Kirjuta selle lõigu jätkamine - Kõige varasem allikas, mis mainis seda konkreetset paika juutide kummardamiskohana, pärineb 17. sajandist. Varasemad kohad, mida juudid kasutasid templi hävitamise leinamiseks perioodidel, mil neile oli keelatud linna siseneda, asusid idas, Oliivimäel ja selle all olevas Kidroni orus. Alates 19. sajandi keskpaigast püüdsid mitmed juudid müüri ja selle läheduses asuva ala omandada, kuid ükski neist ei õnnestunud. Kui 20. sajandi alguses tõusis sionistlik liikumine, muutus müür juudi ja moslemite kogukondade vahel hõõrumise allikaks, kuna viimased olid mures, et müürit võidakse kasutada juutide nõudmiste edasiseks toetamiseks Templi mäele ja seega Jeruusalemmale. Sel perioodil muutusid vägivalla puhangud müüri jalamil tavaliseks, eriti surmaga lõppenud mäss 1929. aastal.
milles hukkus 133 juuti ja sai 339 haavata. Pärast 1948. aasta Araabia-Iisraeli sõda okupeeris Jordaania Jeruusalemma idaosa. Jordaania kontrolli all aeti juudid täielikult välja vanalinnast, sealhulgas juudi kvartalist, ja juutidele keelati vanalinna sisenemine 19 aastat, keelates tõhusalt juudi palvetamise Lääne-Müüri kohas. See periood lõppes 1967. aasta 10. juunil, kui Iisrael võttis pärast kuuepäevast sõda selle ala üle kontrolli. Kolm päeva pärast Lääne-Müüri üle kontrolli saavutamist purustasid Iisraeli ametivõimud Maroko kvartali, et luua ruumi praegusele Lääne-Müüri väljakule.