Kirjuta selle lõigu jätkamine - 20. sajandi tähelepanuväärsete ruumiliste kompositsioonide hulka kuuluvad Charles Ives'i neljas sümfoonia (1912-18), Rued Langgaardi "Sphere'ide muusika" (1916-18), Edgard Varèse "Poème électronique" (Expo '58)
), Henryk Górecki "Scontri", op. 17 (1960), mis vallandab "suure orkestriga" heli, mille jaoks helilooja määrab täpselt iga mängija laval asetamise, sealhulgas viiskümmend kaks löögiinstrumenti, Karlheinz Stockhauseni "Helikopter String Quartet" (1992<unk>93/95), mis on "võib-olla kõige ekstreemsem eksperiment, mis hõlmab elavate esinejate ruumilist liikuvust", ja Henry Branti "Ice Field", "ruumiline narratiiv" või "ruumiline orgelkontsert", mis pälvis 2002. aasta Pulitzer'i muusikapreemia, samuti enamik Luigi Nono toodangust pärast 1960. aastat, kelle hilisemad teosed, näiteks "... sofferte onde serene... " (1976), "Al sole granco d'amore" (1977), "Prometeo" (1984), ja "Aurore di Pierre Dell'Aurore" (1985) ei saa ilma tema loomupärase Veneetsia ruumilise ja hääle ilma eksplisiitselt peegeldada.