Tema esimene luuletus, 1902. aasta "Albastru", sai Bene Merenti ordeni valitsevast Hohenzollernide majast. Tema järgnevad raamatud olid "La arme" (1913), "Balade" (1915), "Patria" (1924), "Poezii alese" (1924), "Tinereță" (1924), "Logodnica lui Vifor" (1935) ja "Sonete" (1938). Tema naine suri 1940. aastal, mistõttu ta peaaegu lõpetas kirjutamise. Tutoveanu 70. sünnipäeva tähistamiseks peeti 1942. aastal tähistusi, mille puhul pühendati talle ajakirja "Păstorul Tutovei" number. 1943. aasta lõpus, Teise maailmasõja ajal otsis ta ajutiselt varjupaika oma poja kodus Bukarestis, kuid lõpetas peamiselt ümbritsevas maapiirkonnas, sest liitlaste pommitamine
- Jah. Uus kommunistlik režiim pani tema teoseid 1948. aastal mustasse nimekirja. Järgmisel aastal abiellus ta Rumeenia keele õpetajaga, kes oli rohkem huvitatud parteipoliitikast kui tema hooldusest, ja Tutoveanu pühendas talle ühe luuletuse. Viimaste aastate jooksul veetis ta oma aja eelistades oma aias. 1972. aastal tähistati tema sajandit. Bârladi algkool kannab tema nime alates 1995. aastast.