ACO töötas IMSA ja NASCARi Bill France Jr. ja Daytona Speedway'ga tihedamini, et julgustada sarjadevahelisi võistlusi. Selleks võeti neli IMSA ja kaks NASCAR-i spetsifikatsiooniga autot. Kuigi võistlus sattus NASCARi võistlusele Riverside'is, saabusid kaks noormeeste meeskonda. Hershel McGriff sõitis koos oma pojaga Dodge Chargeris, samas kui Dick Brooks jagas oma Ford Torino't Dick Hutchersoniga (ka NASCARi sõitja ja veteran 1966. aasta võistlusest).
Ford'iga) ja Marcel Mignot'ga (Le Mansi sõiduõpetaja). Autod pidid olema kohandatud raskete parempoolsete pöörete jaoks ning varustatud aknapuhastidega ja tuled. Need olid võistluse raskemad autod, tõmbasid tähelepanu meedias ja olid väga populaarsed Prantsuse avalikkuse seas. Praegune Ameerika Trans-Am meister John Greenwood oli varem Corvette'id võistlusele toonud. Sel aastal saabus tema IMSA-spetsifikatsiooniga modifitseeritud Corvette, mille hüüdnimi oli "Batmobile". Šassii kujundas Bob Riley (endine Ford GT ja Saturni raketiinsener) ja aerodünaamika Zora Arkus-Duntov. Kuigi raske ja suurte plaatpiduritega, tõmbas selle hiiglaslik 427 kuupist tolli V8 välja 700 hj ja tõi auto muljetavaldavaks 355 kp / h (220 mph). Michael Keyser ostis ühe uuest Chevrolet Monzas'ist, mida oli muutnud DeKon Engineering, mis oli ehitatud Porsche IMSA sarjas. Tom Vaugh ja Diego Febles kandideerisid ka kahes sellises IMSA-spetsiaalses Porsche's.