1988 juunis üritas Nelson Skalbania oma sõbra, Edmonton Oilers'i omanik Peter Pocklingtoniga kokkulepet sõlmida, et saada Wayne Gretzky Canucks'ile. Skalbania rääkis ka Gretzky agendi Mike Barnettiga. Pat Quinn kindlustas endale suure osa Canucksi tulevikust, kui valis Trevor Lindeni teise korraga.
, ja jätkas oma rataste ja dealing, mis oli alanud eelmisel suvel. Canuckid pidid vaid lahkuma 1989. aasta kolmanda vooru valikust (Veli-Pekka Kautonen), et saada 6. septembril Calgary veterani Paul Reinharti ja Steve Bozeki teenused. Järgmisel päeval saabus St. Louisist kaitsja Robert Nordmark ja 1989. aasta teise raundi valik (Craig Darby) Dave Richteri asemel. Canuckidel olid oma võimsad meesmängijad järgmiseks hooajaks valmis, ja nad andsid peaaegu kõik ära, et neid saada. Harold Snepsts'i vabade agentide allkirjastamine tõi Canucksi blueline'ile tuttava näo ja äkki kaitsmine tundus olevat Canucksi tugevus. Koos Kirk McLeani ja Steve Weeki tugeva võrgustikuga, annavad ainult Montreal ja Calgary vähem väiteid kui Canucks sel hooajal. See oleks ka kõige julgem meeskond, mida Vancouveri fännid on näinud. Garth Butcher, Rich Sutter, Stan Smyl, Jim Sandlak, Ronnie Stern, Darryl Stanley, ja Snepsts koos, oli Vancouver äkitselt mitte nii meeldiv peatus lääneriikides.