Roosevelt'i esimese ametiaja peamine välispoliitiline algatus oli hea naabruspoliitika, mis oli USA poliitika ümberhindamine Ladina-Ameerika suhtes. Ameerika Ühendriigid olid sageli sekkunud Ladina-Ameerikasse pärast Monroe doktriini väljakuulutamist aastal 1823 ja Ameerika Ühendriigid olid okupeerinud mitut Ladina-Ameerika riiki banaanisõda, mis toimus pärast 1898. aasta Hispaania-Ameerika sõda. Pärast seda, kui Roosevelt ametisse astus, ta taganes
Ameerika Ühendriikide väed Haiti ja jõudis uusi lepinguid Kuuba ja Panama, lõpetades nende staatuse USA protektoraadid. 1933. aasta detsembris allkirjastas Roosevelt Montevideo konventsiooni riikide õiguste ja kohustuste kohta, loobudes õigusest ühepoolselt sekkuda Ladina-Ameerika riikide asjadesse. Roosevelt normaliseeris ka suhted Nõukogude Liiduga, mida Ameerika Ühendriigid oli keeldunud tunnustamast alates 1920ndatest aastatest. Ta lootis läbi rääkida Venemaa esimese maailmasõja võlgu ja avada kaubandussuhted, kuid mõlemas küsimuses ei tehtud edusamme ja "mõlemad riigid olid varsti kokkuleppest pettunud".