Täitke järgmine lause: Bačkise perekond Leedus oli Nõukogude Liidu poolt tagakiusatud; tema vend Juozas oli
1941. aasta juunis saadeti ta Siberisse, kus ta suri aasta hiljem. Klimas vahistati Gestapo poolt 1943. aasta septembris, mis jättis Bačkis'i Prantsusmaal kõrgemaks diplomaadiks. Samal aastal kaitses Bačkis doktoritööd Leedu konkordati kohta (välja antud 2007. aastal leedu keeles). Pärast sõda ei tunnistanud Prantsusmaa ametlikult Leedu, Läti või Eesti diplomaatilisi teenistusi, kuid lubas neil mitteametlikult tegutseda. Bačkis jätkas erinevate ametnike harjutamist Leedu okupatsiooni kohta ja avaldas huvi Leedu NSV tunnustamata jätmise eest, et tagada riigi järjepidevus. Ta avaldas ka informatiivbulletineid Leedu asjade kohta (sealhulgas 33 väljaannet "Questions Lithuaniennes", 8 väljaannet "Bulletin Lithuanien" ja raamatu "Peuples opprimés. La tragédie des Etats Baltes"), aitas leedu põgenikke jne. 1948. aastal võttis Bačkis ühendust Juozas Lukšaga, Nõukogude-vastase parteijuhiga, kes suutis raudse eesriide eest põgeneda, ja aitas tal levitada teavet relvastatud võitluse kohta. 1949. aastal asutas Euroopa liikumine Kesk- ja Ida-Euroopa riikide komitee, mida juhtis Briti parlamendiliige Harold Macmillan ja mis esindas mitmesuguseid Idabloki riike. 1951. aastal sai Bačkis komitee asepresidendiks. Ta oli ka Leedu esindaja Euroopa Föderalistide Liidus, liitus Nouvelles équipes internationales (Uus Rahvusvaheline Meeskond) ja vangistatud Euroopa Rahvaste Assambleega. Bačkis nõudis ka Leedu Katoliku Teaduste Akadeemia taastamist ja esitas aktiivselt selle istungitel teadustööd. 1950. aastal andis Vatikan talle Püha Gregorius Suure ordeni.