1860. aastate alguses kasvas Maykovi populaarsus: ta esines sageli avalikult ja tema teoseid avaldasid juhtivad Vene ajakirjad. 1860ndate keskpaigast liikus ta taas konservatiivse laagri poole ja jäi sinna kogu oma ülejäänud eluks. Ta mõistis hukka noored radikaalid ja väljendas solidaarsust Michail Katkovi natsionalistlike märkustega seoses Poola ülestõusuga.
ja Venemaa riiklikku poliitikat üldiselt. Sellistes luuletustes nagu "Väljad" (mis kasutas Gogoli metafoori Venemaast kui troikast, kuid väljendas ka õudust tekkiva kapitalismi ees), "Niva" ja "Eski" kiitis ta 1861. aasta reforme, provotseerides teravat kriitikat Saltykov-Schedrinilt ja Nikolay Dobrolyubovilt. Võttes kasutusele Pochvennichestvo doktriini, sai Maykov lähedaseks Apollon Grigoriev, Nikolai Strakhov, ja Fyodor Dostoyevsky; tema sõprus viimasega osutus eriti tugev ja kestlik.