Arhitekt, Mateus Vicente de Oliveira, oli õppinud Ludovice of Ratisbon ja kuningapalee ja Mafra kloostri ehitamise ajal. Mafra tumedam ja massiivsem klassikaline paleed ei tundu olevat mõjutanud Queluzi disaini, mis on kergemas ja õhusamas stiilis. Töö algas 1747. aastal ja jätkus kiiresti kuni 1755. aastani, mil seda katkestas 1755. aasta suur maavärin.
, pärast mida töötajaid vajati kiiremini linna taastamiseks. Maavärin osutub katalüsaatoriks, sest linnade taastamise protsess stimuleeris kunsti arengut Portugalis. Queluzi hilisemat arhitektuuri mõjutasid uued ideed ja kontseptsioonid. Kui 1758. aastal tööd uuesti alustati, kohandati plaani, sest kartti järjekordset maavärinat. Nii võtsid hilisemad tööd madalate, pikkade hoonete vormi, mis on struktuuriliselt stabiilsemad kui üks kõrge plokk: selle tulemusena meenutab paleed kaugelt vaadatuna pikki enfilade, mida ühendavad kõrgemad paviljonid, mitte üks konstruktsioon.