Kirjuta sellele lõigule edasi - 1991. aastal oli Erekat Palestiina delegatsiooni asejuht Madridi konverentsil
ja järgnevad läbirääkimised Washingtonis aastatel 1992-1993. 1994. aastal nimetati ta Palestiina Rahvusliku Omavalitsuse kohaliku omavalitsuse ministri ja Palestiina läbirääkimiste delegatsiooni esimehe ametisse. 1995. aastal oli Erekat Oslo läbirääkimiste ajal palestiinlaste peamine läbirääkija. Ta valiti seejärel 1996. aastal Palestiina seadusandliku nõukogu liikmeks, esindades Jerikho. Poliitikuna peeti Erekatit Yasser Arafati lojaalseks, sealhulgas 2000. aasta Camp David'i kohtumistel ja 2001. aasta Taba läbirääkimistel. Erekat oli koos Arafati ja Faisal Husseiniga ka üks kolmest kõrgetasemelistest palestiinlastest, kes palusid Ariel Sharonil 2000. aasta septembris mitte külastada Al-Aqsa mošeed, sündmus, millele järgnes teine intifada. Ta tegutses ka Arafati inglise keele tõlgina. Kui 2003. aasta alguses nomineeriti Mahmoud Abbas Palestiina seadusandliku nõukogu peaministriks, pidi Erekat olema uues kabinetis läbirääkimiste minister, kuid ta astus varsti tagasi pärast seda, kui ta oli välistatud delegatsioonist, et kohtuda Iisraeli peaministri Ariel Sharoniga. Seda tõlgendati kui osa Abbas'i ja Arafati vahelisest palestiinlaste võimuvõitlusest. Erekat nimetati hiljem oma ametikohale tagasi ja osales 2007. aasta Annapolise konverentsil, kus ta võttis Ahmed Qurei järel üle ja aitas koostada ühisdeklaratsiooni.