Jack Brabham võitis oma kolmanda ja viimase sõitjate meistrivõistluse, seekord oma autoga, millel on Austraalia Repco V8 mootor. Võites meistrivõistluse oma autos, sai Austraalist Brabham esimeseks ja ainsaks sõitjaks, kes võitis maailmameistrivõistluse oma nime kandva autoga (kasutatud BT19 ja BT20 mudelid olid Brabham'i äripartneri Ron Tauranac'i disainid). See on ka esimene kord maailmameistrivõistluste ajaloo jooksul, mil mitte-Euroopa või Briti auto võitis meistrivõistluse. Kuigi nii Jack Brabham kui ka tema meeskonnakaaslane Denny Hulme lahkusid hooaja alguses Monaco Grand Prix'st (võitis Jackie Stewart oma BRM-is), tabas Brabham oma Oldsmobile'i baasil Repco mootoriga ülejäänud meeskonnad oma kiirusega ja usaldusväärsusega. "Black Jack" lõpetas Belgias neljandana, enne kui võitis oma esimese võistluse alates 1960. aasta Portugali Grand Prix'st, võites Prantsusmaa Grand Prix'd Reimsis (viimane kord, kui Reims-Gueux' rajal kasutati Formula 1 rajal). Seejärel võitis ta järgnevad kolm Suurbritannia Grand Prix'd.
, Hollandi ja Saksamaa, et saada neljas järjestikune võit ja praktiliselt kindlustada oma kolmas meistrivõistlus (ainult sõitjate viis parimat tulemust loetakse meistrivõistlusele). Hulme lõpetas sõitjate meistrivõistluses 18 punktiga neljandal kohal, teisel kohal Suurbritannias ja kolmandal kohal Prantsusmaal, Itaalias ja Mehhikos. Brabham võitis F1 tootjate rahvusvahelise karika 42 punktiga, 11 punkti võrra teisel kohal oleva Ferrari ees.