Täiesti konkurentide, meedia ja fännide üllatuseks saabus Marlboro Team Penske Indianapolis Motor Speedway'le täiesti uue, salaja ehitatud 209 cid Mercedes-Benz pushrodi mootoriga, mis oli võimeline teatatud 1000 hobujõuga. Vaatamata mootoriga seotud usaldusväärsuse probleemidele ja šassiiga seotud käitlemisraskustele domineeris kolmest autost koosnev Penske meeskond (Unser, Emerson Fittipaldi ja Paul Tracy) suurema osa kuust ja peaaegu kogu võistlust. Selle mootori puhul kasutati eeskirjades, mis olid ette nähtud selliste varustuse bloki pushrodi mootorite jaoks nagu V-6 Buick mootorid, mis lubasid lisada 650 cm3 ja 10 tolli (4,9 psi / 33,8 kPa) tõusu. See ekstravõimsus (1024 hobujõudu, mis oli 150-200 hobujõudu eelisega tavapäraste V-8-dega) võimaldas Penske'idel sõita oluliselt kiiremini, andes neile pole ja väljaspool esimesi rida 78ndal Indianapolis 500 võistlusridas
- Jah. Al Unser, Jr. ja Emerson Fittipaldi domineerisid võistlusel, lõpuks läbisid 16 ringi, et minna 200 ringi võistlusel, kui Emerson tegi kontakti seinaga, mis tuli välja 4. pöörest, andes Al Unser, Jr. juhtimise ja võidu. Ainuke teine juht, kes lõpetas esirinnas, oli algaja Jacques Villeneuve.