Nõukogude kontroll Idabloki üle katsetati esmakordselt 1948. aasta Tšehhoslovakkia riigipöördega ja Tito-Stalini lahkarvamusega Jugoslaavia Föderatiivse Rahvavabariigi juhtimisel, Hiina kommunistlikus revolutsioonis (1949) ja Hiina osalemisel Korea sõjas. Pärast Stalini surma 1953. aastal lõppes Korea sõda 1954. aasta Genfi konverentsil. Euroopa Nõukogude-vastased tunded põhjustasid 1953. aasta Ida-Saksamaa ülestõusu
- Jah. Idabloki lagunemist seostatakse sageli Nikita Hruštšovi anti-stalinistliku kõnega "Isiku kuldi ja selle tagajärgede kohta" 1956. aastal. See kõne oli tegur Ungari revolutsioonis 1956. aastal, mida Nõukogude Liit alistas. Hiina-Vene lahkarvamine andis Põhja-Koreale ja Põhja-Vietnamile rohkem sõltumatust mõlemast ja hõlbustas Albaania-Vene lahkarvamist. Kuuba raketikriis hoidis Kuuba revolutsiooni Ameerika Ühendriikide tagasilükkamisest, kuid Fidel Castro sai üha sõltumatumaks Nõukogude mõju alt, eriti 1975. aasta Kuuba sekkumise ajal Angolas. 1975. aastal andis endise Prantsuse Indotsiina kommunistide võit Vietnami sõja lõpus Idablokile uue enesekindluse pärast seda, kui see oli purunenud Nõukogude liidri Leonid Brejnevi 1968. aasta Tšehhoslovakkia sissetungi tõttu Praha kevadel. See viis Albaania Rahvavabariigi väljaastumiseni Varssavi paktist, lühiajaliselt liitudes Mao Zedongi Hiinaga kuni Hiina-Albaania lahkarvameni.