Märtsis 1951 hääletas Iraani parlament (Majlis) Anglo-Iranian Oil Company (AIOC) ja selle osaluste natsionaliseerimiseks, võttes vastu seaduseelnõu, mida tugevalt toetas Mohammad Mosaddegh, kes valiti järgmisel aprillis parlamendi suure enamusega peaministriks. Vaidluse lahendamiseks kutsuti Rahvusvahelist Kohtu, kuid Mossadegh lükkas tagasi kasumi jagamise kokkuleppe 50/50, millega tunnistati riigistamine. Otsesed läbirääkimised Briti ja Iraani valitsuse vahel lõppesid ja 1951. aasta jooksul tõstsid britilased surve Iraani valitsusele ja uurisid riigipöörde võimalust selle vastu. Ameerika Ühendriikide president Harry S. Truman ei nõustunud sellega, pannes Korea sõjale palju kõrgema prioriteedi. Churchill'i tagasitulek võimule ja Eisenhower'i presidendiks saamine tõi kaasa Mossadegh'i valitsuse õõnestamise poliitika. Mõlemad pooled esitasid ettepanekuid, mida teine pool ei suutnud vastu võtta, sest mõlemad pooled uskusid, et aeg on nende poolt. Läbirääkimised katkesid ja kui blokaadi poliitilised ja majanduslikud kulud suurenesid Iraanis, hakkasid riigipöörde plaanid
Armee ja Briti pooldavate fraktsioonide poolt Majlisis.