Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbisõit: Valgete tiibadega muinasjutude esemeid kogusid esmakordselt prantsuse loodusteadlased Jean René Constant Quoy ja Joseph Paul Gaimard 1818. aasta septembris Louis de Freycineti reisil lõunapoolkeral. Pärast laevahukkumist kaotas selle liigi, kuid Jacques Arago maalil "Mérion leucoptère" jäi see alles ja prantsuse ornitoloog Charles Dumont de Sainte-Croix kirjeldas linnukest 1824. aastal. Liigi nimi on tuletatud iidsest kreekakeelsest leuko- "valge" ja pteron "siibu". Iroonilisel kombel oli esialgne isend mustade sulgedega alamliigist Dirk Hartogi saarelt, mida ei registreeritud uuesti 80 aastat. Vahepeal avastas ja kirjeldas John Gould 1865. aastal laialdaselt levinud sinise suletusega alamliiki kui kahte eraldi liiki. Ta nimetas ühte New South Walesi sisemaalt kogutud isendit valge tiibade superb warbleriks (M. cyanotus), samas kui teist, millel näis olevat valge selg ja tiivad, kirjeldati kui valge selga superb warbleriks (M. leuconotus). Alles 20. sajandi alguses leiti, et need mõlemad siniste sulgedega mandrivormid kuuluvad ühte liiki. George Mack, Victoria rahvusmuuseumi ornitoloog, pidas 1934. aastal oma sugupõlve läbivaatamisel tähtsamaks konkreetset nime leuconotus ja hilisemad uuringud on järginud tema eeskuju. Õlgade vaheline tagaosa on tegelikult paljas, sulgedest, mis tõusevad õla (skapulaar) piirkonnast ja ulatuvad erinevate mustritega sissepoole. See variatsioon segadusse ajas varaseid loodusteadlasi, kes kirjeldasid valge seljaga ja sinise seljaga liike. Valge tiibadega haldjat nimetatakse sageli sinise ja valge haldjaks ja varased vaatlejad, nagu Norman Favaloro Victoriast, viitavad neile selle nimega. Kuid nagu teisedki muidu, ei ole ka valge tiibade muidu sugulane tõelise muiduga (perekond Troglodytidae). Muud alternatiivsed nimed on valge seljaga haldjas, valge seljaga ja valge tiibadega. See oli varem klassifitseeritud kui Vana...  Küsimus: Kus avastas John Gould enamiku alamliikide?
Uus Lõuna-Wales