1915 oli Bullard kuulipilduja ja osales lahingus Somme'i rindel Picardias. Mai ja juunis oli ta Artois's ja selle aasta sügisel võitles ta teisel Šampanja lahingus.
rünnak (25. september - 6. november 1915) mööda Meuse jõge. Ta määrati 1. välismaalaste rügemendi 3. marsiruumisse. 13. juulil liitus ta 1. välismaalaste rügemendi 2. marssirügemendiga ja teenis ka Prantsuse 170. jalaväerügemendis, mida tuntakse kui "hirondelles de la mort" ("surma sügavkülm"). 1. välismaise rügemendi 2. marsruutregiment ja 2. välismaise rügemendi 2. marsruutregiment teenisid 1. Maroko diviisi osana. Algselt juhtis Hubert Lyautey, Maroko resident-generaal Esimese maailmasõja puhkemisel, diviis oli metropoliitide ja koloniaal-prantsuse vägede segu, sealhulgas leegionärid, zouaves ja tirailleurs. Sõja lõpu suunas sai 1. Maroko diviisist üks Prantsusmaa armee kõige autasustatud üksusi. Välismaalaste leegion kannatas 1915. aastal suurtes kaotustes. Aasta alguses oli 21 887 sõdurit, alamohvitseri ja ohvitseri, kuid lõppes vaid 10 683 sõduritega. Selle tulemusena pandi läänerannikul võitlevad võõrleegioni üksused reservi tugevdamiseks ja ümberkorraldamiseks. 11. novembril 1915 ühendati 1. ja 2. "Erilase" 3316 ellujäänut üheks üksuseks - Välismaalaste Leegioni Marssirügemendiks ("Régiment de Marche de la Légion étrangère"), mis sai 1920. aastal Prantsuse Välismaalaste Leegioni 3. välismaalase rügemendiks.