Täitke järgmine lause: Jacques liitus kaheksateistkümneaastaselt Suurbritannia kommunistliku parteiga ning oli nii Manchesteri kui ka Cambridge'i ülikoolides üliõpilaspoliitikas väga aktiivne. Aastal 1966 oli ta üks peamisi liikumapanejaid Radikaalse üliõpilasallianssi taga, kesklinnasest vasakpoolsest erakondlikust organisatsioonist, mis koosnes ligikaudu 400 üliõpilast 108 ülikoolist ja kolledžist, kes püüdsid luua üliõpilaste liikumist, mis oleks "võimeline võtma kollektiivseid meetmeid üldiste sotsiaalsete probleemide lahendamiseks". Cambridge'is oli tal oluline roll Cambridge'i Ülikooli üliõpilaste liidu moodustamisel. 1967. aastaks oli ta kommunistliku partei täitevkomitee liige, "võib-olla noorim liige eales, umbes kahekümne kahe aastaselt", ja ta jäi liikmeks kuni 1991. aastani. Sügavalt mõjutatud
Nõukogude invasiooni Tšehhoslovakkiasse ja 1968. aasta Pariisi mai sündmusi, mida ta kirjeldas kui oma "poliitilist sündi", oli ta erakonna euro-kommunistliku või reformistliku tiiva üks esimesi juhte, keda mõjutas eriti Antonio Gramsci töö. 1976. aastal väitis ta kommunistliku partei täitevkomiteele esitatud aruandes, et "klassivõitlus ei piirdu majandusvõitlusega... vaid on ka ideoloogiline ja kultuuriline". Hiljem samal aastal valiti ta koos traditsionalisti George Matthews'iga lõpule viia uuendatud versioon "British Road to Socialism" (Kommunistliku Partei programm), et esitada selle partei 35. rahvuskongressil 1977. aastal. Hiljem kirjeldas ta seda protsessi kui "Mehhiko seiskumist", kuid Gramsci ideede mõju oli ilmne lõppdraftis, mis kutsus üles "laialdasele demokraatlikule liitlusele" ja kinnitas, et progressiivne liikumine ei pea olema "ainult... klassijõudude ühendus... vaid ka teiste oluliste ühiskondlike jõudude ühendus, mis tekivad rõhumise aladest, mis ei ole alati otseselt seotud tootmissuhetega".