Külm sõda (1947-1991) andis globaalse materiaalse ja ideoloogilise toetuse võrgu, mis sageli aitas säilitada kodusõjad, mis võideldi peamiselt nõrkade endiste kolooniariikidega, mitte suhteliselt tugevate riikidega, mis olid kooskõlas Varssavi paktiga ja Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooniga. Mõnel juhul panevad ülivõimud külma sõja ideoloogiat kohalikele konfliktidele, samas kui teistes juhtumites meelitavad külma sõja ideoloogiat kasutavad kohalikud osalejad ülivõimu tähelepanu, et saada toetust. Kasutades eraldi statistilist hindamist, mida kasutati eespool sekkumiste puhul, kestis kodusõjad, mis hõlmasid pro- või antikommunistlikke jõude, 141% kauem kui keskmine mitte-külma sõja konflikt, samas kui külma sõja kodusõda, mis tõmbas supervõimu sekkumise, põhjustas sõdu, mis kestis tavaliselt üle kolme korda nii kaua kui teised kodusõjad. Vastupidi, Berliini müüri langemisega 1989. aastal tähistatud külma sõja lõpp vähendas külma sõja kodusõdade kestust 92% võrra või teisiti öeldes umbes kümme korda külma sõja kodusõdade lahendamise määra. Lühikesed külma sõjaga seotud kodusõjad, mis lõppesid, hõlmavad Guatemala sõdu
(1960-1996), El Salvador (1979-1991) ja Nicaragua (1970-1990).