Cárcano valiti uuesti Kongressi 1910. aastal. Ta oli 1912. aastal Cordoba provintsi põhiseadusliku konventsiooni president ja 1913. aastal San Juani provintsi föderaalreceiver. Seejärel valiti ta Córdoba kuberneriks ja astus ametisse 17. mail. Tema valitsuse ajal, mis kestis kuni 1916, edendati põllumajanduse mehhaniseerimist ja parandati provintsi maanteevõrku. Ta jätkas kirjutamist, avaldades muu hulgas "La misión Mitre en el Brasil" (1913), "De Caseros
11. septembril" (1919), "Del sitio de Buenos Aires al Campo de Cepeda" (1921) ja "Juan Facundo Quiroga", mille eest ta võitis 1931. aastal riikliku kirjanduspreemia. Cárcano oli Buenos Airese ülikooli agronoomia ja veterinaarmeditsiini kooli dekaan aastatel 1921-1924, samuti oli ta kaks korda Rahvusliku Ajaloo Akadeemia president.