Põhiseaduse koostajad lõid kahepaigalise kongresi peamiselt kompromissina nende vahel, kes arvasid, et iga osariik, kuna see oli suveräänne, peaks olema võrdselt esindatud, ja need, kes arvasid, et seadusandja peab esindama otse rahvast, nagu Alamkoja tegi Suurbritannias. See idee, et üks koda esindaks inimesi võrdselt, samas kui teine annab võrdse esinduse osariikidele sõltumata rahvastikust, oli tuntud kui Connecticuti kompromiss. Oli ka soov, et kaks koda võiksid tegutseda üksteise sisekontrolliks. Üks oli mõeldud rahva poolt otse valitud "rahva koda" ja lühikeste tähtaegadega, mis kohustasid esindajaid jääma oma valijate lähedaseks. Teine oli mõeldud esindama riike sellisel määral, et nad säilitasid oma suveräänsuse, välja arvatud valitsusele delegeeritud volitused.
kaks maja, mis võivad tegutseda sisemise kontrolli üksteise