Goren karjääri iseloomustas pühendumine oma nooruse religioossete sionistlikele väärtustele. Ta astus vabatahtlikult Haganah'sse 1936. aastal ja teenis 1948. aasta iseseisvussõja ajal Jeruusalemma piirkonna kirikuõpetajana
, mille käigus ta katsetati ja kvalifitseeriti IDF langevarjuriks. Goren oli sõja ajal Carmeli Brigade'i kaplan. Kohe pärast iseseisvusõda võttis ta osa, sageli suure isikliku riskiga, surnukehade kogumisest ja sõduritele, kelle jäänused olid lahinguväljal jäetud, korraliku matuse andmisest. Ta oli tugevalt vastu religioossete ja ilmalike üksuste idee ja töötas kõigi sõdurite integreerimise eest ühtsetes armeeüksustes. Ta oli kõige silmapaistvam halakist, kes oli seotud religioossete sõdurite otsustega seoses sõjaväeteenistusega. Gorenit edutati lõpuks brigadigeneralisse.