Pärast kooli lõpetamist edutati ta 1. septembril 1911 suurtükiväe leitnandiks. Kuus aastat hiljem määrati ta Doonau vägiväe artillerirügementi. Esimese Balkani sõja ajal oli tal sama leitnandi rütm kui Teise Balkani sõja ajal. Esimese maailmasõja ajal oli ta Esimese Armee osa Doonau suurtükiväerügemendi esimese diviisi teise patarei komandör, mille juhtisid kindral Petar Bojović ja kindral Živojin Mišić. Pärast Kolubara lahingu lõppu
28. veebruaril 1915. aastal edutati ta suurtükiväe kapteniks (teise klassi) ja viidi üle patarei komandörile Montenegri armee abistamiseks. Ta oli sama auastme omanik Mojkovaci lahingus, taganemise ajal Škodra suunas. Shkodras vangistati ta 9. jaanuaril 1916 ja viidi Grednigi laagrisse, kus ta jäi kuni Esimese maailmasõja lõpuni.