Teoreetiliselt tundus idee paljude relvadega soomustatud kasti kohta mõistlik. Kuid praktiliselt ei olnud see suur disain kaugeltki täiuslik. Sõiduk oli ülemiselt raske, mistõttu oli ebapiisaval maastikul kasutamiseks ebapraktiline. See oli ka aeglane, mis tähendas, et sageli võis seda ületada sama jalavägi, mida ta pidi abistama. Traktorisüsteemi lühikesed rööbasteed tegid ka sõiduki suhteliselt ohtlikuks ja mõnel juhul kontrollimatuks. Kui A7V-l on üks päästmine, siis see oli see, et meeskondade kõikehõlmav kaitse oli teisel kohal - isegi kui võrrelda Briti disainiga - mõnes valdkonnas üle tolli. Neid tanke valmistati kakskümmend, esimene neist valmis oktoobris 1917. A7V kasutati esmakordselt St Quentinis 21. märtsil 1918. Kuigi mõned selle omadused, nagu varjutatud rööbasid ja paksem soomustus, tegid selle tol ajal Briti tankidest paremaks, ei olnud A7V lahinguvõimalus nii edukas. Peamised probleemid puudutasid selle mehaanilist usaldusväärsust ja raskusi, millega ta silmitsi seisis, et ületada vaenlase kaevikud. Kolm viiest tankidest läksid St Quentinis rikki. Teises Villers-Bretonneux' lahingus
Briti tankid hävitasid ühe A7V-i ja sõitsid veel kaks ära.