Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  1974. aastal pakkusid Frank Sherwood Rowland, California Ülikooli keemiaprofessor Irvine'is, ja tema doktorikraadijärgse kolleeg Mario J. Molina välja, et pikaajalised orgaanilised halogeenide ühendid, nagu CFC-d, võivad käituda sarnaselt Crutzen'i poolt lämmastikoksiidi kohta välja toodud teooriale. James Lovelock oli hiljuti 1971. aastal Lõuna-Atlandi ookeani rändel avastanud, et peaaegu kõik CFC ühendid, mis on toodetud alates nende leiutamisest 1930. aastal, on atmosfääris endiselt olemas. Molina ja Rowland jõudsid järeldusele, et nagu N2O, jõuavad ka CFC-d stratosfääri, kus nad UV-kiirgusega lahustuvad, vabastades kloori aatomid. Aasta varem olid Richard Stolarski ja Ralph Cicerone Michigani Ülikoolis näidanud, et Cl on osooni hävitamise katalüseerimisel veelgi tõhusam kui NO. Sarnastele järeldustele jõudsid ka Michael McElroy ja Steven Wofsy Harvardi ülikoolis. Kuid kumbki rühm ei olnud aru saanud, et CFCd on potentsiaalselt suur kloori allikas stratosfääris. Selle asemel nad olid uurinud HCl heitkoguste võimalikke mõjusid kosmosesüstiku poolt, mis on palju väiksemad.  Kus Rowland professorina töötas?
California Ülikool Irvine'is