Teine maailmasõda annab mõningaid näiteid, et haigus on levinud kogu Okeaania arenemata aladel Vaikse ookeani teatris, kuigi sõjaregistritel puuduvad sageli lõplikud diagnoosid ja paljud "kõrge palaviku" evakueerimise andmed olid tõenäoliselt ka teised troopilised haigused. Pealkirja "The Green War" peatükis märgib kindral MacArthuri elulugu kirjutaja William Manchester, et see haigus oli üks paljudest nõrgestanud haigustest, mis mõjutasid Uus-Guineal käinud veriseid Kokoda lahinguid
Üle äärmiselt karmide maastikke, intensiivsete raskuste all, võideldi kuue kuu jooksul Kokoda rajal 1942-1943 ja mainis, et haiglast evakueerimiseks pidid liitlaste sõdurid (kes rattasid vägesid) kandma palavikku, ja et haiguse ohvrite arv ületas relvade põhjustatud ohvrite arvu 5:1. Samamoodi oli haigus ohvrite tootja kõigis dþunglis toimuvates Maa lahingutes Uus-Guinea kampaanias ja Guadalcanali kampaanias. Seal, kus liitlastel olid baasid, võisid nad taimestiku eemaldada ja kärpida või kasutada DDT-d profülaktilise piirkonna barjäärravi jaoks, nii et kärbse ja puugide põhjustatud haiguste määrid sõjaväe eesliinidel vähenesid.