Tema vastuseisu brittidele jõudis tipptasemele Palestiina araablaste ülestõusu ajal 1936.-1939. 1937. aastal põgenes ta Palestiinast ja leidis varjupaika Prantsuse mandaadi all Liibanonis ja Iraagi Kuningriigis, kuni ta asus asuma fašistlikus Itaalias ja Natsi-Saksamaal. Teise maailmasõja ajal tegi ta koostööd nii Itaalia kui ka Saksamaaga, tehes propagandistlikke raadiosaateid ja aitades natsidel värvata Bosnia moslemeid Waffen-SS-i (põhjusel, et neil olid neli põhimõtet: perekond, kord, juht ja usk). Kohtumisel Adolf Hitleriga palus ta toetust araablaste iseseisvusele ja toetust juutide rahvusliku kodu Palestiinasse rajamise vastu. Pärast sõja lõppu
Ta sai Prantsuse kaitse alla, ja siis otsis varjupaika Kairos, et vältida süüdistust sõjakuritegudes.