Kirjuta selle lõigu jätkamine - dünastia võimule tõus algas aastal 1510, kui Muhammad al-Qa'im kuulutati Sousi orgu hõimude juhiks nende vastupanu eest portugalide vastu, kes okupeerisid Agadiri ja teisi rannikulinnasid. Al-Qai'mi poeg, Ahmad al-Araj, sai Marrakeši kontrolli alla aastal 1525 ja pärast võistlusperioodi vallutas tema vend Muhammad al-Shaykh Portugali käest Agadiri ja lõpuks vallutas Wattaside käest Fezi, kindlustades kontrolli peaaegu kogu Maroko üle. Pärast Mohammad al-Shaykh'i mõrva osmanlaste poolt aastal 1557 oli tema poeg Abdallah al-Ghalib'il suhteliselt rahulik valitsemine. Tema järeltulijad aga võitlesid omavahel, mille kulmineeruks oli 1578. aasta Ksar el-Kebiri lahing.
(või "Kolme kuninga lahing"), kus saadilaste väed purustasid põhjalikult Portugali sõjalise sekkumise Muhammadi II al-Mutawakkili nimel. Selle võidu järel sai Ahmad al-Mansur sultana ja juhtis Saadi võimu apogeemi. Tema valitsemise hilisemas pooles alustas ta edukat sissetungi Songhai impeeriumi, mille tulemuseks oli Timbuktu keskne Pashalik. Pärast Al-Mansuri surma aastal 1603 võitlesid tema pojad pikaajalises konfliktis, mis jagas riigi ja õõnestas dünastia võimu ja prestiiži. Kuigi Saadia kuningriik ühines konflikti lõpus 1627. aastal, tõusid piirkonnas uued fraktsioonid, et seada väljakutse Saadia võimule. Viimane Saadia sultan Ahmad al-Abbas mõrvati 1659. aastal, mis tõi dünastia lõpule. Moulay al-Rashid vallutas hiljem 1668. aastal Marrakechi ja juhtis Alaouite dünastia Maroko üle.