18. novembril 1944 ühines 11. õhusõidukidivisioon Leyte lahingus.
Maandudes vastuseisuta Bito rannas, Bito järve lähedal, Leyte. Divisiooni peakorter oli lennanud Uus-Guineast välja, et valida ala diviisoni laagrisse paigutamiseks. Kuna idakaldal asuvad soovitavamad alad olid juba hõivatud, sai Bito rannast diviisi bivaak. 187 GIR rajas oma esimese bivakti Filipiinide küla Abuyog'i lähedal. Esimesel paaril päeval Leyte'l puhastas rügement ranna ja politseeris seda, liigutades maandunud varusid tagumise ala prügilasse, ehitas baaslaagri ja valmistuda esimeseks lahinguks. See ei pidanud kaua ootama. 22. novembril liitus USA kuuenda armee komandör-generaal Walter Krueger ametlikult 11. õhusõidukidivisiooni kindralmajor John R. Hodge'i XXIV korpusega, mis koosnes 96. ja 7. jalaväedivisioonist. Kindral Hodge juhtis kindral Swingit vabastama 7. jalaväedivisiooni Burauen-La Paz-Bugho liinil ja hävitama kõik Jaapani väed selles piirkonnas, kaitsma ja kindlustama kõiki korpuse ja õhujõudude rajatisi oma operatsioonide piirkonnas (AO), kaitsma Leyte lahe varustusbaase ja laevandust ning koordineerima operatsioone 96. jalaväedivisiooniga oma põhjapoolsel küljel, mis kulges üldiselt ida-lääne liinil Dagami kaudu. Swing teadis, et tema diviisi võitlusjõud koosnes seitsmest väikesest jalaväepataljonist, mida toetasid kolm vägiväepataljoni, kellel oli kakskümmend neli 75 mm haubitserit ja kaksteist lõikatud 105 mm haubitserit. Aga ta pani oma diviis liikuma tüki tüki, kui olukord seda nõudis. Ühe ööga muutus diviis teatrist reservi rollilt otseseks lahinguks.