Alates 1788. aastast kuni 1870. aastani kaitsesid Austraalia kolooniad peamiselt Briti armee regulaarsed väed. Algselt kaitsesid merejalaväelased Sydney Cove'i ja Norfolki saare varasemaid asulaid, kuid nad vabastati nendest kohustustest 1790. aastal Briti armee üksuse poolt, mis oli spetsiaalselt värvatud koloonia teenistusse, mida tuntakse New South Walesi korpuse nime all. Uus-Lõuna-Walesi korpus osales hiljem Castle Hillis Iirimaa vangide mässu allasurumises.
1804. aastal. Kuid varsti veensid korpuses esinevad puudused sõjaministeeriumi vajadusest usaldusväärsema garnisoni järele Uus-Lõuna-Waleses ja Van Diemeni maal. Nende puuduste peamine oli Rum'i ülestõus, mille korraldasid selle ohvitserid 1808. aastal. Selle tulemusena saabus jaanuaris 1810 Austraaliasse 73. jalaväe (Perthshire'i) rügement. Aastaks 1870 oli Austraalias teeninud 25 Briti jalaväerügementi, samuti väike hulk suurtükiväe- ja inseneriüksusi.