Kokkuvõte artiklist:  Tantsija ja fotograaf on salvestanud tema ülemineku tagasi lapsepõlve kodusse pärast enam kui kümme aastat elama eemal omaette läbi seeria pilte. Pärast seda, kui Shoccara Marcus sai 2011. aastal oma õelt kõne, et tema isal on diagnoositud vähk, pakkis ta oma asjad kokku ja naasis kahe nädala jooksul oma pere Atlanta, Georgia koju. Marcus ütles, et ta väljendab oma isolatsiooni tundeid, nii metafooriliselt kui ka sõna otseses mõttes, kui ta püüab toime tulla oma perekonnaga, kes mäletavad teda kui väikest tüdrukut, kes ta kunagi oli, keeldudes aga naisest, kelleks ta on saanud. Vaadake videot. Shoccara Marcus naasis oma lapsepõlve koju Georgiasse pärast seda, kui tema isal diagnoositi vähk 2011. aastal. Ta on olnud tantsija alates nelja-aastasest eluaastast. Tema moodus selle üleminekuga toimetulekuks oli tantsimine (edaspidi Marcus ronib seinale, kui ta isa magab elutoas). Marcus ütles: "Ma olen pildil, kuidas ronin seintele, ronin aknapaneelide sisse, rippuvad uksed, samas kui mu pereliikmed istuvad köögis laua taga, vaatavad televiisorit ja elavad seal igapäevast elu". Choreographing My Past näitab Marcus'i pilte, kus teda nähakse ronimas, ronimas ja astumas läbi oma lapsepõlvekodu erinevate ruumide, et "mõistlikult põgeneda ja säilitada oma mõistuse". Kuid lõpuks ütles ta, et ta aktsepteerib võitlust armastuse ja aktsepteerimise leidmisega ruumis, mida ta oma perega jagas. "Põhjendades end ebamugavates kohtades ja positsioonides, küsisin, kus, kuidas ja miks ma perekonna struktuuri sobin", ütles Marcus avalduses. "Ma olen pildistatud ronimas üle seinte, ronimas aknapaneelide sisse, rippumas uksedelt, samas kui mu pereliikmed istuvad köögilaua taga, vaatavad televiisorit ja viivad seal oma igapäevaelu". Marcus, tantsija alates neljasest eluaastast...
Shoccara Marcus kolis 2011. aastal Brooklynist Atlantasse pärast seda, kui tema isal diagnoositi vähk. Ta naasis oma lapsepõlve koju Georgiasse pärast rohkem kui kümme aastat elama eemal omaette. Ta on olnud tantsija alates nelja-aastasest elust ning dokumenteerib seda üleminekut fotoprojekti "Koreograafia minu minevikus". Projekt räägib perekonna dünaamika keerukusest, kui ta väljendab oma isoleerumise tundeid, püüdes toime tulla oma perekonnaga, kes mäletavad teda kui väikest tüdrukut ja keeldub aktsepteerimast naist, kelleks ta on saanud.