Täitke järgmine lause: Pärast 40. aastate lõpu hävingutesse sattumist, läks partei koosseis läbi tõsiste muutuste. Tõsise nõrgenenud organisatsiooni toetas 50-ndate aastate alguses kasvav kurdide toetus ja ajavahemikul 1949-1950 juhiti parteid Bagdadi asemel tegelikult Kurdistanist. Peaaegu kogu vana, suuresti Bagdadi juhtkond oli vangistatud, tekitades tühimiku, mida kurdi liikmed kiiresti täitsid. Selle perioodi jooksul vähenes drastiliselt ka juutide liikmeskond, mis oli kahtlemata seotud umbes 120 000 juudi massilise lahkumisega Iraagist sel ajal. Aastatel 1952-1954 viisid mitmed ülestõusud sõjaolukorra kehtestamiseni, kõigi erakondade, kultuurirühmituste, ametiühingute ja sõltumatute meedia seaduste keelustamiseni ning nende juhtide arreteerimiseni. See poliitika võeti kasutusele ühe Nuri al-Saidi valitsuse kontrolliperioodi ajal. ICP, mis oli alati olnud ebaseaduslik organisatsioon, võttis 1953. aastal vastu uue riikliku põhikirja, mis erineb 1944. aasta põhikirjast selles, et see aktsepteeris kurdi rahva võimalikku eraldumist. Ühe allika sõnul oli sel ajal grupis umbes 500 inimest. 1953. aasta juunis ja septembris puhkesid Bagdadis ja seejärel Kutis vanglaolukordade pärast mässud, mille tagajärjel politsei tappis paljusid kommunistlikke poliitvangid. See põhjustas rahvavahelist pahameelt ja võitis kommunistide poolele palju toetajaid. 1956. aasta teisel parteikongressil võttis partei ametlikult vastu panaraablaste seisukoha. See oli inspireeritud mitte ainult Egiptuse ja Nõukogude Liidu vahel sõlmitud relvade kokkuleppest 1955. aasta juulis, vaid ka Egiptuse poolt järgmisel aastal Suezi kanali natsionaliseerimisest, mille tulemuseks oli
Inglise-prantsuse-israellase rünnak Egiptuse vastu. See Nasseristlik seisukoht muutus lõpuks konfliktipunktiks pärast 1958. aasta revolutsiooni. 1958. aastal toetas partei revolutsiooni ja Abd al-Karim Qasim'i uut valitsust, kes toetas märkimisväärselt selle toetust.