Ajalooliselt valitses Iraanis absoluutne monarhia mitu tuhat aastat, vähemalt Ahemeniidide impeeriumi ajast (550 e.m.a.) kuni põhiseadusliku revolutsiooni ajani 20. sajandi alguses. 1906. aasta konstitutsiooniline revolutsioon asendas absoluutse monarhia konstitutsioonilise monarhiaga. Põhiseadust muudeti järgnevate aastakümnete jooksul mitu korda. Teise maailmasõja ajal jäi Iraan neutraalseks, kuid 1941. aastal tungisid liitlased (Vene Liit ja Suurbritannia) Iraani ja asendasid Iraani šah Reza Pahlavi (kes peeti pro-saksaksakseks) tema pojaga Mohammad Reza Pahlavi, et kaitsta oma juurdepääsu Iraani naftale ja tagada lääneriikide sõjalise abi saatmise teed Nõukogude Liitu. Iraani parlamendivalitsus peaministri Mohammed Mosaddeqi juhtimisel kukkus 1953. aasta riigipöördega
Rojalistlike jõudude poolt, mida toetasid ja rahastasid CIA ja MI6 pärast seda, kui Mohammed Mosaddeq rahvusendas Iraani nafta. Shah Mohammad Reza Pahlavi sai Iraani silmapaistvaks liidriks ja asutas Fazlollah Zahedi sõjaväest uueks peaministriks. Ameerika Ühendriigid on pidanud ðahhi oma lähedaseks liitlaseks ja Iraani oma peamiseks baasiks Lähis-Idas. Shah püüdis kaasajastada ka Iraani majandust ja läänestada Iraani kultuuri. Need ja teised poliitilised põhimõtted aitasid rahvuslaste, vasakpoolsete ja religioossete rühmituste eemale tõmmata.