Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Aastal 212 eKr andis keiser Qin Shi Huang käsu põletada kõik raamatud Qini impeeriumis, välja arvatud ametlikult kinnitatud. Seda dekreeti ei järgitud üldiselt, kuid selle korralduse tagajärjel on vähe teada iidsest hiina matemaatikast enne seda kuupäeva. Pärast 212 eKr raamatupõletust toodi Hani dünastia (202 eKr <unk> 220 AD) välja matemaatika teoseid, mis arvatavasti laiendasid nüüd kadunud teoseid. Kõige olulisem neist on "Üheksa peatükki matemaatilisest kunstist", mille täielik pealkiri ilmus aastal 179, kuid eksisteeris osaliselt varem teiste pealkirjade all. See koosneb 246 sõnaprobleemist, mis hõlmavad põllumajandust, äri, geomeetria kasutamist, et arvutada kõrguse ulatused ja Hiina pagodi tornide mõõtmete suhted, inseneriteadus, maadeuurimine ja sisaldab materjali õigel kolmnurkadel. See lõi matemaatilise tõestuse Püthagoreuse teoreemi ja matemaatilise valemi Gaussi kõrvaldamiseks. Traktaat annab ka π väärtused, mida hiina matemaatikud algselt ligitasid kui 3 kuni Liu Xin (d. 23 pKr) andis näitaja 3,1457 ja seejärel Zhang Heng (78<unk>139) ligendas pi 3,1724-le, samuti 3,162-le, võttes ruutjuure 10. Liu Hui kommenteeris Üheksa peatükki 3. sajandil ja andis π väärtuse, mis on täpne kuni 5 kümnendkohani (st 3,14159). Kuigi see oli pigem arvutustegevuse küsimus kui teoreetiline ülevaade, arvutas 5. sajandil AD Zu Chongzhi π väärtuse seitsme kümnendkohani (st 3.141592), mis jäi π kõige täpsemaks väärtuseks peaaegu järgmised 1000 aastat. Ta kehtestas ka meetodi, mida hiljem kutsuti Cavalieri põhimõtteks, et leida sfääri maht. Hiina matemaatika kõrge veemärk toimus 13. sajandil Song'i dünastia (960<unk>1279) teisel poolel, koos Hiina algebra arenguga. Selle perioodi kõige olulisem tekst on Zhu Shijie'i "Neli elemendi kallis peegel" (1249<unk>1314), mis käsitleb kõrgema korra algebraalsete võrrandite lahendamist samaaegselt...  Küsimus: Millal sai alguse täielik pealkiri "Matematiikkunst"?
179 pKr.