Samal ajal otsis tema vallandatud vennapoeg Al-Mutawakkil abi Portugalist, kelle kuningas Sebastian I tundis, et tal on kõige rohkem kaotada Osmanite suurenenud mõju piirkonnas. Sebastian toetas Al-Mutawakkil'i nõudmist ja juulis 1578 läks ta üle Maroko põhjaosas sõjaväega, kellega kaasas oli vallandatud sultan. Kuigi Maroko allikad liialdavad tema sõjaväe suurust, ei olnud kahtlust, et see oli muljetavaldav, kuna Portugali kuningas edendas oma kampaaniat ülejäänud Euroopas kui ristisõda ja palkas suure palgasõdurite jõu. Sebastian aga ei kasutanud Portugali kindlustatud positsioone ranniku ääres oma kasuks ja otsustas selle asemel marssida otse riigi sisemusse. Saadia armee, mida juhtis Abd al-Malik, koos tema venna Ahmad (teine Muhammad al-Shaykh'i poeg), kohtus 4. augustil portugalitega Wadi al-Makhazinis Ksar al-Kebiri lähedal. Järgnenud lahingus, tuntud kui Wadi al-Makhazini lahing
või Alcácer Quibiri lahing, Saadilased põhjustasid Portugalile raske lüüasaamise. Nii kuningas Sebastian kui ka Al-Mutawakkil hukkusid lahingus, samal ajal kui Maroko poolel suri Abd al-Malik ka lahingu ajal ebakindlates tingimustes - kas lahingus või mõne arve kohaselt mürgitas üks tema türgi ohvitseridest, et tagada Maroko täielik Osmanite kontroll. Nende kolme kohaloleku ja surma tõttu on 1578. aasta lahing tuntud ka kui "Kolme kuninga lahing".