Terry suurim saavutus sõjas oli see, kui ta sai Fort Fisheri ekspeditsioonikorpuse komandöriks. Benjamin Butler oli varem 1864. aasta lõpus Fort Fisheri vastu ekspeditsioonis ebaõnnestunud. Terry oli võitnud kindral Ulysses S. Granti usalduse ja oli nüüd maavägede komandör teisel ekspeditsioonil kindluse vastu. Erinevalt Butlerist töötas Terry hästi mereväega David D. Porteri juhtimisel. 13. jaanuaril 1865 saatis Terry Ameerika Ühendriikide värviliste vägede diviisi, et hoida Braxton Bragg'i juhitud konföderatsiooni vägesid Fort Fisheri põhja pool. Ta saatis oma teise diviisi Adelbert Amesi juhtimisel kindluse põhjapoolse osa vastu. Pärast käsikäes võitlust võtsid liidu väed kindluse üle kontrolli. Oma osa eest
Fort Fisheri lahingus edutati Terry vabatahtlike major-generaaliks ja regulaarse armee brigaadigeneraaliks. Veebruaris saabusid tugevdused ja John M. Schofield võttis üle Põhja-Carolina Wilmingtoni kampaania üldise juhtimise. Pärast Wilmingtoni langemist nimetati Fort Fisheri ekspeditsioonikorpus ümber X korpuseks, kus Terry jäi komandöriks, ja osales Carolinas Campaign'i lõplikus etapis. Teda peetakse üheks kõige võimekamaks kindraliks, kellel polnud sõjalist väljaõpet.