Pärast operatsiooni Barbarossa algust vabastati Beylin 1941. aasta juulis akadeemiast ja asetati Põhja-Lääne-Frondi sõjalise nõukogu käsutusse, kus ta nimetati 27. armee personali operatsioonide osakonna ülemjuhi abiliseks. Sellel positsioonil võitles ta kaitselahingutes Lääne-Dvinas, Velikajal Vybori ja Opochka liinil ning Lovatil Holmi piirkonnas. Augustis võitles armee Staraya Russa vasturünnakus. Seejärel võitlesid selle üksused kaitsekõrgete lahingutes Demyanski sektoris ja oktoobri alguses peatasid nad Saksa rünnaku Velye ja Seliger järve joonel. Alates 14. jaanuarist 1942 teenis tolleaegne polkovnik-leitnant Beylin neljanda šokkarmee asejuhi asetäitjana, kes võitles Toropets-Kholmi rünnakus.
Kaliniini Frondi osana. Aastatel 18. mai 1942 - 19. september 1943 oli ta Kaliniini ees Kolmanda šokk-, 22. ja 29. armee 2. valvurite relvastatud korpuse staabiülem. Kolonel Beylin teenis ajutise korpuse komandörina 29. septembrist kuni 24. oktoobrini 1942, juhtides seda lahingutes Neveli sektoris 3. šokkarmee osana. Novembri 1942 ja jaanuari 1943 vahel võitles korpus Velikiye Luki rünnakus.