Murray ei tahtnud tööd jagada, tundes, et ta kiirendab oma tööga kogemusega. See ei osutunud nii, ja OUP-i Philip Gell sundis Murray abilist Henry Bradleyt (mille Murray 1884. aastal palkas), kes töötas iseseisvalt Londoni Briti muuseumis alates 1888. aastal, edutama. 1896. aastal kolis Bradley Oxfordi ülikooli. Gell jätkas Murray ja Bradley ahistamist oma äriküsimustega - tootmiskulude piiramine ja kiirendamine - punkti, kus projekt tõenäoliselt kokku kukkus. Ajakirjad teatasid ahistamisest, eriti Saturday Review, ja avalik arvamus oli oluline. Kui Gelli vallandati, ja tema ülikooli toimetajad tundsid, et see on väärt, et ta lõpetaks oma töö, ei soovinud Murray näha suuremat raha; küsimus: Milline oleks olnud Murray'i poliitika, kui ta oleks vallandatud, ja millised olid teised toimetajad, kes arvasid, et see oleks väärt rohkem aega ja raha; Murray ei tahtnud näha, et sõnaraamat oleks kasvanud õigesti; küsimus: Milline oleks olnud Murray'i poliitika ja millised olid
töö