3. veebruaril 1960. aastal luges Atlanta Ülikooli Keskuse (AUC) vanem Lonnie King nelja noore poisi kohta, kes algatasid Greensboro kesklinnas Woolworth'i poes istumise streigi
Põhja-Carolina 1. veebruaril. See esimene istumisprotest, mis põhjustas emotsionaalset tugevust ja füüsilist tagasihoidlikkust, jäädvustati ajakirjanike objektiivide kaudu, ning see näitas uut põlvkonda noori täiskasvanuid vägivallatuteks otsekutseteks. Esimene asi, mis King'ile pähe tuli, olid püksikuvaritsused ja see, kui kiiresti need varitsused võisid ühest kolledžist teise levineda. King uskus, et püksiku rüüstamise teooriat tuleks rakendada kodanikuõiguste liikumisele, sest segregatsioon oli kõikjal levinud. Segregatsioon oli probleem, mis eksisteeris kogu lõunas, mitte ainult Greensboros. King konsulteeris Joseph Pierce'iga ja Julian Bond'iga, et korraldada Atlanta ülikooli keskuses üliõpilaste liikumine. Kolm neist olid rahulolematud Atlandi aeglase segregatsiooni muutmisega ja otsustasid tegutseda.