvin Plantinga, kritiseerisid Leibnizi teodiitse, väites, et tõenäoliselt ei ole olemas sellist asja nagu "parim" kõigist võimalikest maailmadest, kuna alati saab mõelda paremat maailma, näiteks maailma, kus on üks rohkem moraalselt õiglane inimene.