Kokkuvõte artiklist:  Viis moslemit naist seisavad poksiringi kõrgel, pingutades aeglaselt oma käed. Nad on tähelepanu keskmes ja publik on nende iga sõna pealt kuuldnud. "Kuidas me saame olla ausad, kui peame end häbi pärast varjama, tundma alandust, et tunneme, ütleme, teeme ja mõtleme nii, nagu meile meeldib? Kuidas saab see olla vabadus, kuidas saab see olla tõde?" Southbank Centre'i WOW - Women of the World Festival - Common Wealth Theateri "No Guts, No Heart, No Glory" räägib tõelisest lugu moslemitest naiskoksjatest Bradfordist Põhja-Inglismaal ja sellest, kuidas nad kasutavad sporti, et ületada religioossed ja sooline barjäärid. Kriitikud kiitsid seda etendust, kus naised trampisid, tantsisid, karjusid, vandusid, löidsid ja isegi surfisid rahva seas, osaliselt inspireerides endist Suurbritannia rahvusmeistrit Ambreen Sadiqi, kes oli üks esimesi Briti moslemit naist poksijaid. Tema teekond edule ei olnud kerge - kui 13-aastaselt kiusamise ohver leidis ta puhkepaika poksimises, kui tema isa ja vend teda sellega tutvustasid. "Mind kiusati üsna palju üles kasvades, mu isa on pakistani ja mu ema portugali", ütles Sadiq CNN-ile. "Mind on mõlema poolt kiusanud, nii valgedelt kui mustanahalistest. Ma tundsin, et mind ei aktsepteerita. Ma vahetasin kooli nii palju kordi, et tunda end vastuvõetuna. "Inimesed rääkisid mu välimusest... kõik ütlesid, et see on poiste sport, miks sa seda teed? Sa näed välja nagu mees, nagu transseksuaal. "Mind kiusati nii noorelt, et tundsin, et see ei lõpe iial. Poks aitas mul seda viha kontrolli all hoida". See oli Sadiq'i jaoks muutuslik kogemus - ta läks vaikuse, väheste sõprade ja tülitsemiste poole, et leida julgust alustada vestlusi ja seeläbi luua enesekindlust. "Selle asemel, et kedagi näkku lüüa, löön ma kotikese", lisas ta. "Kui keegi tuli minu juurde ja ütles midagi, võisin ma lihtsalt sellest eemale minna - samas kui enne oleksin ma neile lihtsalt näkku löönud või midagi. Nii et see on mind palju distsiplineerinud". See on...
"No Guts, No Heart, No Glory" on Common Wealth Teatri näidend, mis räägib moslemitest naispoksuritest. Esinemine oli osaliselt inspireeritud endisest Suurbritannia rahvuslikust meistrist Ambreen Sadiqist, kes koges kiusamist ja diskrimineerimist. "Me tahame anda neile hääle ja anda neile põhjuse, et nad teaksid, et neil on enesekindlus", ütleb näitlejate liige Freyaa Ali poksi tüdrukute kohta.