Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbisõit: Jupiteri lähedal imenduvad planeedi rõngad ja väikesed kuud kiirgusvöödest kõrgeenergiaga osakesi (energia üle 10 keV). See tekitab silmatorkavaid lünki vööde ruumilises jaotuses ja mõjutab decimeetrilist sünkrotroni kiirgust. Juupteri rõngaste olemasolu oletati esmakordselt Pioneer 11 kosmoselaeva andmetel, mis avastasid planeedi läheduses suure energiaga ioonide arvu järsu languse. Planeedi magnetväli mõjutab tugevalt ka submikromeetrite rõngasosakeste liikumist, mis omandavad päikese ultraviolettkiirguse mõjul elektrilaengu. Nende käitumine sarnaneb koos pöörleva iooni käitumisele. Koerotatsiooni ja osakeste orbitaalse liikumise vahelisi resonantseid koostoimeid on kasutatud, et selgitada Jupiteri sisemise halo sõrmuse teket (asetseb vahemikus 1,4 ja 1,71 RJ). See rõngas koosneb submikromeetrilistest osakestest kõrgelt kalduvatel ja ekstsentrilistel orbiitidel. Osaled pärinevad pearingi; aga kui nad jooksevad Jupiteri suunas, muudab nende orbiite tugev 3:2 Lorentzi resonants, mis asub 1,71 RJ-l, mis suurendab nende kalduvusi ja ekstsentrisusi. Teine 2:1 Lorentzi resonants 1,4 Rj juures määratleb halo sõrmuse sisemise piiri. Kõikidel Galileuse kuudel on õhked atmosfäärid, mille pinna rõhk on vahemikus 0,01<unk>1 nbar, mis omakorda toetavad märkimisväärseid ionosfääre, mille elektronite tihedus on vahemikus 1000<unk>10 000 cm-3. Külma magnetosfääri plasma koospöörlusvool on osaliselt ümber suunatud nende ionosfääris indutseeritud vooludest, luues kiilkujulisi struktuure, mida tuntakse Alfvén tiibadena. Suurte kuude koostoimimine koos pöörlemisvooluga on sarnane päikesetuule koostoimele mitte-magnetiseeritud planeetidega, nagu näiteks Veenus, kuigi koos pöörlemiskiirus on tavaliselt allheli (kiirused varieeruvad 74-328 km/s), mis takistab vööhulluse tekkimist. Pinge koospöörduvast plasmast vabastab pidevalt gaase kuude atmosfäärist...  Küsimus: Millises osa sõrmust tekivad osakesed?
pearingi