Järjestikused rünnakud väsitasid Saksa sõjaväe ja põhjustasid tema ja liitlaste ohvreid, kes kogunesid miljonites. Vasturünnak
18. juulil algatatud lahingud sundisid Saksamaad lahkuma. 8. augustil andis feldmarssal Douglas Haig volituse alustada mitmeid lõplikult otsustavaid lahinguid, mis muutusid ühiselt tuntud kui "Sada päeva". Arras'ist lõunaosasse asunud Liverpooli iirlased läksid lahingusse 1. septembril eesmärgiga toetada 2/6 Kuningate armeed varem ründatud Riencourti küla vallutamisel ja "liini sirgendamisel". Pataljoni brigaad saavutas oma eesmärgid, võttes protsessi käigus 650 vangi. Hindenburgi liini läbimise tõttu püsis jõudu septembri lõpus ja oktoobris. Pataljon osales 57. diviisi edasiminekul itta ja Cambrai vallutamises, ehkki piiratud mahus, enne kui 13. oktoobril liikus põhja Béthune'i piirkonda. Viimased 57-ndal diviisil sõjas olnud nädalad hõlmasid pidevaid edusamme ja sporadilisi lahinguid, mis kulmineerusid Lille'i vabastamisega. Taandunud Saksa garnisoni poolt hüljatud Lille'i sisenesid esmakordselt 17. oktoobril 2./7. Kuninga üksused. Kaamerad salvestasid rõõmsad rahvahulgad tervitades Liverpooli iirlasi ja teisi pataljoni uudistefilmi pealkirjaga "Lille vabastamine Haigi meeste poolt". Pataljon viis läbi oma lõpliku rünnaku oma brigaadi eelvarjel, jõudes Flersisse vastuseisuta ja jätkates edusammu kuni 21. Väikesed lahingud olid toimunud Honnevaini, Mont Garni ja Froyennes'i külade lähedal. Üheksa päeva hiljem, 30. oktoobril, taandusid Liverpooli iirlased Hellemmes'i laagritesse Lille'ist ida pool ja jäid sinna sõja lõpuni.