Kui kulla ja teemantide kaevandamine jätkub kuni tänapäevani, siis 18. sajandi viimases pooles hakkasid varasemad avastused, eriti need piirkonnad, kus kulda ja teemantide kaevandamine oli kõige lihtsam, järk-järgult tootma vähem. Suhkur, mille tarbeks oli orjatööjõudu, oli endiselt parim mõõdupuu Brasiilia ja eriti Pernambuco rikkuse ja heaolu kohta. Pombal võttis kasutusele reformid, näiteks inspekteerimisnõukogu 1751. aastal, kuid põllumeeste kaebused olid kasutu. Kuid Pernambucu (ja Brasiilia) suhkrutööstuse tõeline probleem oli turuprobleem. Liiga paljud riigid tootsid Kariibi mere kolooniates suhkrut, vähendades suhkru hinda ja tõstes orjade hinda. Aastatel 1750-1755 kukkus suhkru hind turul järsult. 1750-ndate keskpaigas asutati pombaliinifirma ja Seitsmeaastase sõja puhkemisega 1756. aastal tõusis suhkru hind. Kuigi Bahia oli järjekindlalt ületanud Pernambuco suhkrutootmises pärast Hollandi sissetungi, paistab, et 1762. aastaks sai Pernambuco vähemalt ajutiselt tagasi suhkrutootmises oma esikohale. Pärast sõda läks hind muidugi uuesti alla. Kuigi sellised sündmused nagu sõjad Euroopas mõjusid Pernambucole soodsalt, mõjusid teised, nagu Suur Lissaboni maavärin
1755. aasta revolutsioonil oli Pernambucos näiliselt vähem mõju.