Kirjutage selle lõigu jätkamine - 1993. aastal oli Blue Jaysil seitse All-Star'i: välimusmängijad Devon White ja Joe Carter, sisemused mängijad John Olerud ja Roberto Alomar, määratud lööja Molitor, pluss algaja Pat Hentgen ja lähem Duane Ward. Augustis võtsid Jays endise vaenlase Rickey Hendersoni Athleticsilt. Blue Jays võitsid 95:67, New Yorgi Yankeesist seitse mängu ees, võites oma kolmanda järjestikuse diviisi tiitli. Jays võitsid Chicago White Soxi neli mängu kaheks ALCS-is.
, ja siis Philadelphia Phillies, neli mängu kaheks, nende teine sirge World Series võit. World Series'is oli mitmeid põnevaid mänge, sealhulgas 4. mäng, mis mängiti kerge vihma all, kus Blue Jays tuli tagasi 14:9 puudujäägist, et võita 15-14 ja võtta 3 mängu 1 eeskuju seerias. See on endiselt kõrgeima tulemusega mäng maailmameistrivõistluste ajaloos. Torontos toimunud kuuendas mängus olid Blue Jays 5-1 ees, kuid andsid seitsmendas inningis 5 jookset, et olla 6-5 taga. Üheksanda inningu lõpus lõi Joe Carter ühe-välja, kolme-jookse walk-off home run'i, et võita Phillies'i lõpetaja Mitch Williams'i. See oli ainult teine World Series'i võitnud walk-off home run Major League Baseball'i ajaloos (Bill Mazeroski pärast 7. mängus 1960. aastal). Carteri löök erineb esimesest selles, et Toronto, kuigi ta ei seisnud eliminatsiooni ees, jäi 9. mängu lõpus maha. Homerün on meeldejääv ka Blue Jays'i edastaja Tom Cheeki kõnes: