Pärast Orson Welles'i "Touch of Evil" vaatamist
Expo 58 tegi Truffaut oma debüüdi lavamängu filmis "The 400 Blows" (1959), mis sai märkimisväärse kriitilise ja kommertsliku tunnustuse. Ta võitis 1959. aasta Cannes'i filmifestivali parima režissööri auhinna. Film järgib Antoine Doinel'i tegelast läbi tema ohtlike õnnetuste koolis, õnnetu koduelu ja hiljem paranduskoolis. Film on väga autobiograafiline. Nii Truffaut kui ka Doinel olid armastuseta abielude ainsad lapsed; nad mõlemad sooritasid väikseid kuritegusid, nagu vargus ja koolist väljumine sõjaväest. Truffaut valis Jean-Pierre Léaudi Doinel'iks. Léaud oli tavaline 14-aastane poiss, kes astus rolli prooviesinemisele pärast seda, kui nägi flaieri, kuid intervjuud pärast filmi väljaandmist (üks on lisatud filmi Criterion DVD-le) paljastavad Léaud'i loomulikku keerukust ja instinktiivset arusaamist kaamera ees tegutsemisest. Léaud ja Truffaut töötasid aastate jooksul koos mitmes filmis. Nende kõige tähelepanuväärsem koostöö oli Doinel'i loo jätkamine filmide sarjas "Antoine Doinel'i tsükkel".