Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbisõit: Io koosneb peamiselt silikaatkivist ja rauast ning on koosseisu poolest maapealsetele planeetidele lähemal kui teistele Päikesesüsteemi satelliitidele, mis koosnevad enamasti veekihist ja silikaatidest. Io tihedus on 3,5275 g/cm3, mis on kõrgeim tihedus mis tahes Kuu Päikesesüsteemis; oluliselt kõrgem kui teiste Galileese satelliitide (Ganymedes ja Callisto eriti, mille tihedus on umbes 1,9 g/cm3) ja veidi kõrgem (~ 5,5%) kui Kuu 3,344 g/cm3. Voyager'i ja Galileo'i mõõtmisel põhinevad mudelid Io massi, raadiuse ja neljapoolikest gravitatsioonikoefitsientidest (numerilised väärtused, mis on seotud sellega, kuidas mass on jaotatud objekti sees) näitavad, et selle sisemus on erinev silikaatidega rikkaliku koore ja mantli ja rauast või rauasulfiidist rikkaliku tuuma vahel. Io metallist tuum moodustab umbes 20% selle massist. Sõltuvalt väävli sisaldusest on tuuma raadius 350-650 km, kui see koosneb peaaegu täielikult rauast, või 550-900 km, kui tuum koosneb rauast ja väävlist. Galileo magnetomeeter ei suutnud tuvastada Io sisemist magnetvälja, mis viitab sellele, et tuum ei ole konvektiivne. Io sisemise koostise modelleerimine näitab, et mantel koosneb vähemalt 75% magneesiumiga rikkalikust mineraalforsteriidist ja selle mass koosneb sarnaselt L-hondriidi ja LL-hondriidi meteoriitidega, mille rauasisaldus on kõrgem kui Kuu või Maa, kuid madalam kui Marsil. Et toetada Io soojust, võib Io mantel olla 10-20% sulasest, kuigi piirkondades, kus on täheldatud kõrge temperatuuriga vulkaanismi, võivad olla kõrgemad sulamisfraktsioonid. Kuid Galileo magnetomeetri andmete uuesti analüüsimine 2009. aastal näitas, et Io-l on indutseeritud magnetväli, mis nõuab magmaa ookeani 50 km (31 mi) pinna all. 2011. aastal avaldatud täiendav analüüs tõestas otseselt sellise ookeani olemasolu. See kiht on hinnanguliselt 50 km paks ja moodustab umbes 10% Io...  Küsimus: kui palju lo tuumast moodustab mass?
20%