1838. ja 1839. aastal hakkasid Schleiden ja Schwann propageerima ideed, et (1) organismi põhiüksus on raku ja (2) et üksikrakkudel on kõik elu omadused, kuigi nad olid vastu ideele, et (3) kõik rakud pärinevad teiste rakkude jagunemisest. Tänu Robert Remaki ja Rudolf Virchow tööle ometi enamik bioloogeid 1860. aastatel aktsepteerisid kõik kolm põhimõtet, mis sai tuntuks kui raku teooria eelkäija. Raku teooria viis bioloogeid nägema individuaalseid organisme kui üksikute rakkude üksteisest sõltuvaid kogumisi. Eriti tõusis 19. sajandi alguses mitmed bioloogid tsütoloogia valdkonnas, relvastatud võimsate mikroskoopiliste erinevuste ja uute värvimistega, mis näitasid, et raku on isegi üksikrakkude keskseks üksikuks, ning (2) et üksikud rakud on kõik elu omadused, kuigi nad vastasid ideele, et (3) kõik rakud pärinevad teiste rakkude jagunemisest. Robert Remak ja Rudolf Virchow töö tõttu ometi enamik bioloogeid vastu kõik kolm
sügav mõju bioloogilisele mõtlemisele