Pärast Chartres'i kolledžis õppimist osales ta aktiivselt "Trois Glorieuses"
(Prantsuse revolutsioon 1830). Ta oli vastu juulimonarhiale ja esines kolm korda kohtus oma "Les Phillipiques" (1832-1834) nimelise režiimivastase pamfleti eest. 1833. aasta mais avaldas ta "L'aurore d'un beau jour: épisodes des 5 et 6 juin 1832", üleskutse ülestõusule, mille tulemuseks oli kahe aasta vanglakaristus ja 500 franki suurune trahv. Ta sai ajakirjanikuks "La Presse" 1836. aastal. Samal aastal abiellus ta 22. augustil Chartres'is Elisabeth Charlotte Dalloyauga. Neil oli kolm last: Jules Alfred (1838), Paul Léon (1841) ja Marie Léonie (1850). Viie aasta jooksul "La Presse" juures kirjutas ta draamaseriaali koos Théophile Gautier'iga, tehes koostööd ka "Le Siècle" ja "Le National"ga. Aastal 1844 tõi Honoré de Balzac talle oma käsikirja "" võimalikuks avaldamiseks La Presse'is, sest ta oli vastutav käsikirjade lugemise eest enne avaldamist. Parfait oli selle üle entusiastlik ja sai kirjanduslikust direktorist loa romaani avaldamiseks.