Stress, mis tekkis võidusõidu pärast mitmel kontinendil, põhjustas lõpuks Stewartile terviseprobleeme. Ta võitis 1971. aasta maailmameistrivõistluse hoolimata sellest, et tal oli mononukleosis ja ta ületas Ameerika Ühendriikides meedia kohustuste tõttu Atlandi ookeani 186 korda. 1972. aasta Grand Prix'i hooajal jäi ta Belgia Grand Prix'st ilma.
Nivelles'is gastriti tõttu ja pidi tühistama plaanid sõita Can-Am McLaren'iga, kuid võitis Argentiina, Prantsusmaa, USA ja Kanada Grand Prix'd, et tulla teiseks Emerson Fittipaldi sõitjate positsioonil. Stewart võistles ka Ford Capri RS2600-ga Euroopa Touring Car Championship'is, koos F1-meeskonnaga François Cevert ja teiste F1-i pilootidega, ajal, mil Ford ja BMW vaheline konkurents oli kõrgusel. Nende parim tulemus oli Paul Ricardi 6 tunni võidusõidus, kus nad lõpetasid teisena. 1972. aastal sai Stewart ka OBE.