24. novembril 1940 saadeti ta koos oma diviisoniga Albaania rindele.
Viis päeva hiljem sai ta luurel raskelt haavatud ja asendati ajutiselt kindral Luigi Trionfiga. Pärast vigastustest taastumist võttis ta 1. veebruaril 1941 tagasi "Modena" diviisi juhtimise, juhtides seda kuni Kreeka vastu suunatud operatsioonide lõpuni ja saades viimase sõjalise vapruse pronssmedali. 5. mail võttis ta ajutiselt üle XXVI armee korpuse juhtimise; 25. augustil 1941 viidi ta Liibüasse ja talle anti 25. jalaväedivisiooni Bologna juhtimine, mida ta juhtis Tobruk'i piiramisel, operatsioonis Crusader, Alam Halfa lahingus ja teisel El Alameini lahingus; 1942. aasta oktoobris anti talle ajutiselt ka XXI korpuse juhtimine, mille "Bologna" diviis oli osa. Pärast oma diviisi hävitamist El Alameinis saadeti ta 6. detsembril kodumaale ja üheksa päeva hiljem edutati ta kindralleitnandiks, olles sõjaministeeriumi käsutuses kuni 9. jaanuarini 1943, mil talle anti Dalmaatsia V armee korpuse juhtimine.