Aasta hiljem, 1975. aastal valiti Diokno kodanikuvabaduste liidu esimehe ametikohale, kus ta oli kuni 1982. aastani. Hiljem, 1983. aasta märtsis, asutas Diokno organisatsiooni "Kilusan sa Kapangyarihan at Karapatan ng Bayan" (Liikumine rahva suveräänsuse ja demokraatia eest) või KAAKBAY, mis oli ideoloogiliselt sõltumatu sellistest uskumustest nagu marksism, kuid millele ühinesid teised marksistid ja kapitalistid. KAAKBAY mõjutas avalikkust ja võitles Marcos'i valitsuse vastu vägivallatut aktivismi või "survapoliitika" abil. KAAKBAY tõstis hiljem oma avalduse "The "Plaridel" Papers" kaudu survepoliitikat postdemokraatia oluliseks põhimõtteks. 1984. aasta augustis avaldatud "Plaridel Papers" populaarseks tegi survepoliitika kontseptsiooni ja tutvustas poliitilist süsteemi, mis kaasaks "kadude parlamendi" "rahva demokraatia" ülesehitamisse. KAAKBAY oli ka üks peamisi liikmesorganisatsioone Justice for Aquino, Justice for All (JAJA) koalitsiooni, mille asutas Diokno 25. augustil 1983 pärast "Ninoy" Aquino mõrva.
et sa tulid Marcos'iga kohtuma. JAJA oli esimene ühine relv Marcos'e vastu, kuid see ei kestnud kaua. KAAKBAY oli peamine koalitsioon, mis hoidis teisi äärmuslikke rühmitusi JAJA lahkumast. Kahjuks asendati JAJA hiljem 1984. aasta keskpaigas valdavalt vasakpoolsete organisatsioonide koalitsiooniga demokraatia taastamiseks (CORD), mille liikmed olid peaaegu samad. Enne CORD loomist organiseerisid paljud endised JAJA liikmed, kes olid kommunistidega eriarvamusel, ka palju laiema liitu, mida kutsuti "Kongreso ng Mamamayang Pilipino" (KOMPIL) või Filipiinide rahva kongressiks ja mida juhtis peamiselt Diokno.