Assamblees istus Calès äärmuslike vasakpoolsete mägede rühmaga (prantsuse keeles: "La Montagne", mille liikmed istusid assamblee kõrgeimatel istekohtadel), nagu tema onu Jean-Marie Calès pool sajandit varem (1792) rahvuskonventis. Selle rühma juhtis ja organiseeris aastal 1848 Alexandre Ledru-Rollin ning see koosnes kuuekümnest kuuest saadikust, nagu Pierre-Joseph Proudhon, Pierre Leroux, Victor Schœlcher või Félicité Robert de Lamennais, kes olid ajaloos sotsialismi pioneerid. Calès püüdis kaitsta 1848. aasta veebruari revolutsioonist saadud poliitilisi saavutusi ja olulisi sotsiaalseid hüvesid.
Mõõdukaid vabariiklasi ja Orderi parteid (poliitiline rühm, mida moodustasid monarhistid ja konservatiivid, mida juhtisid silmapaistvad liikmed, sealhulgas Adolphe Thiers, Francois Guizot, Odilon Barrot ja Alexis de Tocqueville), kes olid assamblees enamuses. Seega oli Calès vägivaldselt vastu Assamblee reaktsioonilisele poliitikale ja hääletas pidevalt "montagnarde" vasakpoolsete ja sageli nendega seotud sõltumatute äärmuslike vasakpoolsete (eriti selliste saadikutega nagu Étienne Arago, Victor Considerant ja Edgar Quinet) poolt.