Kirjuta selle lõigu jätkamine - Dijonit kasutati viimati 1984. aastal ja selleks ajaks olid turbo-mootorid peaaegu kõikjal olemas, välja arvatud Tyrrell'i meeskond, kes kasutas endiselt Cosworth V8 mootorit. Rahvusvaheline mootorspordi juhtorgan, FISA, oli kehtestanud pikaajaliste lepingute poliitika, kusjuures Grand Prix'i jooksul oli ainult üks rada. Valimine oli Dijoni ja Ricardi vahel. Väikesel Prenois'i ringjoonel sõitsid autod 1 minuti ja 1 sekundi vahemikus ringi ja Ricard oli tol ajal Formula 1 peamine testimisrajatis. Niisiis valiti Ricard ja see võõrustas võistlust aastatel 1985-1990. Alates 1986. aastast kasutas Formula 1 ringjoone lühendatud versiooni, pärast Elio de Angelisi surmavat avariid Verriere'i kiiretes kõverates. De Angelis ei saanud õnnetuses vigastada, kuid tema auto põles ja teda ei abistanud politseinikud, sest see oli katsetamine, ja ta suri järgmisel päeval haiglas suitsu sissehingamise tõttu. Neid kahte kiiret nurka ja kogu ringjoone ülemist osa ei kasutatud viimase viie võistluse ajal. Prost võitis seal viimased kolm võistlust, 1988 oli eriti dramaatiline võit; ta ületas oma meeskonnakaaslase Ayrton Sennat Curbe de Signes'is äärmiselt kiire Mistral Straight'i lõpus ja pidas juhtpositsiooni kogu tee lõpuni, ja 1990. aasta (millal turbo-mootorid olid keelatud) võistlust juhtisid üle 60 ringi Itaalia Ivan Capelli ja Brasiilia Maurício Gugelmin, Adrian Newey disainis Leyton-House'i autosid <unk> kaks autot, mis ei suutnud eelmisel võistlusel kvalifitseeruda
Mehhikos. Prost, kes sõitis McLareni eest 1984-1989, sõitis nüüd Ferrari eest, tegi hilise võistluse rünnaku ja läbis Capelli, et võita; Gugelmin oli varem pensionile läinud.