Walpole juhtis sisemist poliitikat ja pärast tema õe Townshendi tagasiastumist aastal 1730 juhtis ta ka George'i välispoliitikat. Ajaloolased usuvad üldiselt, et George mängis Briti auväärset rolli ja järgis Walpole'i ja vanemate ministrite nõuandeid, kes tegid peamised otsused. Kuigi kuningas oli innukas sõtta Euroopasse, olid tema ministrid ettevaatlikumad. Inglise-Hispaania sõjas lepiti kokku vaherahu.
, ja George avaldas ebaõnnestunud survet Walpole'ile, et ta liituks Poola pärilussõjaga Saksa osariikide poolel. Aprillis 1733 võttis Walpole tagasi ebapopulaarse aktsiisi seaduseelnõu, mis oli toonud kaasa tugeva opositsiooni, sealhulgas oma erakonna seest. George andis Walpole'ile oma toetuse, saates seaduse eelnõu vastased oma kohtukontorist välja.