Kirjuta selle paragrahvi jätkamine - Charlotte Paulsen arutas oma uue väimehega sageli neid mõlemaid puudutavaid küsimusi. Konservatiivsed liidrid, kes 1814 ja 1815 Viinis kehtestasid oma vana korra versiooni, ei suutnud matta valgustuse, inimlikkuse ja ratsionaalsuse ideid, mida Prantsuse revolutsioonilised armeed ja Napoleoni administratiivne geenius olid levitanud kogu Euroopas eelnenud 25 aasta jooksul. 1830-ndad aastad võisid olla Biedermeieri ajastu, kuid see oli ka "Vormärzi" aastakümne. Režiimi muutus Pariisis
1830. aastal järgnes protestilain kogu Saksamaal. Julius Lorentzen süstis Charlotte Paulsenisse demokraatlike mõtete ja ideede uue teadvuse. Nende arutelud hõlmasid teoloogiat, filosoofiat ja kaasaegseid arenguid. Kuid Lorentzen suri noorena 1837. aastal. Christian ja Charlotte Paulsen adopteerisid nüüd tütre Marie Paulseni ja Charlotte tegeledi oma teise tütre haridusega sama intensiivselt, nagu ta oli rakendanud Elisabeth'i haridusele. Väljaspool maja olid poliitiliselt teadlikud naised kaasatud kodanikuprotestidesse ja nüüd tekkivatesse liberaalsete reformide programmidesse koos kodanike, sealhulgas naiste, demokraatlike õiguste nõudmisega. Ka Elisabeth Paulsen tundis survet, et peaks ka tema "teema rohkem". Hiljem otsustas ta luua "Naiste ühing vaeste ja haigete eest hoolitsemiseks", mis oli asutatud Hamburgis 1832 kohutavalt energilise Amalie Sievekingi poolt selle aasta koleraepideemiale reageerimiseks. Siiski lükkas Sieveking tema lähenemised tagasi, leides, et Paulsen on liiga "vaba mõtleja". Sievekingiga oli see väga sarnane, et isegi kui Paulseni motiivid olid auväärsed, humanistlikud ja ratsionaalsed, ei tundunud nad ülekaaluliselt kristlikud.