Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Lugu: Vana-Ateenas, kui inimene tegi enesetapu ilma riigi heakskiiduta, ei saanud ta tavalist matust. Inimene maeti üksinda linna äärel, ilma hauakivi ega märgieta. Siiski peeti seda vastuvõetavaks meetodiks sõjalise lüüasaamise lahendamiseks. Vana-Roomas, kus enesetapp oli alguses lubatud, peeti seda hiljem riigivastaseks kuriteoks, kuna see oli majanduslikult kulukas. Aristoteles mõistis hukka kõik enesetapu vormid, Platon aga oli kahepoolne. Roomas olid enesetapu põhjused vabatahtlik surm gladiaatorite võitluses, süü kellegi tapmise pärast, teise elu päästmine, lein, häbi vägistamise eest ja põgenemine talumatute olukordade eest nagu füüsiline kannatus, sõjaline lüüasaamine või kriminaalne tagaajamine. Enesetappu peeti kristlikus Euroopas patuks ja hukati Arles'i kirikukogu (452) kui Saatana töö. Keskajal oli kirik pikalt arutelnud selle üle, millal oli märtrite soov enesetapuks, nagu Cordobas olnud märtrite puhul. Hoolimata nendest vaidlustest ja juhuslikest ametlikest otsustest ei olnud katoliku õpetus enesetapu teemal täielikult kindlaks tehtud enne 17. sajandi lõppu. Prantsusmaa kuninga Louis XIV poolt 1670. aastal välja antud kriminaalmäärus oli isegi tolle aja kohta äärmiselt karm: surnu keha tõmmatakse tänava kaudu, näoga allapoole, seejärel riputatakse või visatakse prügihunnikusse. Lisaks konfiskeeriti kogu isiku vara. Suitsiidide suhtes suhtumine hakkas Renaissance'i ajal aeglaselt muutuma. John Donne'i teos "Biathanatos" sisaldas ühte esimestest tänapäeva enesetapu kaitsetest, tõestades seda Piibli tegelaste käitumise kaudu, nagu Jeesus, Simson ja Saul, ning esitades argumente mõistuse ja looduse alusel, et teatud asjaoludel enesetappu sanktsioneerida. David Hume eitas seda...  Küsimus: Miks suitsiid lõpuks keelati?
majanduslikud kulud