Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Fotheringhay's, 7. veebruari 1587. aasta õhtul, öeldi Maarjale, et ta hukatakse järgmisel hommikul. Ta veetis oma elu viimased tunnid palvetades, jagades oma varasid oma perele ja kirjutades oma testamendi ja kirja Prantsusmaa kuningale. Suures saalis püstitatud skeel oli kaetud musta riidega. See oli saavutatud kaks või kolm sammu, ja sisustatud ploki, padja tema põlvitada ja kolm tooli, tema ja krahv Shrewsbury ja Kent, kes olid seal tunnistajaks täitmise. Hukkajad (Bull ja tema abiline) põlvitasid tema ees ja palusid andestust, kuna oli tüüpiline, et hukkaja palus surma saanud inimese armu. Mary vastas: "Ma andestan sulle kogu oma südamega, sest nüüd, ma loodan, et sa teed lõpu kõik mu mured. " Tema teenijad, Jane Kennedy ja Elizabeth Curle, ning hukkajad aitasid Mary eemaldada tema väliskleided, paljastades sameti pettikoti ja paari varrukad karmisoolises pruunis, liturgilises värvis märtritöö katoliku kirikus, musta satiini korsetti ja mustad kaunistused. Kui ta riided seljast võttis, naeratas Maarja ja ütles, et tal pole kunagi olnud selliseid peigmehi... ega ole kunagi riideid seltskonna ees ära võtnud. Kennedy pani talle silmad kinni, kuldse sulamisega valge looriga, ta põlvitas pudeli ees olevale padjale, millele ta oma pea asetas ja sirutas oma käed. Tema viimased sõnad olid: "In manus tuas, Domine, commendo spiritum meum" ("Sinu kätesse, Issand, ma annan oma vaimu"). Esimene löök jäi ta kaelast mööda ja tabas ta tagakülge. Teine löök lõhkus kaela, välja arvatud väike närve, mille hukkaja kirvega läbi lõikas. Seejärel hoidis ta naise pead kõrgemale ja kuulutas: "Jumal hoiagu kuningannat". Sel hetkel, auburn juuksed tema käes osutus parukas ja pea kukkus maha, paljastades, et Mary oli väga lühike, hallid juuksed. Cecili vennapoeg, kes oli hukkamisel kohal, teatas oma onule...  Mis olid kuninganna Maarja viimased sõnad enne surma?
"Sinu kätesse, Issand, annan ma oma vaimu"