Alates selle asutamisest 1945. aastal ei olnud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni poliitilised organid arutanud LGBT õigusi (mis puudutab võrdsust sõltumata seksuaalsest sättumusest või soolisest identiteedist) kuni 1994. aastani, mil ÜRO Inimõiguste Komitee andis ÜRO Inimõiguste Komiteele positiivse otsuse kohtuasjas "Toonen vs. Austraalia", mis dikteeris, et Rahvusvaheline kodanik- ja poliitiliste õiguste konventsioon ütleb, et homoseksuaalsuse vastased seadused on inimõiguste rikkumine. Seejärel sai 1995. aasta septembris seksuaalne sättumus naiste õiguste 4. maailmakonverentsil arutelu teemaks 1995. aasta Pekingi tegevusplaatvormi eelnõu läbirääkimistel.
- Jah. Kuigi kavandatud sõnastus "seksuaalse sättumuse" kohta jäeti lõpuks tekstist välja, oli see esimene kord, kui valitsused võtsid avalikult ja selgesõnaliselt seisukoha seksuaalse sättumuse kaasamise ja tunnustamise poolt või vastu kui osa naiste õigusest oma seksuaalsust kontrollida. Peale selle sai sellel konverentsil Beverley Palesa Ditsie esimeseks avalikult lesbiseks isikuks, kes pöördus ÜRO-sse LGBT-küsimuste kohta, kutsudes riike üles võtma vastu resolutsioone, mis tunnustavad seksuaalset mitmekesisust.