Kirik on väike, primitiivne, restaureerimata hoone, mis pärineb "Saksuse-Normani kattumise" perioodist, kui anglosaksi arhitektuur
andis teed normannide stiilile. Kirjanikule Arthur Meele öeldi kord, et ta ei tohi kirikut heinahunnikuks eksitada: keset põldu ja eraldatuna mõisa majast, on sellel äärmiselt põhiline ja tagasihoidlik tunne, mida suurendab elektri ja torujuhtme puudumine. Müürid on erineva pikkuse ja paksusega, peamiselt rauakivist, mõningase kriidi, krõbist, Rooma ajastu müürist ja murudest, kohalikust (Pulborough) liivakivist ja Horshami kivist. Ian Nairn ütles, et neil on "imeline tekstuur". Ühel nurgal on Pulborough'i liivakivi kvoonidel karmilt nikerdatud ristide komplekt. Arvatakse, et need on pühitsemise ristid, mis õnnistati, kui kirik oli valmis ja pühitsetud. Hoones on üks ruum, mis ei ole jagatud laeva ja kiriku vahel. Seal on ka väikese küürriga kilptorn. Aknad, mis on paigaldatud 13. sajandil, on varajases inglise stiilis. Katus on vana, kuid mitte originaalne, kuninglik struktuur.