Pärast Moulay Isma'ili surma degenereerusid Maroko poliitilised olukorrad suhteliseks anarhiaks. Tema pojad võitlesid üksteisega võimu eest ja tema endine "püsiv" armee sai riigi domineerivaks jõuks, valitsedes tõhusalt trooni taga. Meknes kaotas oma pealinna staatuse ja sai 1755. aasta maavärinas kahju
- Jah. Linna jäeti hooletusse ja paljud tohutu keiserliku kasba osad langesid hävingusse. Järgnevatel sajanditel pöörati sellele alale ainult aeg-ajalt kuninga tähelepanu. Sultan Muhammad ibn Abdallah, kes valitses aastatel 1757-1790, lisas Dar al-Bayda palee Agdal'i aeda peamise paleekompleksi kagus, mis hiljem muutus kuninglikuks sõjaväeakadeemiaks. Ta ehitas ka Er-Roua mošee kasba lõunaosas (mitte kaugel Heri al-Mansurist), mis on Meknesi suurim mošee. Dar al-Kebira aga hüljati ja muutus järk-järgult elamurajooneks, kus elanikud ehitasid oma majad Ismaili aja endiste paleestruktuuride sees ja nende vahel. 19. sajandi alguses lisas Sultan Moulay Abd ar-Rahman Bab al-Mansuri ees loggia struktuuri, mis oli tseremooniate ja kuberneri kohtu kohtumispaik, kuigi see struktuur eemaldati hiljem.