Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Xiao'erjing'i võib jagada kaheks grupiks, "moskeesüsteem" ja "päevane süsteem". "Mossidi süsteem" on süsteem, mida kasutavad õpilased ja imaamid mošeedes ja madrasahides. See sisaldab palju araabia ja pärsia religioosset leksikonit ning ei kasuta hiina tähemärke. See süsteem on suhteliselt standardiseeritud ja seda võib pidada tõeliseks kirjutussüsteemiks. "Päevane süsteem" on süsteem, mida vähem haritud kasutavad kirjade ja kirjavahetuste jaoks isiklikul tasandil. Sageli segatakse araabia kirjutisega lihtsad hiina tähemärgid, millest enamasti räägitakse mitte-religioossetest asjadest ja seega suhteliselt vähe araabia ja pärsia laenud. See tava võib inimestest väga erineda. Süsteemi mõtles välja kirjanik ise, kasutades oma arusaamist araabia ja pärsia tähestikust, mis on vastavalt kaardistatud oma dialektilise hääldusega. Sageli saavad ainult kirja saatjad ja vastuvõtjad täielikult aru, mis seal kirjas on, samas kui teistele on väga raske seda lugeda. Erinevalt Hui moslemitest teistes Hiina piirkondades ei teadnud Shaanxi ja Gansu loodeprovintside moslemid Han Kitabit ega klassikalist hiina keelt, vaid kasutasid Xiao'erjingit. Xiao'erjingit kasutati hiina keeles, välismaistes islami dokumentides, näiteks persakeelsetes keeltes. Xiaojingit kasutasid peamiselt moslemid, kes ei osanud lugeda hiina tähte. See oli mitmete tegurite tõttu ebatäiuslik. Erinevad hiina keeled nõuavad Xiaojingi kohta mitut erinevat kujutist. Xiaojing ei suuda näidata hiina keeles olevaid toonid, sillabi lõpude eristamine on võimatu, st xi'an ja xian. Xiao'erjing oli palju lihtsam kui hiina tähemärgid hiina keele esindamiseks.  Küsimus: Milliste tähemärkide mõistmine oli kirjutajale vajalik?
Araabia ja pärsia keel