Kirjuta selle paragrahvi jätkamine - Pärast relvarahu
1940. aasta juunis sai Prantsuse protektoraatist Tunis Vichy Prantsusmaa osa, uut Prantsuse riiki, mida valitses kollaborantne marssal Philippe Pétain Prantsusmaa okupatsiooni ajal Natsi-Saksamaa poolt Teises maailmasõjas. Pétain'i kollaboratsioonistliku režiimi ajal olid Vichy Prantsusmaa ja Vichy Tuneesia juudid, nagu ka mandri-Prantsusmaa juudid, kahe antisemitilise "Statut des Juifs" (juudi statuud 3. oktoobrist 1940 ja 2. juunist 1941) allutatud. Niisiis määratlesid diskrimineerivad seadused juute, piirasid neid avalikus teenistuses, haridusasutustes ja ajakirjanduses ning vabade kutsealade alal (numerus clausus), lugesid neid (juudi rahvaloendus) ja sundisid neid registreerima oma vara, et seejärel arianseda. Järelikult sattusid juudid "kodanike" madalamale seisundile ja vaesusesse. 1941. aasta augustis tuli Xavier Vallat, juutide asjade büroo ("Commissariat Général aux Questions Juives") juht, Prantsusmaalt, et kontrollida juutide küsimuse küsimust. Ameerika Ühendriikide Holokausti mälestusmuuseumi (USHMM) veebisaidil avaldatud artikli kohaselt "Holokausti ajalugu Prantsusmaa kolmes Põhja-Aafrika territooriumis (kolmes departemendis, 91, 92 ja 93, Prantsuse Alžeerias, kahe Prantsuse protektoraadi Marokos ja Tuneesias) on sisuliselt seotud Prantsusmaa saatusega sellel perioodil". Holokausti teadlane Martin Gilbert täpsustas, et Prantsuse Põhja-Aafrika juutide tagakiusamine oli Holokausti lahutamatu osa Prantsusmaal. Prantsuse Maroko, Alžeeria ja Tuneesia, mis olid Euroopa territooriumid Põhja-Aafrikas, peeti Euroopa osaks vastavalt Prantsuse ja Saksa dokumendile, mis oli seotud juudi küsimuse lõpliku lahendusega.