Lennukikandjad on alguse saanud Esimese maailmasõja ajal. Kõige varasemad katsed seisnesid ajutiste "lennuplatvormide" paigaldamises mitmete riikide, eelkõige Ameerika Ühendriikide ja Ühendkuningriigi sõjalaevadele. Esimene laev, mis muundati püsiva lennukipongiga, oli lahinguristlane, millel oli algselt üks lennukipongi esialgsest ülesehitusest. Seejärel modifitseeriti ta eraldi "maandumis" tekiga ja hiljem täieliku tekiga. Teised laevad, sageli laevaliinid, muundati nii, et neil oleks täielik lennukikond, olles esimesed, kellel selline muundamine algas. Need esimesed kõhklevad sammud andsid vähesel määral märku sellest, kui tähtis lennukikandja oli. Sõdavahemiku aastatel (maailmasõdade vahel) ehitasid Jaapan, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid märkimisväärseid lennukikandjate laevastikke, nii et Teise maailmasõja alguses oli neil kokku 18 lennukikandjat. 1940. aasta Taranto lahing
Ja 1941. aasta Pearl Harbori rünnak näitas maailmale, et lennukikandjal on kõige tähtsam laev kaasaegses laevastikus. Tänapäeval on lennukikandjad nende mereväe pealinna, kus nad teenindavad, ja tänapäevaste USA "suureveelaevade" puhul lähevad nad lennugruppi, mis on tegelikult väike õhujõud.