1896. aastal, vahetult enne liikumist Leidenist Amsterdami, mõõdis ta spektrilineede jagunemist tugeva magnetvälja poolt, avastus, mida nüüd tuntakse kui Zeemani efekti, mille eest ta võitis 1902. aasta Nobeli füüsikapreemia. See uurimus hõlmas magnetväljade mõju uurimist valgusallikale. Ta avastas, et spektriline joon jaguneb magnetvälja olemasolu korral mitmeks komponendiks. Lorentz kuulis esimest korda Zeemani vaatlusest laupäeval 31. oktoobril 1896 Amsterdamis Hollandi Kuningliku Kunsti- ja Teadusakadeemia koosolekul, kus need tulemused edastati Kamerlingh Onnes'i poolt. Järgmisel esmaspäeval helistas Lorentz Zeeman tema kontorisse ja esitas talle oma vaatluste selgituse, mis põhineb Lorentzi elektromagnetkiirguse teoorias. Küsimus: Kust ta Amsterdamisse kolis?
Leiden