Pärast Saksamaa ja Austria vahelist "Anschluss" 1938. aastal jagas Jugoslaavia oma loodepiiri Kolmanda Reichiga ja langes üha suureneva surve alla, kuna tema naabrid liitusid teljejõududega. 1939. aasta aprillis avas Itaalia teise piiri Jugoslaaviaga, kui see tungis ja okupeeris naaberriigi Albaaniat. Pärast Teise maailmasõja puhkemist kuulutas Jugoslaavia valitsus välja oma neutraalsuse. 1940. aasta septembrist novembrini liitusid Ungari ja Rumeenia Kolmekondse paktiga, seostades endid Akse poolega, ja Itaalia tungis Kreekasse
- Jah. Jugoslaaviat olid tollal peaaegu täielikult ümbritsenud teljevõimud ja nende saatlased ning tema neutraalne hoiak sõja suhtes muutus pingeliseks. 1941. aasta veebruari lõpus ühines Bulgaaria paktiga. Järgmisel päeval tungisid Saksa väed Rumeeniast Bulgaariasse ning sulgesid Jugoslaavia ringjoone. Et kindlustada oma lõunapoolset külge Nõukogude Liitu ähvardava rünnaku jaoks, hakkas Saksa diktaator Adolf Hitler Yugoslaviat tugevalt surve alla suruma, et nad liituksid Aksi liiduga. 25. märtsil 1941 allkirjastas Jugoslaavia valitsus pärast mõningast viivitust pakti tingimuslikult. Kaks päeva hiljem tõi pro-Lääne, Serbia natsionalistide rühm Kuningliku Jugoslaavia Õhujõudude ohvitserid veretult riigipöörde läbi riigi regendi, prints Pauli. Nad panid tema teismelise vennapoja Peetruse troonile ja tõid võimule "rahvusliku ühtsuse valitsuse", mida juhtis Kuningliku Jugoslaavia õhujõudude juht, kindral Dušan Simović. Pöörde ärritas Hitleri, kes käskis kohe sissetungi, mis algas 6. aprillil 1941.