Kirjuta sellele lõigule jätk - Märkimisväärne on see, et see ei viinud kechuua kirjanduse kadumiseni, vaid ainult tähelepanu pööramiseni. Alates 17. sajandi keskpaigast domineerisid selles selgelt piirkondlikud sortid, eelkõige Cuzco Quechua, mida nüüd edendas selle linna eliit, kes otsis oma legitiimsust Inka minevikus. Selle tulemuseks oli tõepoolest midagi, mis sarnanes Quechua kirjandusliku renessansi ja kuldse ajastuga, mis väljendus konkreetselt draama kirjutamisel. Selle perioodi klassikalise Quechua draama keel on eristatav Cusco Collao Quechua erinevate uuenduste tõttu, eriti lenitsioonid, mis eristavad seda üha enam nii Standard Colonial Quechuast kui ka teistest Lõuna-Quechua sortidest. Quechua keelt kõnelevad indiaanlased kirjutasid ka oma mitteametlikud pühendumustekstid käsikirja kujul, jätkates osaliselt klassikalise perioodi ametliku kiriku kirjanduse traditsiooni. Samal perioodil, lisaks vanemate teoste ümberpaigutustele, mis olid suunatud Kesk-Quechuasse, ilmusid esimesed religioossed tekstid, mis olid koostatud spetsiaalselt Quechuas, mis on tänapäeva Ecuadoris (Luis Francisco Romero, 1725, 1753) ja Boliivia (Juan Antonio Dávila Morales, 1739). See õitse lõppes Tupac Amaru mässu lüüasaamisega.
1780. aasta resolutsioon, mille tulemuseks oli Quechua keele kasutamise karm repressioon, sealhulgas Quechua kirjanduse ja teatri selgesõnaline keelustamine ning Quechua keele juhataja kõrvaldamine San Marcos'i ülikoolis.