Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbipääs: Kuni 19. sajandi lõpuni oli ainsaks keevitusprotsessiks sepistamine, mida sepikud olid aastatuhandeid kasutanud raud ja terase soojendamise ja haamrimise abil ühendamiseks. Ajastu lõpus arki- ja hapnikukütusega keevitamine olid esimesed protsessid, mis arenesid, ja varsti järgnes elektriline vastupanu keevitamine. Keevandustehnoloogia arenes 20. sajandi alguses kiiresti, sest maailmasõjad tõstsid nõudlust usaldusväärsete ja odavate ühendamismeetodite järele. Pärast sõdu arendati välja mitmed kaasaegsed keevitusmeetodid, sealhulgas käsitsi kasutatavad meetodid nagu kaitsetud metallist kaarkehitus, mis on nüüd üks populaarsemaid keevitusmeetodeid, samuti poolautomaatsed ja automaatsed protsessid nagu gaasist metallist kaarkehitus, sukeldunud kaarkehitus, voolukihiga kaarkehitus ja elektroslagide keevitus. Areng jätkus sajandi teisel poolel laseri- ja elektronkiirte keevitamise, magnetpulsi keevitamise ja hõõrdumiskeevamise keevitamise leiutamisega. Tänapäeval areneb teaduse areng pidevalt. Tööstuslikes tingimustes on robotidega keevitamine tavaline, ning teadlased töötavad jätkuvalt välja uusi keevitusmeetodeid ja saavad paremini aru keevituse kvaliteedist.  Küsimus: Mida püüavad teadlased paremini mõista robotide automatiseeritud keevitusmeetodi raames?
keevituse kvaliteet