Brabham'i autod võistlesid Indianapolis 500-l 1960. aastate keskpaigast kuni 1970. aastate alguseni. Pärast ebaõnnestunud projekti 1962. aastal anti MRD-le 1964. aastal tellimus ehitada IndyCar šassii, mida juhtis Ameerika Offenhauseri mootor. Tulemuseks oli BT12 šassii, mida Jack Brabham sõitis 1964. aasta võistlusel "Zink-Urschel Trackburner"
ja lahkus kütusepaagi probleemiga. 1966. aastal võitis auto uuesti, võites Jim McElreathile kolmanda koha. Aastatel 1968-1970 pöördus Brabham Indianapolisesse tagasi, esmalt 4,2-liitrise Repco V8 versiooniga, mida meeskond kasutas Formule Ühes, millega Peter Revson lõpetas viiendana 1969. aastal, enne kui ta 1970. aastal Offenhauseri mootori juurde pöördus. Brabham-Offenhauseri kombinatsioonis osales uuesti 1971. aastal J.C. Agajanian, kes lõpetas viiendana Bill Vukovich II käes. Kuigi ükski Brabham'i auto ei võitnud Indianapolis, võitis McElreath neli USA Automobile Clubi (USAC) võistlust 1965 ja 1966 BT12-ga. "Dean Van Lines Special", milles Mario Andretti võitis USAC rahvusmeistrivõistluse 1965. aastal, oli selle auto otsene koopia, mille tegi Brabhamilt luba Andretti meeskonnajuhi Clint Brawneri poolt. Revson võitis Brabham'i viimase USAC võidu 1969 aastal BT25-ga, kasutades Repco mootorit.