Kirjutage selle paragrahvi jätkamine -
, Henry VII ignoreeris vabalt seda seadust, kasutades oma valitsemise ajal suuresti heategevusi "armastavate panuste" varjus. Aastal 1491, seitse aastat pärast seaduse vastuvõtmist, palkas ta oma alamate käest selliseid kingitusi hankima oma esindajaid. Lisaks oli Henrik selle aasta alguses kutsunud kokku suure nõukogu, et anda talle volitus selle heategevuse maksmiseks, andes "toetusele" vähemalt legitiimsuse ja rahva nõusoleku nägu. Henry kantsler ja Canterbury peapiiskop John Mortonil on laialt levinud argument selle maksustamise vormi heaks: kui inimene elab tagasihoidlikult, peab ta säästma ja seega saama endale lubada kingituse kuningale; kui inimene elab luksuslikult, peab tal olema sissetulekut, mida ta peaks selle asemel kuningale esitama. Sellele argumendile anti hüüdnimi "Morton's Fork", termin, mis jõudis rahvakõnesse kui väljendus kahe ebameeldiva valiku vahelise dilemma jaoks. Komissarid kasutasid seda argumenti kõigi soovimatute subjektide vastu, nõudes ülemääraseid raha summasid. Henry kasutas ka õigustusi, mis olid sarnased nendega, mida Edward oli kasutanud 20 aastat varem, kusjuures Prantsusmaa ohtu rõhutati - komissarid relvastati kuulutusega, et "Prantsuse Charles mitte ainult ei okupeeri ebaõiglaselt Prantsusmaa kuninga kuningriiki, vaid ähvardab ka Inglismaa hävitamist" - ja kuningas pakkus välja isiklikult juhtida Inglismaa armeed. Heategevust pakutakse alternatiivina sõjaväeteenistusele.