Kui Lähis-Ida moslemite vallutuste esimene laine langes ja kahe riigi vahel seati pooleli püsiv piir, tekkis Kilikias lai piirkond, mida ei nõudnud ei Bütsantsi ega araablased ja mis oli praktiliselt mahajäetud (araabia keeles tuntud kui al-Ḍawāḥī, "välised maad" ja kreeka keeles kui τὰ <unk>κρα, ta akra, "läiked"), mööda Taurus ja Anti-Taurus mäestikku lõuna suunas, jättes Süüria moslemite ja Anatolia tasandikku Bütsantsi käes. Nii keiser Heraclius kui ka kaliif 'Umaroth (valitseja 634-644) järgisid selle tsooni hävitamise strateegiat, püüdes muuta selle kahe kristliku kuningriigi vahelise tõkeks. Hoolimata sellest, et Umayyad ikka veel katkestasid araablaste piirkonna täielikku vallutamist ja praktiliselt maha jäeti (tuntud araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araablaste poolt araab
Keiser Heraclius