Aetüülhapet kasutati alkeemias juba 3. sajandil eKr, kui Kreeka filosoof Theophrastus kirjeldas, kuidas aetüül mõjutab metalle, et toota kunstis kasulikke pigmente, sealhulgas valge plii (plii karbonat) ja verdigriisi, rohelist vasksoolade segu, sealhulgas vaskatsetaati. Muistsed roomlased keetasid hapet veini, et toota väga magusat siirupit, mida nimetatakse sapa. Sapa, mis toodeti plii pottides, oli rikas plii atsetaadiga, magus aine, mida nimetatakse ka plii suhkruks või Saturni suhkruks, mis aitas kaasa plii mürgistamisele Prantsuse aristokraatias. 16. sajandil uskus saksa keemik Andreas Libavius, et aetüülhapet tekitakse metallidele, et toota kunstis kasulikke pigmente, sealhulgas valge plii (plii karbonat) ja verdigriisi, rohelist vasksoola soolade segu, sealhulgas vaskatsetaat.
Õli