Kokkuvõte artiklist:  " Muusika helile lühike juhend ", Paul Simpson. (Robinson £9.99) Aastaid arvasin, et Vera Lynn'i "Me kohtume jälle" on see, mida nad plaanisid eetrisse saata, kui aatomipommid langesid, kuid Paul Simpsoni sõnul on selles põhilises juhendis ikoonilisele filmile, kui tuumarünnak on peagi tulemas, BBC kavatsus täita laineid lauludega "The Sound Of Music". Küünikud väidavad, et Do-Re-Mi ja "My Favourite Things" kuulamine muudab nad uskumatult kannatamatuks unustuseks. Sellegipoolest loodavad ülejäänud võimud siiralt, et "hoiavad mingi normaalsuse väljanägemise", paljastades meid alati optimistlikule Von Trappsile. Alati on olnud lihtne naeruvääristada "kolme tunni nunnade jodeldamist" ja Christopher Plummer ise nimetas filmi "Lihase heli". Aga mina armastan seda, võib-olla sellepärast, et 50 aastat tagasi viis mu vanaema mind seda Cardiffi Capitol Cinema's kuus korda vaatama. " Muusika heli " oleks võinud olla hoopis teistsugune, kui Osmondid oleksid filmis osa võtnud. Ma varjasin end alati istme alla, kui natsid kloostris ringi rändasid, ja tänaseni pole ma näinud seda kohta, kus nunnad autod saboteerivad. See oli film, mis meeldis naistele, kellel olid domineerivad abikaasad - kõik need pilgulised Kapten Von Trapp'i tüübid, kes ootasid, et nende õhtusöök on laual. Mu vanaema ja miljoneid teisi sarnaseid oleks tahtnud olla Julie Andrews, kes lõikaks riideid, kukuks lõbu pärast järvedesse, sõidaks mässuliselt rattaga maapiirkondades ringi, piknikuks ja üldiselt ei hooliks kodutöödest ega kodudest kohustustest. Oma ebatõenäolisel ja kergel moel oli "The Sound Of Music" feministlik pioneeriv sõnum ja tavalised naised, kellel polnud aimugi, millest Germaine Greer rääkis, võtsid selle omaks ja identifitseerusid sellega. Esimene üllatus Simpsoni raamatus on see, et lugu algab Inglismaal. Von Trappid pärinesid insener Robert Whiteheadilt, kes sündis Boltonis 1823. aastal. Ta läks välismaale, et töötada Milano firmas ja...
Von Trappid olid Boltonist pärit inseneri järeltulijad. Agatha ja kapten Von Trapp abiellusid 1911. aastal ja neil oli seitse last. Laste ema suri 1922. aastal punase palaviku käes. Filmis ei ole aga mõnes mõttes tõelist lugu.