Pärast WIBC raadiosaatjate edu 1951. aastal, hakkas Speedway juhtkond huvi tundma, et võtta raadiosaatmise kohustused omale alaliselt. 1952. aastal käivitas Speedway ametlikult Indianapolis Motor Speedway raadiojaama, kasutades WIBC talenti ja tehnilist tuge. Formaat järgis taas Mutual-stiilis formaati, otseülekanne alguses, finišil ja perioodilised uuendused võistluse ajal. Alates 1953. aastast, pärast kaebusi teiste nelja raadiojaamade poolt piirkonnas, laiendati talentide hulka, et sisaldada isiksusi kõigist viiest Indianapolis raadiojaamast. 1953. aasta võistlus oli tähelepanuväärne, sest see laienes esimeseks "lipu-lipu" otseülekandeks ja sidusettevõtete arv oli juba kasvanud 130 jaamale. Selle aja jooksul edastati raadiosaatmist tüüpiliselt üheaegselt kõigis Indianapolis'i peamistes jaamades ja riiklik sidusettevõtete arv kasvas kiiresti. Mõne aasta jooksul registreerusid sidusettevõtted juba võidusõidu hommikul, et edastada võidusõitu. Aastal 1955
, saadet oli võimalik kuulata kõigis 48 osariigis (sellel ajal oli ainult 48 osariiki). 1961. aastal jõudis see ka uutele osariikidele Alaska ja Hawaii. Ülemaailmne lühilainete edastamine läbi relvajõudude raadio algas 1953. aastal ja väitis, et jõuab igale riigile, kus inglise keelt räägitakse. 1964. aastal võttis Rhode Islandi filiaal esmakordselt ringhäälingu, mis tähendas, et kõik 50 osariiki pärit maapealne filiaal oli nüüd võrgu osa (varem võisid Rhode Islandi kuulajad kuulda ainult ringhäälingut naaberriigist). WJAR Providence'is allkirjastas 1964. aasta võidujooksuks 557 teise sidusrühma koos ajaloolise vahepunkti saavutamiseks.