1929. aastal lisas Joseph Russell Smith oma raamatus "Puuviljad: püsiv põllumajandus", mis on kokkuvõte tema pikaajalisest kogemusest puuviljade ja pähklitega eksperimenteerimisel inimtoiduks ja loomasöödaks. Smith nägi maailma kui omavahel seotud tervikuna ja soovitas puude ja põllukultuuride segasüsteeme. See raamat inspireeris paljusid inimesi, kes soovisid põllumajandust jätkusuutlikumaks muuta, näiteks Toyo Kahikogawa, kes oli 1930. aastatel Jaapanis metsapidamise eestvedaja. Austraalia P. A. Yeomans'i 1964. aasta raamatus "Vee põllumajandus", toetab ta püsiva põllumajanduse määratlust, kuna seda saab jätkata lõpmatult. Yeomans tutvustas nii 1940ndatel kui ka 1950ndatel Austraalias vaatluspõhise lähenemisviisi maakasutusele.
puude ja põllukultuuride segasüsteem