19. ja 20. sajandil, enne kui hüpertensiooni efektiivne farmakoloogiline ravi sai võimalikuks, kasutati kolme raviviisi, millest igaühel oli palju kõrvaltoimeid: ranged naatriumi piirangud (näiteks riisi dieet), sümpatektomia (simpatiilise närvisüsteemi osade kirurgiline eemaldamine) ja pürogeenravi (kuumuse põhjustanud ainete süstimine, mis kaudselt vererõhku langetasid). Esimest hüpertensioonivastast kemikaali, naatriumtiootsüanaati, kasutati 1900. aastal, kuid sellel oli palju kõrvaltoimeid ja see oli ebapopulaarne. Pärast Teist maailmasõda arendati välja mitmed muud ravimid, millest kõige populaarsemad ja mõistlikult tõhusad olid tetrametamiammonoksiid, hexaamkloriid, rauaetoniumhüdraasiin ja sulfaasiin (tuletatud taimest subtensiivsed ravimid).
reserpiin