1890. aastatel tekkisid korduvpumpadega haavlipüssid, mis viisid USA merejalaväelaste kasutamiseni Filipiinide ülestõusmises ja kindral "Black Jack" Pershingi poolt Pancho Villa jälitamises.
, ja "mõrvarelvad" sai kiiresti populaarseks tsiviilpolitsei üksustes, kuid kaasaegne võitlusrelva kontseptsioon oli täielikult välja töötatud Ameerika ekspeditsioonijõudude poolt Esimese maailmasõja ajal. "Trench gun", nagu seda kutsuti, oli lühikese lainega pump-action shotgun, mis oli laetud 6 ringiga, mis sisaldasid antimoni kõvendatud 00-lõhke, ja varustatud baionetiga. M1897 ja M1912 võisid samuti tulistada: relval puudus päästiku lahtiühendus, kuulid võisid tulistada üksteise järel lihtsalt liugimisega, kui päästik oli kinni peetud, kuigi lahingu kuumuses võis relva kergesti lühitada ja jamata. Kui lahing toimus kaevikus, võis lühemat haavli kiiresti pöörata ja tulistada mõlemas suunas mööda kaevikut. Haavlipüstolid tekitasid Saksa valitsuse diplomaatilise protesti, väites, et haavlipüstolid põhjustasid liigseid vigastusi ja et nende valduses leitud sõdurid oleksid hukatud. USA valitsus lükkas väited tagasi ja ähvardas makseid, kui mõni USA sõdurit hukati haavlipüstoli omamise eest.