Tema tegude kuulnud, kutsus Tšiili sõjaväe ülemjuhataja kindral Manuel Baquedano Morales teda kohtuma ja andis talle ametliku volituse kanda kantinière'i vormi (kuna ta oli seda varem teinud ilma volituseta) ning andis talle seersandi ("sargento segundo", "teine seersant") auastme ja palga. Hiljem kolis ta 4. diviisi, kus ta teenis Tacna ja Arica kampaania ajal. Tacna lahingus
26. mail 1880 jätkas ta veega varustamist väsinud meestele rindel, olles ise kergelt haavatud. Ta oli üks esimesi sõdureid, kes tol õhtul Tacna linna sisenesid, ja Carabineros de Yungay ratsaväe rügemendi sõdurid meenutasid, et ta ratsutas hobuse seljas linna, tõstis möödudes oma vintpüssi ja hüüdis "Viva Chile!". Pärast lahingut oli ta mõneks ajaks haige, mille ta oli saanud sõjavangide käest, kelle eest ta hoolitses, ja ta kirjutas kirja oma sõbrale Antofagastas, eeldades, et ta on surmalaval. Hiljem kirjutasid autorid, et ta oli kahe nädala pärast Arica lahingus kohal ja andis käsu vangistatud perulaste massimõrvamisele, mis on kirjas ka Peruu surnute mälestusmärgil. 1881. aasta jaanuaris võitles ta Chorillos'i lahingus ja Miraflores'i lahingus ning oli üks Tšiililastest, kes astusid Limasse pärast linna vallutamist.