President Lincolni geniaalsuse mõõdupuu oli mitte ainult see, et ta võitis oma sõja, vaid see, et ta tegi seda, kasutades ja sünteesides orjapidamise vastase, vaba maa, demokraatia ja natsionalismi tugevaid külgi. Konföderatsioon loobus kõigist partei tegevustest ja seega kaotas riikliku organisatsiooni eelised, mis olid pühendunud administratsiooni toetamisele. Liidus toetas vabariiklaste partei ühehäälselt sõjategevust, leidis ohvitsere, sõjaväelasi, sõjaväeteenistuse boonuseid, abi naistele ja leskedele, sõjaseadmeid, võlakirjade ostmist ja entusiasmi, mis oli võidu jaoks kriitiline. Demokraadid toetasid alguses sõda liidu nimel ja 1861. aastal sai paljudest demokraatlikest poliitikutest kolonellid ja kindralid. 1862. aasta septembris Lincolni poolt kuulutatud emantsipatsiooni kuulutus oli mõeldud peamiselt orjapidamise majandusliku baasi hävitamiseks. Algselt võõrandas see paljud põhjapoolsed demokraadid ja isegi mõõdukamad vabariiklased. Nad ei toetanud sooviga sõda, mis oli mõeldud nende arvates madalama rassi heaks. Demokraadid saavutasid 1862. aasta vahevalimistel märkimisväärse edu, kuid vabariiklased jäid liidu partei toetusega kontrolli alla. Edu lahinguväljal (eriti Atlanta langus
) toetas oluliselt vabariiklasi 1864. aasta valimistel. Demokraadid püüdsid kasutada emantsipatsiooni negatiivseid reaktsioone, kuid 1864. aastaks olid need mõnevõrra kadunud, kuna see oli lõuna õõnestamises edukas. Lisaks tegid vabariiklased reetmise süüdistused "Copperheads" vastu edukaks kampaania küsimuseks. Üha enam sai liidu armee vabariiklaseks; ilmselt enamik demokraate, kes värvisid, marssisid koju vabariiklasena, sealhulgas sellised võtmejuhid nagu John Logan ja Ben Butler.