Georgescu oli eriti viljakas oma karjääri lõpus, kui ta väidetavalt identifitseerus loosunguga "anul şi romanul" ("iga aasta uus romaan"). Iulia Arsintescu sõnul langes nende kvaliteet, kuna nende autor sai "haiguse käes, mida oli üha raskem taluda". Alustades "Mai mult ca perfectul", lõi Georgescu uue tsükli, keskendudes Huzurei'le. Rääkija Miron Perieţeanu, ise väljamõeldud versioon Georgescu, räägib järjestikuseid lugusid Ioan, Luca, Matei ja Marcu (nimed, mis põhinevad Rumeenia versioonid neli Evangelists). Nende romaanide sündmused leiavad aset ka 20. sajandi alguses, kajastades 1907. aasta talupoegade mässu.
samuti I maailmasõja okupatsioon riigis. Kirjanduse krooniku Ioan Holbani sõnul on Huzurei "hull koht, kus on torp, kus inimesed higistavad alati kuumusest, liiguvad tühjad ühest kohvikust teise [...] ja pühenduvad sellele kõikvõimsale jumalannale, mis on siesta [...]. See on vaid esmane mulje, sest Huzurei on oma aja "elusa kindlus" [...], mis oma naeruväärsete majade ja tänavate vahel ühendab mitmekesine maailma, mis on püütud võimu ja raha võitluse keskel: [siin] tehakse kuritegusid, intriige, narkokaubanduse võrgustikke ja "hulgimüügi" vahetusi, poliitikat arutatakse tuliselt, tehakse prognoose, uuringuid, jahtimisi, dramaatikat tarbitakse, inimesed söövad jõuliselt ja abielupaari tüdrukuid müüakse (ostetakse) [...]. " Huzurei jutustused tervikuna on Cosaşu arvates võrdsed väärtusega mõnele nende kiidetud eelkäijale: George Călinescu "Bietul Ioanide" ja Marin Preda "Moromeţii".