Kokkuvõte artiklist:  Austraalia: nad tegid seda jälle. Nüüd on viis maailmameistrivõistlust, nende aura on levinud viiel erineval mandril: Aasia (1987), Euroopa (1999), Aafrika (2003), Põhja-Ameerika (2007) ja Austraalia (2015). Kui nad korraldavad kunagi turniiri Antarktikas, siis ülejäänud maailm võib end ka lennutasu eest säästa. Nende lugu on tähelepanuväärne - kiire, halastamatu uuendamine ja uskumus, mis on omane Austraalia kriketile, et nende loomulik asukoht on seal üleval, mitte siin all. Näha neid Uus-Meremaaga oli näha ootust, mis hävitas lootuse. Austraalia enesekindlust ei saa lihtsalt siirdada teistele kriketikultuuridele. Kuid nende keeldumine taluda ebaõnnestunud süsteeme võib. Michael Clarke oli Austraalia muljetavaldav juht sama muljetavaldavas maailmameistrivõistluses. Ükski meeskond ei suutnud peatada Austraaliat, et võita järjekordne maailmameistrivõistlus, seekord kodumaal. Vähem kui kaks aastat tagasi oli kõigil Homeworkgate'is ja David Warneris hea naer. Austraalia kaotas 4-0 Indias, Warner võitis Joe Root'i ja Mickey Arthur läks kaks nädalat enne Ashesi karjamaale. Kui Inglismaal oli sel suvel 3-0 võit, veendudes, et kõik on korras, tänas Austraalia uus treener Darren Lehmann Jumalat graafiku eest, mis andis tema poolele võimaluse koheselt kättemaksu võtta. Ülejäänud on ajalugu. Austraalia nadir on sama madal kui ükskõik kellegi teine, kuid kestab vähem aega. On mõeldamatu, et nad taluksid, nagu Inglismaa seda praegu teeb, läbikukkumise perioodi, mis ulatub kaugemale sõnaraamatuse määratlusest "üleminek". Selle eest, nii palju kui midagi, väärib nende viimane maailmameistrivõit imetlust. Austraalia teab üldiselt, millal ja kuidas peaks olema. Kuid nende käitumine pühapäeva finaalis tähendab, et see imetlus ei ulatu kaugemale. Mitte esimest korda meenutas meile Austraalia kriketi südames olev imelik vastuolu: kuigi nad on alati olnud väga head kaotajad (tõesti, paremad kui enamik), on nad ka sügavalt...
Austraalia tõstis kriketi maailmameistrivõistluse peale võitu Uus-Meremaal finaalis. Michael Clarke'i meeskond tegi suurepärase kollektiivse tagasituleku. Inglismaal on Steve Smithilt palju õppida. Kuid Austraalia võit ei ole tähistamiseks. Brad Haddin ja David Warner on peamised süüdlased vastaste segamises.