19. sajandi lõpu suunas muutusid Al Fadlid pooleli sedentariseks; nad asusid elama erinevates Golani külades, kuid jätkasid oma karjade karjatamist, samal ajal kui nende emir asus elama Damaskuses ja sai tõhusalt puuduvaks maaomanikuks, kes kogus oma hõimuliikmetelt rent. Al Fadli perekond oli 1948. aasta revolutsiooni ajal ümberasustatud oma kodudest Hula orus ja Golani mäestikul.
ja 1967. aasta Araabia-Iisraeli sõdad, ning enamik neist asus elama Damaskuses ja selle ümbruses. Sõdade ja Süüria põllumajandusreformide tagajärjel, mis riisusid emiri suurema osa tema maast, muutusid tema suhted hõimuga heatahtlikust maaomanikust sümboolseks juhiks ja poliitiliseks esindajaks. 1990. aastatel oli Süürias kuni 30 000 Al Fadli hõimuliiget (mitte Mawaliga seotud inimesi) koos märkimisväärse rahvaarvuga Ida-Libanonis.