Kuigi Metternich oli väsinud, tuli tema kantslerkonnast pidevalt memorandume. Sellele vaatamata ei näinud ta ette ehituskriisi. Uus paavst Pius IX oli saavutanud mainet liberaalse natsionalismina, tasakaalustades Metternich'i ja Austria; samal ajal kogenud impeerium tööpuudust ja kasvavaid hindu halva saagikuse tõttu. Metternich oli hämmingus Itaaliate, paavsti ja Palmerstoni protestide ees, kui ta 1847 suvel käskis paavsti kontrolli all oleva Ferrara okupeerida. Vaatamata sellele, et François Guizot andis Prantsusmaale aastaid pärast esimest korda nõusoleku Šveitsi kodusõja üle, olid Prantsusmaa ja Austria sunnitud toetama eraldunud kantoneid. Nad soovitasid konverentsi korraldada, kuid valitsus purustas mässu. See oli suur löök Metternichi prestiižile ja tema vastased Viinis nimetasid seda tõendiks tema ebapädevusest. 1848. aasta jaanuaris ennustas Metternich, et Itaalias on järgmisel aastal probleeme. Ta tegutses vastavalt sellele, saates saadiku Karl Ludwig von Ficquelmont Itaaliasse; taastades oma 1817. aasta plaanid Itaalia kantsleri kohta ja korraldades Prantsusega mitmesuguseid erakorralisi plaane. Veebruari lõpus pani Austria feldmaršall Joseph Radetsky Austria Itaalias (Lombardias-Veneetias) sõjaseisukorra, kuna rahutused levisid. Sellele vaatamata ja kuulnud uuest revolutsioonist Prantsusmaal
Metternich oli ettevaatlik, ta arvas, et revolutsioon on ebatõenäoline. Üks saksa diplomaat kirjeldas teda elulugu kirjutaja Musulini sõnadega "kui varju endisest minast".