Sepphorise elanikud ei ühinenud ülestõusuga
Rooma valitsuse vastu aastal 66 pKr. Rooma esindaja Süürias, Cestius Gallus, tappis selles piirkonnas umbes 2000 "rabandit ja mässajat". Jeruusalemma preesterliku eliidi poeg, jerusalemlane Josephus, oli saadetud põhja, et värvata galilealased mässulisse, kuid ta oli vaid osaliselt edukas. Ta tegi kaks katset Sepphorise vallutamiseks, kuid ei suutnud seda vallutada, esmakordselt jõulise vastupanu tõttu, teisel korral, sest linna kaitsmiseks tuli garnison. Ülestõusu ajal oli Sepphorises Rooma teater <unk> hilisematel perioodidel, vannimajad ja mosaiikpõrandad, mis kujutasid inimfiguure. Sepphorise ja Jeruusalemma võib pidada sümboliks kultuurilisele lõhele nende vahel, kes püüdsid vältida igasugust kontakti ümbritseva Rooma kultuuriga ja nende vahel, kes olid piirangute piires valmis omaks võtma selle kultuuri aspekte. Sepphorise poolt tagasi lükatud ja linna väljapoole laagrisse sunnitud Josephus läks Jotapata, mis tundus olevat mässuga huvitatud, <unk> Yodfati piiramine lõppes 20. juulil 67 CE. Linnad ja külad, mis ei mässanud, jäid ellu ja Galileas olid nad enamuses. Suurte ülestõusude ajal linnas sepistatud mündidel olid kirjad "Neronias" ja "Eirenopolis", "Rahu linn". Pärast mässu kandsid müntid lauriinide kroonid, palmipuud, kadutseeused ja odra kõrvad, mis ilmnevad juudi müntidel, kuigi mitte ainult.