Debattid Limburgi hertsogkonna integreerimise üle uuesse Saksamaale pingutasid muidu häid suhteid Hollandi kuninga Vilhelm II-ga. Kuningas Vilhelm oli ka Luksemburgi suurhertsog, mis oli Saksa Konföderatsiooni liige. Pärast Belgia revolutsiooni
1839. aastal loovutati Luksemburgilt 60 protsenti oma territooriumist Belgiale. Kompenseerimisena sai Hollandi Limburgi provints Konföderatsiooni liikmeks, kuigi ainult see osa, mille rahvaarv võrdus Belgia kaotatud arvuga. Seega jäeti Maastricht ja Venlo linnad välja. Liitumine tähendas väga vähe, kuna Limburgi haldus jäi täielikult hollandlaseks ja rahvas oli rahvuslikelt hollandlased. Siiski peeti Rahvusassamblees mitu arutelu Limburgi saatuse üle, mis ärritas mitte ainult kuningat Williami, vaid ka inglasi ja prantslasi. Limburgi küsimus ei olnud Rahvusassamblee ajal kunagi lahendatud.