Täitke järgmine lause: Pärast hiilgavat karjääri Collège de Juilly's astus ta 1792. aastal "Corps des Ponts et Chaussées" ja sai 1794. aastal asutatud École Polytechnique'i "brigadijuhataja". Prony, Lagrange ja Monge õpetuse all õppis ta kõrgemat matemaatikat, kuid ilma kirjandust unustamata, ja Fontanes'i abiga tõlgis ta suure osa "Eneidist". Tema luuletustest on säilinud ainult järgmine rida: "Le temps n'épargne pas ce qu'on a fait sans lui". Kuigi matemaatikuna ja luuletajana unustatud, on Fayolle omandanud tugeva maine oma teenete eest muusikalisele kirjandusele. Ta õppis harmooniat Perne'i ja violontsellot Barni juures, kuid hoidus oma kompositsioonide trükimisest; ja rahuldas ennast "Les quatre Saisons du Parnasse" (Pariis, 1805<unk>9), kirjandusliku kogumi väljaandmisega kuueteistkümnes köites, 12mo, mille jaoks ta kirjutas palju artikleid muusikast ja muusikutest. Ta andis ka suurema osa biograafilistest teadetest "Dictionnaire historique des Musiciens", mis avaldati Choroni ja enda nimede all (kaks köidet). Pariis, 1810<unk>11), töö, mille eest Fétis on palju võlgu. Aastal 1813 avaldas ta "Sur les drames lyriques et leur exécution". Ta kogus materjale Violini ajaloo jaoks, millest siiski ilmusid ainult fragmendid pealkirjaga "Notices sur Corelli, Tartini, Gaviniés, Pugnani, et Viotti, extraites d'une histoire du violon" (Pariis, 1810). Pärast Napoleoni kukkumist tuli Fayolle Inglismaale, kus ta õpetas prantsuse keelt ja kirjutas "Harmoniconile". Eelmisel päeval
1830. aasta revolutsioonil naasis ta Pariisi ja jätkas oma vanu elukutse muusikakriitikuna. Tema hilisemate teoste hulgas võib mainida brošüüri "Paganini et Bériot" (Pariis, 1830) ja artikleid muusikute kohta Michaudi "Biographie Universelle" lisas. Ta suri 2. detsembril 1852 Ste. Perrine, varjupaik Pariisis.