Edusammud tehti peaaegu kõigis mereväe lahingute valdkondades, eriti lennukikandjad ja allveelaevad. Kuigi õhujõudude sõjategevus oli sõja alguses suhteliselt vähe edukas, olid Taranto lahingud
, Pearl Harbour ja Korallmeri asutasid laevakandja kui domineeriva suurlaeva lahingulaeva asemele. Atlandi ookeanis osutusid saatekandja laevad liitlaste konvoide elutähtiseks osaks, suurendades tõhusat kaitse raadiust ja aitades sulgeda Atlandi ookeani keskosa lõhet. Lennukikandjad olid ka sõjalaevadest säästlikumad, sest lennukite hind oli suhteliselt madal ja nende soomus ei olnud nii tugev. Kõik pooled eeldasid, et allveelaevad, mis olid tõestanud end kui tõhus relv Esimese maailmasõja ajal, on olulised ka Teises maailmasõjas. Briti keskendus mereväevastaste relvade ja taktika arendamisele, nagu sonar ja konvoid, samal ajal kui Saksamaa keskendus oma rünnakuvõimekuse parandamisele, näiteks VII tüüpi allveelaeva ja huntide taktikaga. Järk-järgult tõestasid liitlaste täiustatud tehnoloogiad, nagu Leigh'i valgus, kirpsu, kalmaar ja homing torpeedod, võitu Saksa allveelaevade üle.