Kokkuvõte artiklist:  (CNN) Kunsti, filmi stills on sageli tähelepanuta. Fotograafid kalduvad olema anonüümsed; on lihtne ette kujutada, et nende tööd teeb režissöör või kinematograaf. Nende pildid on sageli seotud reklaamiga: olgu see siis näitlejate mängimise dokumenteerimine või äritegevuse alustamine, on see lihtsalt teine müügiviis. Sellepärast on Ernst Haase töö nii silmatorkav. Haas, üks 20. sajandi suurimaid fotoajakirjanikke ja pildistajaid - üks suurte Magnum Photos kooperatiivi esimesi liikmeid, kes oli piisavalt kuulus, et olla 1962. aastal kaasaegse kunsti muuseumi eksponaadi objekt - oli ka regulaarne filmi komplektides. See oli neil algusaegadel hädavajalik, ütles John Jacob, Haase filmifotograafia uue raamatu "Ernst Haas: On Set" toimetaja. "Filmides töötamine oli Magnumi jaoks väga oluline, ja kõik Magnumi fotograafid, kes töötasid 50-ndatel aastatel, tegid filme", ütleb Jacob, nüüd McEvoy perekonna fotograafia kuraator Smithsoniani Ameerika Kunstimuuseumis. Ta ütles, et mitte ainult ei tasunud see töö rahaliselt, vaid fotograafid leidsid ka suhted tööstuse liikmetega. Ja tähed ja lavastajad teadsid, mida nad saavad: mõned parimad selles valdkonnas. Fotograafid nagu Haas usaldati tuua oma annet ja stiili tööle. Fotograafid "toodavad kindlasti järglaste jaoks tööd, millel on väga palju oma sõrmejälgi", ütles Jacob. Selline erinevus on ilmne, kui vaadata Haase tööd, millest mõned on sama kuulsad kui filmid, mille kallal ta töötas. Orson Wellesi silmatorkav pilt 1949. aasta "Kolmas mees", mida ümbritses pimedus nii, et see meenutab klassikalise filmi varju teemasid. Teine, Gregory Peck ja Chuck Connors 1958. aasta filmis "The Big Country", on sama dramaatiline kui ükskõik milline täismõõtmeline filmi duell. (Westernid olid eriala.) Aga Haasil on ka viis dokumenteerida filmi töö kunstlikkust, olgu see siis 1965 aasta "Suureim lugu, mis iial räägitud on" suurte tööpäevadel või...
Ernst Haas, 20. sajandi kuulus fotograaf, oli filmides regulaarne. Tema töö on koondatud uues raamatus "Ernst Haas: Setil"