Järgmistes aastatel tegi Olbrich mitmesuguseid arhitektuurilisi tellimusi ning eksperimenteeris rakendusliku kunsti ja disainiga. Ta disainis keraamikatooteid, mööblit, raamatute seoseid ja muusikainstrumente. Tema õue ja sisekujundus St. Louis'i maailmatallil
võitis näituse kõrgeima auhinna. Sel ajal kirjutas "St. Louis Post-Dispatch" tema paviljonist: "USA sisekujundajad räägivad nüüd Olbrichi paviljonist. See on juba märgitud kui üks asju maailmapiltil, mis jätab püsiva jälje Ameerika elu. " Seejärel määrati ta Ameerika Arhitektide Instituudi vastavaks liikmeks. Tema arhitektuurilised teosed, eriti tema näitushooned Viini ja Darmstadti eraldumiseks, avaldasid tugevat mõju Art Nouveau stiili arengule.