Kirjuta selle paragrahvi edasi - Saksa okupatsiooni ajal Poolas
(Teine maailmasõda), asutasid ja käitasid sakslased külas kolm sunnitöölaagrit (üks poola meestele, üks juudi naistele ja üks vene sõjavangidele). Poola mehed vanuses 15 kuni 50 aastat saadeti Wyrzyskist ja Nakło nad Noteciąst, samas kui juudi naised olid Stutthofi koonduslaagri vangid. Poolalastele olid laagris kohutavad elutingimused ja sanitaartingimused, kes elasid põrsahoone ülakorrusel asuvas pööningus, põlenud lossi keldris ja 1944. aasta sügisel ehitatud ajutises kasarmis. Poola vangid magasid parimal juhul õllel ja sakslased andsid iga kahe vangile ühe tekki. Poola vangid käisid vannis järves või jões ning talvel külmas vees lehmade veekogudes või lumes. Laagris ei olnud meditsiinilist abi ning kõige haigemad viidi lähedalasuvasse Brodnica. Poolake peksti väikeste rikkumiste eest, nagu näiteks poola laulude laulmine, ja sakslased määrasid põgenemiskatsete eest surmanuhtluse. Poolalaste laagrit valvasid "SA" ja "Wehrmacht" ning juutide naiste laagrit valvasid "SS" ja "Wehrmacht" ning juutide naisi koheldi veel hullemalt kui poolake. Poola vangid kandsid "P" märke ja juudi naised kandsid "kollaseid märke". Nii poola mehed kui ka juudi naised töötasid Saksa sõjaväelaste kaitseks kaevude kaevamisel ning neile anti sama vähe toitu. Mõlemad sunnitöölaagrid lõpetati 1945. aasta jaanuaris ja vangid evakueeriti sakslaste poolt. Evakuatsiooni ajal võeti Poola vangid vägivaldselt organisatsiooni Todti, kuid mõned suutsid põgeneda. Juudi vangid marssiti Pruszcz Gdański suunas hoolimata talvisest seisundist ja paljud surid marsi ajal. Venelaste sunnitöölaagri asukoht oli raudteejaamas.