Paralleeelselt nendele jõupingutustele oli sionistlik liikumine, mis tekkis 19. sajandil Euroopa juutide seas. Alates 1882. aastast hakkasid juudid, enamasti Euroopast, emigreerima Ottomani valitsuse ajal Palestiinasse eesmärgiga luua uus juudi kodumaa. Nende jõupingutuste tippu jõudis 1948. aastal Iisraeli riigi väljakuulutamine. Kuna see samm oli vastuolus araablaste rahvuslaste uskumusega, et Palestiina on osa araablaste rahvast, alustas naaberriigid invasiooni
Et piirkonda vallutada. Rünnakus oli ainult osaliselt edukas ja see viis aastakümneid kestnud kokkupõrkedeni araablaste ja juudi rahvuslaste ideoloogiate vahel.