Sõjaliste kosmosejõudude eraldatud olemus kolmes sõjaväe juhtimises põhjustas õhujõudude kosmosejõudude korralduse ümberhindamise. 1979. aastal jagati Kosmose- ja Rakettisüsteemide Organisatsioon, moodustades Kosmose Diviisi ja 1980. aastal lennu- ja kosmosekaitsekommando inaktiveeriti ja selle kosmosejõudud viidi üle Strateegilisele Õhuväe Komandole. Sisemiste ja väliste survete tagajärjel, sealhulgas kongresmeni püüdlusel ümber nimetada õhujõud õhuruumijõuks ja võimalus, et president Reagan juhatab kosmoserühma loomist eraldi sõjaväe haru, juhtis õhujõud 1982. aastal õhujõudude kosmosejuhatuse moodustamist. 1980. aastatel võttis õhujõudude kosmosejuhatus üle strateegilise õhuväejuhatuse kosmoseülesanded ja õhujõudude süsteemide juhatuse käivitamise missioon. Kosmosejõud andsid kosmose toetust Falklandi sõja ajal, Ameerika Ühendriikide sissetung Grenadasse
, 1986. aasta Ameerika Ühendriikide pommitamine Liibüas, operatsioon Earnest Will ja Ameerika Ühendriikide sissetung Panamas. Esimene suur kosmosesõja kulmineerus Läänemere sõjas, kus kosmosesõjad osutusid nii oluliseks USA juhitud koalitsioonile, et seda nimetatakse mõnikord esimeseks kosmosesõjaks.