Aprillist kuni juunini 1940. aasta sündmused pöörasid ümber mere- ja õhujõudude tasakaalu, kui sakslased vallutasid Taani.
, Norras, Madalmaades, Belgias ja Prantsusmaal. Nende riikide okupeerimine võimaldas Luftwaffe'il ja Kriegsmarine'il tegutseda Prantsuse sadamatest Atlandi ookeani rannikul, sadade miilide kaugusel Atlandi ookeani laevateedest. Saksa keskmise suurusega pommitajad jõudsid ka Briti sadamatesse lääne- ja põhjapoolsetel rannikutel. Sakslased said eelise, mis võimaldas neil palju tõhusamalt peatada kaubanduslaevad, mis tarnisid Britile toitu ja sõjatehnoloogiat, mis võis Briti näljutada. Kui kaubanduslaevad kannatasid neid kaotusi, oli rannikualade juhtimine osutunud ebaefektiivseks Saksa õhu- ja mereväe rünnakute vastu võitlemisel. Kuid see ei suutnud kaitsta La Manche'i konvoisid ja oli sunnitud loobuma operatsioonidest kuni 1940. aasta juulini. RAF Fighter Command sai ülesande, varustada vaenlasega õhurünnakut ja kaitset. Esimese maailmasõja järel oli teada, et allveelaevad võivad taas tõsiseks ohuks muutuda, mistõttu olid lennukid nende operatsioonidele parimaks vastuseks. Kuna seda fakti ei mõistetud täielikult, muutus rannikuväejuhatus "tuhandepäeva teenistuseks" kuni umbes 1943. aastani.