1980ndate keskpaigas olid keskkonnaküsimused uudistes ja avalikkuse tähelepanu keskmes erinevate rahvusvaheliste katastroofide tõttu, nagu Bhopali katastroof (1984), Tšernobõli tuumaplahvatus (1986) ja Exxoni Valdezi tankerilõhe
(1989. aasta teatis). Elutsükli hindamine (LCA) hakkas oma algstaadiumist 1970. ja 1980. aastatel võimule jõudma ja see oli 1991. aastal, kui see mõiste esimest korda kasutusele võeti. Inimtegevusest tingitud keskkonnamõju üha suureneva teadlikkuse tõttu nõuti väga ulatuslikumat ehitiste hindamist, milles kasutati eluea hindamise põhimõtteid. 1990. aastal avaldati esimene ehitiste jätkusuutlikkuse hindamise meetod BREEAM. 1993. aastal asutasid Rick Fedrizzi, David Gottfried ja Mike Italiano koos USA rohelise hoone nõukoguga maailma esimese rohelise hoone nõukogu (GBC). Nende ülesanne oli edendada ehitus- ja ehitusvaldkonnas jätkusuutlikkusele keskendunud tavasid ning edendada jätkusuutliku ehituse põhimõtteid. USGBC oli samuti vastutav LEEDi (Leadership in Energy and Environmental Design) rohelise hoone hindamissüsteemi loomise eest 1998. aastal. Energiatarbimise, materjalide kvaliteedi ja muude hoonetega seotud keskkonnaküsimuste integreerimine ning hindamiste võrdlemise standardiseerimine viisid üleüldisemate hoonete hindamismeetodite väljatöötamiseni.