1855. aastal sai Walewski Drouyn de Lhuys'ist välisministri ja tegutses Prantsusmaa volitatud esindajana Pariisi kongressil.
järgmisel aastal. Välisministrina propageeris Walewski "suhtet" Venemaaga, seistes vastu oma keisri seikluslikule strateegiale Itaalias, mis viis 1859. aastal sõtta Austriaga. Pärast välisministeeriumi lahkumist aastal 1860 sai temast Prantsusmaa riigiminister, ametikohta, mida ta hoidis kuni 1863. aastani. Ta teenis senaatorina 1855-1865, enne kui teda määrati 1865. aastal "Corps Législatif" ja asenduskoja president keisri poolt, kes taastas ta senaati pärast ülestõusu tema võimu vastu kaks aastat hiljem.