Ajaloolased vaidlevad jätkuvalt, millal impeerium jõudis oma tipptasemele. Ühes otsas on mainitud 1880ndate ja 1890ndate ebakindlust, eriti Ameerika Ühendriikide ja Saksamaa tööstuslikku tõusu. Teine Boeride sõda Lõuna-Aafrikas, 1899-1902, ärritas Inglismaal liberaalse mõtlemise mõjukat elementi ja võttis imperialismile palju moraalset toetust. Enamik ajaloolasi nõustub, et 1918. aastaks, Esimese maailmasõja lõpus, oli püsiv pikaajaline langus vältimatu. Dominoonid olid suurel määral end vabastanud ja alustanud omaenda välis- ja sõjalist poliitikat. Maailma investeeringud olid kassitud sõja maksmiseks ja Briti majandus oli pärast 1918. aastat languses. Paljudes kolooniates tekkis uus natsionalismi vaim, mis oli kõige dramaatilisem Indias. Enamik ajaloolasi on ühel meelel, et pärast Teist maailmasõda kaotas Suurbritannia supervõimu staatuse ja oli rahaliselt peaaegu pankrotis. Suezi fiaskoga
1956. aasta kriisi sügav puudus oli kõigile nähtav ja kiire dekolonisatsioon oli vältimatu.