Aprillis 1946 toimus poliitiline ühinemine Saksamaa osas, mis oli olnud alates 1945. aasta maist
, kui Nõukogude okupatsioon tsoon. Need, kes ühinemist edasi lükkasid, võisid kavatseda, et see peaks hiljem laienema kõikidele neljale sõjaväelise okupatsiooni tsoonile, millesse Saksamaa lääneosa oli jagatud, kuid see ei juhtunud kunagi. Ühinemise kõige vahetum mõju oli see, et kommunistlik partei ja sotsiaaldemokraatlik partei ühinesid ning moodustasid Saksamaa sotsialistliku ühtsuse partei ("Sozialistische Einheitspartei Deutschlands" / SED). Pärast "ühinemiskongressi" kiirustasid tuhanded kommunistliku partei liikmed (koos paljude sotsiaaldemokraatidega) - peamiselt need, kes olid sattunud Nõukogude tsooni - oma partei liikmeks olemise üle uue partei. Vaatamata sellele, et ta oli Nõukogude Liidus kinni peetud, oli Dietfried Müller-Hegemann üks neist, kes 1946. aastal SEDi liikmeks sai. Hiljem sai riigist erakordselt politiseeritud tervishoiusüsteem, kus Müller-Hegemann oli järgneva 25 aasta jooksul silmatorkavalt lojaalne partei liige. Nõukogude võim vabastas ta alles 1948. aastal ja ta sai tagasi Berliini. Siin sai ta ametliku tunnustuse, austuse märgi, mis andis üha suurema kiituse pärast Nõukogude okupatsiooni tsooni taaskäivitamist 1949. aasta oktoobris Nõukogude sponsoreeritud Saksa Demokraatliku Vabariigi ("Ida-Saksamaa") nime all.