1974. aastal, survetes järgima nii sotsialistliku realismi kui ka moodsa modernismi ametlikke põhimõtteid, ning samuti vabandades, et ta ei osale heliloojate koosolekul, et protesteerida Nõukogude Liidu sissetungi vastu Tšehhoslovakkiasse.
, Silvestrov otsustas taganeda tähelepanu keskpunktist. Sel perioodil hakkas ta tagasi lükkama oma varem olnud modernistliku stiili. Selle asemel kirjutas ta "Vaiksed laulud" (Тихі Пісні, 1977) - tsükli, mis oli mõeldud mängimiseks privaatselt. Hiljem, pärast Nõukogude Liidu lagunemist, hakkas ta koostama ka vaimseid ja usulisi teoseid, mida mõjutas Vene ja Ukraina õigeusu liturgilise muusika stiil. Silvestrov jälgis oma avanguardi tagasilükkamist tagasi oma aastate jooksul Kiievi konservatooriumis. Kui talle esitati üks tema radikaalsetest töödest, küsis Ljatoshinsky temalt: "Kas sulle meeldib see?" Ja kui ta vastas kinnitusega, "see küsimus süvenes mu hingesse".