Instituut loodi esmakordselt 13. mail 1924 peapiiskop Jean-Arthur Chollet'i (21 november 1913 <unk> 2 detsember 1952) poolt kui Cambrai katoliku peapiiskopkonna haru, mis loodi 6. sajandi lõpus ja aseti selle kaitse alla. See oli varem tuntud kui Väike Usklik Seminarium. Varasel keskajal valitses Cambrai (Lotharingia) piiskopkonda esmakordselt Lääne-Franki valitseja Charles Bald vastavalt Meersseni lepingu (870) rakendamisele. Ajaloo jooksul on seda valitsenud ja reguleerinud sellised isikud nagu Saksa kuningas Henry Fowler (925) või Lorraine'i hertsog Gilbert (939). Kõik seni Cambrai piiskoppidele antud immuniteedid ratifitseeris kuningas Otto Suur (23. november 912 <unk> 7. mai 973). 1000. aastate alguses tõstis keiser Heinrich II selle piiskopkonna keiserlikuks riigiks, 15. sajandi lõpus protektoraadiks Habsburgide Maximilian I, ühendati 1512. aastal Alam-Reini-Westfalia ringkonnaga ja integreeriti 1559. aastal Hispaania Filippi II poolt Mecheleni peakorterisse. Lõpuks kuulutati see Nijmegeni lepingu (1678) alusel Prantsuse kuningriigiks pärast Cambrai piiramist.
eelmisel aastal. See liitus Nord'iga Napoleoni konkordati kaudu 1801. aastal. Cambrai piiskopkonna kõige silmapaistvamate isikute seas on Charles the Good (1084-1127); luuletaja ja kirjanik François de la Mothe-Fénelon (1651-1715); Prantsuse Akadeemia filosoof Gratry (1805-1872) ja helilooja Guillaume Dufay (1397-1474). Instituut oli kuni 1965. aastani väikeseks religioosseks seminariiks, kui internaatkool avas oma uksed välistele poistele ja seejärel tüdrukutele 1968. aastal. Instituudi nimeline patroon on Püha Miikael, keda tuntakse Vana Testamendis kui Saatana peamist vastast ja Jumala Armee komandöri, keda on nimetatud Pühakate litania, mis jättis välja Püha Gabrieli ja Püha Rafaeli.