Pärast Teist maailmasõda säilitasid mitmed mereväed oma olemasolevad lahingulaevad, kuid nad ei olnud enam strateegiliselt domineeriv sõjaline vara. Varsti selgus, et nad ei olnud enam väärt märkimisväärseid ehitus- ja hoolduskulusid ning pärast sõda võeti kasutusele ainult üks uus lahinglaev,. Sõja ajal oli demonstreeritud, et lahingulaevad lahingulaevadel, nagu Leyte lahe
Kui lennukite sõjalised piirid kasvasid, muutusid nende relvastused üha pikemaks, muutes raskete relvade relvastuse tähtsusetu. Sõjalaeva soomus oli tuumarünnaku korral sama ebaoluline, kui võisid Nõukogude ja USA sõjalaevadel paigaldada taktilisi rakette, mille ulatus oli 100 km või rohkem. 1950ndate lõpu seisuga olid väiksed laevaklassid, nagu hävitajad, mis varem ei pakkunud lahingulaevadele märkimisväärset vastuseisu, nüüd võimelised kaotama lahingulaevad väljaspool laeva raskete kahurite ulatust.