Esimene hoone, mida peetakse Türgi neoklassikaliseks stiiliseks, on Suur Postkontor (1905-1909), mille on ehitanud Vedat Bey Sirkecis. Hoone tõi tagasi 16. sajandi klassikalised Osmanite elemendid, nagu kahevärviline kivimaterjale ja islami geomeetrilised mustrid. See andis alguse liikumisele, mida nimetati siis uueks Osmanite arhitektuuriks. Pärast 1908. aasta noortürgi revolutsiooni edendas uus valitsus Osmanite taassügavuse arhitektuuri, mis kontrasteeris paljude Lääne-Euroopa stiilis ehitatud hoonetega. Uued valitsuse hooned ja riiklikud hooned, mis ehitati keisririigi viimase kümnendi jooksul, olid peamiselt uue Osmanite stiilis, nagu 7. Eyüp Reşadiye keskkool (1911), Beşiktaş Pier (1913), lennundustöötajate mälestusmärk (1916), samuti uus peakorter Liidu ja Progressi Komitee, mis hiljem sai esimeseks Suur Rahvusassamblee hoone, kui see valmis, 1920. aastal. Isegi pärast Esimese maailmasõja lõppu, liitlaste okupatsiooni ajal Konstantinopolis
, jätkus uue hoone ehitamine selles stiilis. Tayyare korterid, mille ehitas Ahmet Kemaleddin, ehitati okupatsiooni ajal aastatel 1918-1922.