Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  1920ndatel aastatel märkisid Michael Heidelberger ja Oswald Avery, et antigeenid võivad antikehade poolt esilekerki minna, ja näitasid, et antikehad on valmistatud valgusest. Antigeeni-antikeha sidumise koostoimete biokeemilisi omadusi uuris John Marrack 1930. aastate lõpus üksikasjalikumalt. Järgmine suur edasiminek toimus 1940ndatel aastatel, kui Linus Pauling kinnitas Ehrlichi poolt välja pakutud lukku-ja-ava teooriat, näidates, et antikehade ja antigeenide vaheline koostoime sõltub rohkem nende vormist kui keemilisest koostisest. Aastal 1948 avastas Astrid Fagreaus, et B-rakud, mis moodustavad plasmas rakke, on vastutavad antikehade tekitamise eest. Edasised uuringud keskendusid antikehade valkude struktuuri iseloomustamisele. Nende struktuuriliste uuringute suur edusamm oli Gerald Edelmani ja Joseph Gally avastamine antikeha kerge ahela 1960. aastate alguses ja nende arusaam, et see valk on sama, mis 1845 Henry Bence Jones'i kirjeldatud Bence-Jones'i valk. Edelman avastas, et antikehad koosnevad disulfiidide sidemetega ühendatud kergetest ja rasketest ahelatest. Samal ajal iseloomustas Rodney Porter IgG antikeha siduvate (Fab) ja antikeha saba (Fc) piirkondi. Koos järeldasid need teadlased IgG struktuuri ja täieliku aminohappe järjestuse, mille eest nad said 1972. aastal koos Nobeli füsioloogia või meditsiini auhinna. Fv fragmenti valmistas ja iseloomustas David Givol. Kuigi enamik nendest varajastest uuringutest keskendusid IgM-le ja IgG-le, tuvastati 1960. aastatel teised immunoglobuliinide isotüübid: Thomas Tomasi avastas sekretsioonivastase antikeha (IgA); David S. Rowe ja John L. Fahey avastasid IgD; ja Kimishige Ishizaka ja Teruko Ishizaka avastasid IgE ja näitasid, et see on allergilistes reaktsioonides osalevate antikehade klass. 1976. aastal alguse saanud ajaloolises eksperimentide seerias näitas Susumu Tonegawa, et geneetiline materjal võib ennast ümber korraldada, moodustades olemasolevate antikehade ulatusliku valiku.  Küsimus: Mida uurijad uurisid pärast seda, kui nad avastasid, et B-rakud tekitavad antikehi?
antikehade valkude struktuuri iseloomustamine.