Algeri frankofooni kirjanduse teine etapp algas poliitiliste pingete tõusuga riigis ja iseseisvus sõjaga.
alustas. Enamik selle perioodi Alžeeria autorid olid FLNi ja iseseisva Alžeeria kindlad toetajad, nii et paljud tolleaegsed kirjandusinimesed olid iseseisvusvõitluses aktiivsed osalejad. 1950ndatel aastatel arreteeris ja vangistas koloniaalrežiim lugematuid selliseid kirjanikke, sealhulgas Kateb Yacine, Mohamed Boudia, Anna Gréki ja Leila Djabali. Erinevalt oma 1945. aasta eelseistest kolleegidest olid need kirjanikud oma töös Prantsusmaad kriitilisemad ja kasutasid koloniaalsuse ebaõiglust tõstmiseks realistlikku stiili. Selle perioodi tähelepanuväärsed teosed on Feraoun "Le Fils du pauvre" (Vaese mehe poeg), Mohammed Dib "La Grande maison" (Suur maja), Mouloud Mammeri "La Colline oubliée" (Unustatud mägi), Kateb Yacine "Ndjema" ja Malek Haddad "La Dernière impression" (Viimane mulje).