Kokkuvõte artiklist:  (CNN) "Iga päev me nutsime" - need olid sõnad, mida üks kolleeg mulle korduvalt ütles, kui me pärast teist pikka päeva istusime Liberias Monrovias haruldase joogi jooma. Ta meenutas perioodi septembris ja oktoobris, mil Ebola epideemia oli oma tipptasemel. Ta selgitas: "Kõikest valudest, millega me silmitsi seisime, oli kremeerimine kõige raskem. Ma teadsin täpselt, mida ta mõtles - tuhastamine oli Lääne-Aafrikas matuste normist nii kaugel, kui keegi suudab ette kujutada. Kuna Ebola puhang Liberias väheneb, on lihtne ette kujutada, et kangelased on mitmed välismaised arstid, õed, epidemioloogid ja logistikud, kes on tulnud toetama riiki nende hädaolukorras, ja jah, need välismaalased on kindlasti toonud palju teadmisi, teadmisi ja ressursse puhangu kontrollimiseks. Kuid on olemas grupp kangelasi, kes tõenäoliselt ei tee pealkirju ega tähistata sellisena. Nad on tuhanded Liberia kodanikud, kes on käinud ukse taga küsides küsimusi, otsides haigeid, pakkudes nõu, päevast päeva, päevast päeva, kuid kuid. Kui nad leiavad haige inimese, kellel võib olla ebola, alustavad nad valulikku protsessi, veenmaks teda, et ebola raviosakonnas on turvalisem kui kodus. Sageli tekib küsimus: "Mis juhtus kõigi nendega, kes minust enne sisse läksid? Mis nendega juhtus?" Õnneks paistab, et Liberia on tagasi tulemas. Riigis on praegu kõige vähem kinnitatud ebolajuhtumeid alates eelmise aasta keskpaigast, mil puhkes epideemia teine etapp. Tänavad on täis tegevust ja koolid on uuesti avatud. Kogu riigis on selge tunne, et inimesed tahavad meeleheitlikult oma eluga edasi minna. Grand Royal hotellis, mis asub Tubmani avenüül, Monrovias läbiviidaval peatusel teel, istub juhataja populaarses kohvikus ees aias. Enamik tema külalisi on endiselt arenenud töötajaid kogu maailmast, või relvajõudude ja politsei liikmeid, kes on osa...
Viimane ebolapatsient vabastati 5. märtsil pärast surmava viirusega võitlust. Monrovia naaseb normaalseks pärast seda, kui viirus võttis üle 4000 inimese elu.