Tema avastus andis astronoomidele esimese "standardse küünla", millega mõõta kaugete galaktikate kaugust. Cefeedid avastati peagi teistes galaktikates, nagu Andromedas (eriti Edwin Hubble'i poolt 1923-24), ja need muutusid oluliseks osaks tõestusest, et "spiraalne udu" on iseseisvad galaktikad, mis asuvad kaugel väljaspool meie oma Linnuteed. Leavitti avastus andis aluse kosmoloogia fundamentaalsele muutusele, sest see ajendas Harlow Shapleyt liigutama meie Päikese galaktika kesklinnast "Suures Debates"
"ja Hubble liigutada meie galaktikat universumi keskpunktist. Kui periood-valguse suhe andis võimaluse täpselt mõõta kaugusi galaktikatevahelisel skaalal, avanes uus ajastu kaasaegses astronoomias, kus mõisteti universumi struktuuri ja skaala. Georges Lemaitre ja Hubble avastasid laieneva universumi tänu Leavittile. Hubble ütles sageli, et Leavitt vääris oma töö eest Nobeli preemiat, ja tõepoolest nimetati ta Rootsi Teaduste Akadeemia liikme poolt 1924. aastal, kuigi ta oli kolm aastat varem vähki surnud, nii et ta ei olnud selle preemia saamiseks kõlblik. (Nobelpreemia ei anta surmast järel.)