Mannerheim tegi karjääri Keiserliku Vene Armees, tõustes 1917. aastaks kindralleitnandi auastmele. Tal oli silmapaistev koht tsaar Nikolai II kroonimise tseremooniates 1896. aastal ja hiljem oli tal tsaariga mitu privaatset kohtumist. Pärast 1917. aasta novembri bolševikite revolutsiooni Venemaal kuulutas Soome iseseisvaks, kuid sattus varsti kodusõja
Bolsheviklaste pooldavate "punaste" ja "valgete" vahel, kes olid Soome senati väed, keda toetasid Saksa keisririigi väed. Mannerheimi määrati Soome delegatsioon Valgete sõjaväejuhtuks. Mannerheim määrati riigi relvajõudude ülemjuhatajaks 1939. aastal pärast Nõukogude Liidu ebaõnnestunud sissetungi Soome. Ta osales ka isiklikult operatsiooni Barbarossa planeerimisel ja juhtis Soome kaitseväge NSV Liitu sissetungil koos Natsi-Saksamaaga, mida tuntakse jätkusõjana. 1944. aastal, kui Saksamaa kaotuse väljavaade Teises maailmasõjas sai selgeks, nimetas Soome parlament Mannerheimi Soome presidendiks ja ta juhtis Nõukogude Liiduga ja Ühendkuningriigiga peetud rahu läbirääkimisi. Ta astus presidendiametist tagasi 1946. aastal ja suri 1951. aastal.