Kokkuvõte artiklist:  Richard Wilkins on tehtud karm materjal, ta on pidanud olema läbi peaaegu 30 aastat tegelevad tantrums ja ego kui telepresenter ja intervjueerija, kuid seisis Anzac Cove mõtlemine mida tema vanaisa George oli silmitsi 100 aastat tagasi, vähendas teda pisarad. 60-aastane Wilkins tegi palverännaku Gallipolile sajanda aastapäeva tähistamise eelõhtul, et rohkem teada saada oma vanaisast, George William Thomsonist, kvalifitseeritud hambaarsti, kes töötas mitu tundi järjekindlalt Uus-Meremaa meditsiinilise korpuse liikmena, et parandada purunenud keha. Ta jutustab, kuidas tema "isa" sõjalisest päevikust väljavõtted, mis ta oli lugenud, süütasid 'huvi leegi', et saada rohkem teada Esimese maailmasõja veteranist. Vaadake videot. George William Thomson, Richard Wilkinsi vanaisa, kes teenis Gallipoli's osa Uus-Meremaa meditsiinilistest korpusest. Dr Gabrielle Fortune Aucklandi sõjamälestusest viib Richard Wilkinsi läbi tema vanaisa George Thomson'i esemeid, mis on säilitatud Uus-Meremaal. Armastav vanaisa, George Thomson, pildil tema hilisematel aastatel. Meelelahutusreporter Richard Wilkins on jälginud mehe jälgi, keda ta armastusega Gallipoli's "isa" kutsus. Pildid Gallipoli kivi kaevurite NZ sõjamälestusest. "Ma olin vaimustuses, kuidas nad taastavad ja hooldavad kõiki erinevaid artefakte, mis on annetatud erinevate perede poolt", ütles Richard Wilkins. TV-presenter Richard Wilkins on harva üle emotsionaalne hoolimata tööstuse peaaegu 30 aastat kuid murdis, kui ta jälgis oma vanaisa jäljed Gallipoli. "See on üsna ülekaaluline, ma olin enne tänast õhtut jäik, kui me külastasime Ari Burnu türklaste mälestusmärki", ütles Wilkins, tunnistades, et ta harva muutub pildistamise ajal emotsionaalseks, kuid see oli teistsugune. "Kui sa töötad, kui sa filmid lugu, siis on asi selles, et sa teed teose ja sa pead seda õigesti tegema, me teeme oma tööd, kuid see lihtsalt juhtub olema sinu vanaisa kohta, see muudab asju", ütles ta. Seistes Anzac Cove'is ja mõtlemas, et see...
Televisioonikandidaat Richard Wilkins oli liigutatud, kui ta jälgis oma vanaisa ANZACi jälgi. Lugedes oma "isa" sõda päevikutest, "tõmbas põlema huvi" minna Gallipoli. Ta murdus, kui seisis Anzac Cove'is ja mõtles, kuidas "vaesed tõprad leidsid end põrgus"