Kirjuta selle paragrahvi jätkamine - Omajaadide võim peaaegu lagunes pärast Mu'awiya II surma. Al-Dahhak Damaskuses, Qays hõimud Qinnasrinis (Süüria põhjaosas) ja Jazira, Judham Palestiinas ning Ansar ja Lõuna-Araabia Homs kõik valisid tunnustada Ibn al-Zubayr. Marwan ibn al-Hakam, Medinast Süüriasse pagendatud omajjadide juht, oli valmis alistuma ka Ibn al-Zubayr'ile, kuid Ibn Ziyad veenis teda oma kandidatuuri kalifaadiks edasi andma. Viimane oli Iraagist välja ajatud ja püüdles Omajaadide võimu säilitada. Ibn Bahdali korraldatud pro-Umayyad Süüria hõimude, nimelt Quda'a ja nende Kindite liitlaste tippkohtumise ajal vanas Ghassanide pealinnas Jabiyas valiti Marwan kaliiviks, vahetuseks majanduslike privileegidega lojaalsete hõimudele. Järgnenud Marj Rahiti lahingus
684. aasta augustis juhtis Marwan oma hõimu liitlasi otsustavasse võidusse palju suurema Qaysite armee vastu, mida juhtis al-Dahhak, kes tapeti. Varsti pärast seda liitusid Homs'i ja Judham'i lõuna-araablased Quda'aga, et moodustada Yaman'i hõimude konföderatsioon. Marj Rahit põhjustas pikaajalise konflikti Qayside ja Yamanide koalitsioonide vahel. Qaysid kogunesid ümber Eufratise jõel asuvas Circesiumi kindluses Zufar ibn al-Harith al-Kilabi juhtimisel ja liikusid oma kaotuste eest kätte maksma. Kuigi Marwan sai lahingu järgnevatel kuudel Süüria üle täieliku kontrolli, õõnestas hõimudevaheline võitlus Omajaadide võimu aluse: Süüria armeed.