Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  20. septembril 1939, enne kui YP-38 oli ehitatud ja lennu katsetatud, tellis USAAF 66 esialgset P-38 Lightningit, millest 30 toimetati USAAFile 1941. aasta keskel, kuid mitte kõik need lennukid polnud relvastatud. Seejärel varustati relvastamata õhusõidukeid nelja 12,7 mm kuulipildujaga (asjaomaste kahe 12,7 mm kuulipilduja ja kahe 7,62 mm kuulipilduja asemel) ning 37 mm kahuriga. Neil oli ka soomustatud klaas, koptiini soom ja fluorescenteeriv juhtimisseade. Üks sai täidetud survestatud kabiiniga eksperimentaalsel alusel ja nimetati XP-38A. USAAF-i poolt Euroopast saadud aruannete tõttu täiendati 36 laeva, lisades väikesed täiustused, nagu ise sulevad kütusepaakid ja tugevdatud kaitse, et muuta need võitlusvõimeliseks. USAAF täpsustas, et need 36 õhusõidukit tuleb nimetada P-38D. Selle tulemusena ei olnud kunagi ühtegi P-38B-d või P-38C-d. P-38D peamine ülesanne oli lahendada vigu ja anda USAAF-ile kogemusi selle tüübi käitlemisel. 1940. aasta märtsis tellisid Prantsuse ja Briti Inglismaa ostukomisjoni kaudu kokku 667 P-38 100 miljoni USA dollari eest, mis olid Prantsuse jaoks mudel 322F ja Briti jaoks mudel 322B. Lennuk oleks P-38E variant. Liitlased soovisid Allison'i mootorite täielikku ühtsust suurte Curtiss P-40 Tomahawk'ite arvuga, mida mõlemad riigid tellisid, ja tellisid seega Modelli 322 kaksiku parempoolsete mootorite asemel vastupöörduvate ja ilma turbo-ülititeta. Tulemus pidi olema 640 km/h kõrgusel 5200 m. Pärast Prantsusmaa langemist 1940. aasta juunis võtsid brittid üle kogu tellimuse ja andsid lennukile nimeks "Lightning". 1941. aasta juuniks oli sõjaministeeriumil põhjust oma varasemaid lennukite spetsifikatsioone läbi vaadata, tuginedes Inglismaa lahingus ja Blitzis kogutud kogemustele. Briti rahulolematus Lockheedi tellimusega tuli esile juulis ja 5. augustil 1941 muudeti lepingut nii, et 143 lennukit...  Küsimus: Mis oli selle nimi?
XP-38A