Kirjuta selle lõigu jätkamine - Wolseley pidas esmalt silmas karjääri kirikus, kuid tema rahaline olukord tähendas, et ta oleks vajanud rikast patroonit, et toetada sellist jõupingutust. Selle asemel otsis ta sõjaväes ametikohta. Kuna Wolseley ei suutnud endale Sandhurst'i lubada ega ka tellimust osta, kirjutas ta abi saamiseks Wellingtoni hertsogile. Wellington, tolleaegne sõjaväe ülemjuhataja, lubas teda aidata, kui ta saab 16-aastaseks. Kuid Wellington näib olevat teda tähelepanuta jätnud ning ei vastanud ka sellele kirjale, mis talle 17-aastaselt saadeti. Wolseley pöördus ebaõnnestunult oma sekretäri, lord Fitzroy Somerseti poole. Briti armee oli siis taastumas märkimisväärsetest kaotustest viimases sõjas Lõuna-Aafrikas.
, ja Wolseley kirjutas Somerset, "Ma olen valmis alustama lühikese etteteatamise, peaks teie Lordship on rahul nimetada mind rügemendi nüüd pealinnas sõda. " Tema ema kirjutas siis Hertsogile, et tema kohtuasja edasi kaevata, ja 12. märtsil 1852 kuulutati 18-aastane Wolseley 12. jalaväe liidrina, tunnustades oma isa teenistust.