Selle paragrahvi jätkamine - seaduse vastuvõtmist toetasid ühehäälselt mitteametlikud India liikmed Viceroy seadusandlikus nõukogus ja seda peeti vajalikuks Briti India kaitsmiseks riigipöörde rahvusliku vägivalla eest. Seadust rakendati esmakordselt Lahore'i vandenõu esimese kohtuprotsessi ajal pärast ebaõnnestunud Ghadari vandenõu 1915. aastal ja see oli oluline Ghadri liikumise purustamisel Punjabis ja "Anushilan Samiti" Bengalis. Kuid selle laialdane ja diskrimineerimatu kasutamine tõelise poliitilise diskursuse ohjeldamiseks muutis selle sügavalt ebapopulaarseks ja sai Indias üha enam häbistatud. Seaduse laiendamine Rowlatti seaduse vormis pärast Esimese maailmasõja lõppu oli ühehäälselt vastu viiserkonna nõukogu mitteametlike India liikmete poolt. Sellest sai poliitilise rahulolematuse ja rahvusliku agitatsiooni põletuspunkt, mis kulmineeris Rowlatt Satyagrahas. Teise maailmasõja ajal võeti seadus uuesti vastu kui India kaitse seadus 1939. Sõltumatu India säilitas seaduse mitmes muudetud vormis, mida on kasutatud riikliku erakorralise seisundi kuulutamisel, sealhulgas Hiina-India sõjas, Bangladeshis kriisis.
, 1975. aasta hädaolukord ja seejärel Punjabi mässul.