Briti võidud Birmasse aastal 1826 panid aluse sajandile, mil Tai sõjalist ajalugu domineeris Euroopa koloniaalsuse oht. Esialgu keskendusid siamlased siiski oma traditsioonilistele rivaalidele Birmas ja Vietnamis. Siam sekkus 1826. aastal Suurbritannia toetuseks Birma vastu, kuid tema halvasti toimimine inspireeris Chao Anouvongi Korati üllatusrünnakut. Leedi Mo vastupanuvõimutus tegi temast kultuurilise kangelase ja kindral Bodindecha võit kaks aastat hiljem tegi temast Tai sõjaväe ajaloo peamise isiku. Tema edukas kampaania Siami-Vietnami sõjas (1841-1845)
Ta kinnitas siamlaste võimu Kambodža üle. 1849. aastal õhutas Birma võimu nõrgenemine mässu Birma kontrolli all olevates Kengtungi ja Chiang Hungi Shan-riikides. Chiang Hung taotles korduvalt Siami toetust ja lõpuks vastas Siam 1852. aastal jõudude esialgsete lähetustega. Mõlemad armeed leidsid raskusi kampaanias põhjapoolsetes mägistes kõrgsetes ja see kestis kuni 1855. aastani, enne kui siamlased jõudsid lõpuks Kengtungini, kuigi suurte raskuste ja siamlaste ressursside ammendumise tõttu lõppesid lõpuks nende taganemine. Need sõjad käisid jätkuvalt traditsioonilises vormis, kusjuures sõjaelevandid, kes kandsid sellel perioodil kerget suurtükiväge, olid sageli lahingus otsustavaks teguriks. Vahepeal julgustasid Hiina nähtavad sõjalised nõrkused Suurbritannia ja hiljem Prantsusmaa esimese ja teise oopiumisõjas 1830ndate ja 1860ndate vahel Siami tagasi lükkama Hiina ülemvõimu 1850. aastatel. Siam oli aga ka ise Euroopa võimude sõjalise ja kaubandusliku surve all ning nagu väidetavalt ütles kuningas Rama III 1851. aastal surmalaval: "Meil ei ole enam sõdu Birmaga ja Vietnamiga. Me saame neid ainult Läänest".