14. juuli 1918. aasta keskööl teenis diviis püsivat au. Osalenud Aisne-Marne'i rünnakus
Ameerika ekspeditsiooniväe (AEF) liikmena Euroopas kaitses diviis Prantsusmaa pealinnat Pariisi Marne'i jõe kaldal. Kolmanda diviisi seitsmes masinapüssirühm kiirustas Château-Thierry'sse Prantsuse vägede taganemise keskel ja hoidis sakslasi Marne'i jõel tagasi. Kui ümbritsevad üksused taganesid, jäi 3. diviis, sealhulgas 4., 30. ja 38. jalaväerügemendid, Marne'i teise lahingu ajal püsivalt, ja kolonel Ulysses G. McAlexanderi kangekaelne kaitse teenis 3. diviisile hüüdnime "Marne'i kalju". Massiivse rünnaku ajal hüüdis 3. jalaväedivisiooni komandör kindralmajor Joseph T. Dickman kuulsaid sõnu "Nous Resterons La" (Me jääme siia). Nende sinine ja valge märgistus andis neile ka hüüdnime "Sinine ja valge kurad". Ülejäänud diviis läks Prantsuse juhtimise alla, kuni nad kogunesid tagasi kindralmajor Joseph T. Dickmani juhtimisel ja 15. juuliks 1918 võtsid nad vastu sõja viimase Saksa rünnaku. Lääne-Frondi AEF-i ülemjuhataja kindral John Joseph "Black Jack" Pershing nimetas seda seisukoha "üks kõige säravamaid lehti sõjaväe ajaloo annaalides". Sõja ajal pälvisid diviisist kaks liiget auastet.