Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  1845-1846 töötas Urbain Le Verrier Adamsist sõltumatult välja oma arvutused, kuid ei äratanud oma kaasmaalastel mingit entusiasmi. 1846. aasta juunis, kui ta nägi Le Verrier'i esimest avaldatud hinnangut planeedi pikkuse kohta ja selle sarnasust Adams'i hinnanguga, veenis Airy Challist planeedi otsimiseks. Challis uuris kogu augusti ja septembri vältel asjata taevast. Le Verrier kutsus samal ajal Berliini observatooriumi astronoomi Johann Gottfried Gallet kirja teel üles otsima observatooriumi refraktoriga. Heinrich d'Arrest, observatooriumi üliõpilane, soovitas Galle'le, et nad võiksid võrrelda Le Verrier'i ennustatud asukoha piirkonna hiljuti joonistatud taeva kaarti praeguse taevaga, et otsida planeedi, mitte fikseeritud tähe asukoha ümberpaigutamise omadusi. 23. septembri 1846. aasta õhtul, päeval, mil Galle sai kirja, avastas ta Neptuni 1° kaugusel sellest, kus Le Verrier oli ennustanud, umbes 12° Adams'i ennustusest. Challis mõistis hiljem, et ta oli planeeti jälginud kaks korda, 4. ja 12. augustil, kuid ei tundnud seda planeedina, sest tal puudus ajakohane tähtkaart ja ta oli segaduses oma samaaegse tööga komeedivaatluste kallal. Avastuse järgselt oli prantslaste ja brittide vahel palju rahvuslikku rivaalitsemist selle üle, kes väärib avastuse eest kiitust. Lõpuks tekkis rahvusvaheline konsensus, et nii Le Verrier kui ka Adams väärivad ühiselt tunnustust. Alates 1966. aastast on Dennis Rawlins kahtluse alla seadnud Adams'i väite usaldusväärsuse, ja ajaloolased hindasid seda küsimust uuesti, kui "Neptuni paberid" (ajaloolised dokumendid) 1998. aastal Greenwichi Kuninglikule Observatooriumile tagastati. Pärast dokumentide läbivaatamist väidavad nad, et "Adams ei vääri Neptuni avastamise eest võrdset tunnustust Le Verrier'iga. See au kuulub ainult sellele inimesele, kellele õnnestus nii planeedi asukohta ennustada kui ka veenda astronoome seda otsima".  Küsimus: Kuidas neid ajaloolisi dokumente kutsuti?
Neptuni paberid