Kokkuvõte artiklist:  Kas Lähis-Idas oli diktaatorite ajal parem? Seda on kindlasti ahvatlev mõelda, kui vaadata tänapäeva konflikte piirkonnas, alates Jeemenist Liibüast kuni Süüria. Need kolm riiki on alates Araabia kevadest 2011. aastal erinevat trajektoori järginud, kuid neil on praegu ühine ebastabiilsus, mida ei ole võimalik lühikese aja jooksul ületada. Kuigi see ebastabiilsus teeb Lääne - eriti Ameerika Ühendriigid - ebamugavaks, on see ka otsene tulemus Lääne enda seisukohast diktaatorite suhtes regioonis enne ja ajal Araabia kevadel. Lääne lühinägelikkus Lähis-Ida käitlemisel kogu selle kaasaegse ajaloo jooksul on otseselt kaasa aidanud selle praegusele laastumisele. Enne 2011. aastat hindas Lääs Lähis-Idas enam stabiilsust kui demokraatiat. Araabia diktaatorite julmust hoolimata tolereeriti neid aastakümneid, sest need teenisid Lääne majanduslikke, poliitilisi ja julgeolekuhuve. Egiptuses peeti Hosni Mubarakit Iisraeli rahu kaitsjaks. Liibüas võeti reformitud Moammar Gaddafiga kaasas potentsiaalseid investeeringuid ja kaubanduslikke kokkuleppeid. Süürias oli Bashar al-Assad ettearvatav liider, kes hoidis Golani kõrgendikuid konfliktivabana. Jemenis peeti Ali Abdullah Salehit liitlaseks al-Qaida vastu. Diktaatorid hoidsid status quo hallatavana. Valitsuse poolt aktivismi ning kodanikuühiskonna ja sõltumatu meedia alternatiivsete häälte allasurumine tähendas, et otsuseid ülalt alla vaidlustati harva. See peaaegu garanteerib, et Lääne huvid oleksid teenitud ilma liiga paljude komplikatsioonideta. Vastutasuks said araabia diktaatorid Lääne rahalist ja sõjalist abi ning poliitilisi kinnitusi. Jemen oli selle dünaamika sümbol. Salehil olid ja on olnud Ameerika diplomaadid, kes tegid silmad kinni tema üleastumiste suhtes, alates relvade salakaubavedamisest kuni uute ettevõtete sundimiseni teda kaasama kui "partnerit", et ta saaks tagada kasumi vähendamise, samal ajal kui enamik jeemenilasi elas alla leivaraja. Kuidas me...
Lääs toetas Lähis-Ida diktaatoreid kuni 2011. aastani. Lääne puudumine diktaatorite tagajärgede planeerimisest on olnud katastroofiline.