Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Ülekandmine: Immunoloogia on teadus, mis uurib immuunsüsteemi struktuuri ja funktsioone. See pärineb meditsiinist ja haiguste immuunsuse põhjuste varasemast uurimistest. Varasem teadaolev viide immuunsusele oli Ateena katku ajal 430 eKr. Tukididides märkis, et inimesed, kes olid varem haigestunud, said haigestunud hooldada, ilma et haigestuksid teist korda. 18. sajandil tegi Pierre-Louis Moreau de Maupertuis katsed skorpioni mürgiga ja märkis, et teatud koerad ja hiired olid selle mürgi suhtes immuunsed. 10. sajandil kirjutas Pärsia arst al-Razi (tuntud ka kui Rhazes) esimese teadaoleva teooria omandatud immuunsuse kohta, märkides, et põdemisteenuse rünnak kaitses selle ellujäänuid edasiste infektsioonide eest. Kuigi ta selgitas immuunsust verest välja visatud "liigne niiskuse" mõttes - seeläbi takistades haiguse esinemist teist korda - selgitas see teooria paljude sel ajal teadaolevate vasikate kohta tehtud tähelepanekute kohta. Neid ja muid omandatud immuunsuse tähelepanekuid kasutas hiljem Louis Pasteur vaktsineerimise arendamisel ja tema kavandatud haiguste mikroobite teoorias. Pasteuri teooria oli otseses vastuolus kaasaegsete haiguste teooriatega, näiteks miasma teooriaga. Alles pärast Robert Kochi 1891. aasta tõestusi, mille eest ta 1905. aastal Nobeli preemia sai, kinnitati mikroorganismide rolli nakkushaiguste põhjustajana. Viirused kinnitati inimpatogeenidena 1901. aastal, kui Walter Reed avastas kollase palaviku viiruse. Immunoloogia tegi suure edusamme 19. sajandi lõpu suunas, kiirete arengute kaudu, hüumoraalse immuunsuse ja raku immuunsuse uurimisel. Eriti oluline oli Paul Ehrlichi töö, kes pakkus välja külgkette teooria, et selgitada antigeeni-antikeha reaktsiooni spetsiifilisust. Tema panust hüumoraalse immuunsuse mõistmisse tunnustati 1908. aastal Nobeli preemiaga, mis anti koos rakuimmunoloogia asutaja Elie Metchnikoffiga.  Millal on olemas viide immuniteedile?
430 eKr