Kokkuvõte artiklist:  Phnom Penh'i telestudio laval jutustab kambodža-ameeriklane Ly Sivhong vaimustunud publikule traagilist, kuid tuttavat lugu. 17. aprillil 1975 - 40 aastat tagasi täna - purunes Ly elu, kui tema kodulinn, Kambodža pealinn Phnom Penh, langes genotsiidilisele Punase Khmeri režiimile Kambodža Kommunistlikus Parteis. Siis 13-aastane Ly eraldati oma emast ja kahest õest, kes koos peaaegu kogu Phnom Penhi elanikkonnaga - umbes kaks miljonit inimest - saadeti sunniviisiliselt marssima maale tööle. Ly ei näinud neid enam kunagi ega saanud teada, mis nendega juhtus. Kuid sõjakuritegude süüdistajate andmetel hukkus umbes 20 000 inimest hukkamise, nälja või väsimuse tõttu relva ähvardusel; ülejäänud olid orjatööd maapiirkondades, kui nad jõudsid sihtkohta, kus paljud kohtasid sarnast saatust. Linnaevakuatsioon oli esimene etapp Punaste Khmerite revolutsioonilises sotsiaalse inseneri programmis, mille eesmärk oli luua uus kord - vaba raha, perekondlike sidemete, religiooni, hariduse, vara ja välismaise mõju. Selle eesmärk oli luua põllumajanduslik utoopia, kuid selle asemel osutuks see üheks kõige hullemaks genotsiidiks tänapäeva ajal, mille tagajärjel hukkus järgmise nelja aasta jooksul vähemalt 1,7 miljonit kambodžalast - umbes veerand riigi elanikkonnast. Ly jäi pealinna koos oma isaga ja nelja teise õe ja vennaga, kellest kolm järgnevatel aastatel nälga ja haiguste all surid, enne kui tema isa 1979. aastal tema silme all surnuks lasti. Tema tapmise tõttu jättis Ly oma ainsa allesjäänud pereliikme, noorima õe Bo, kohaliku paari hoole alla. Ta asus üksi põgenikelaagrisse ja jõudis lõpuks Ameerika Ühendriikidesse. Rohkem kui 30 aastat on ta mõelnud, mis on juhtunud tema väikese õega. "Ma arvan, et ta oli ainus pereliige, kes ellu jäi", ütleb ta pisaratega silmades. Kui ta oma loo lõpetab, toodavad produtsendid naise lavale. See on Bo. Ly kallistab oma õde...
Phnom Penh, Kambodža pealinn, langes 40 aastat tagasi genotsiidiliste punaste khmerite kätte. Järgneva nelja aasta jooksul, enne režiimi väljasaatmist, tapeti vähemalt 1,7 miljonit inimest. Aastakümneid hiljem võitleb riik ikka veel ohvrite õigluse ja genotsiidist paranemise nimel.