Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Ülekandmine: Hegeli mõtlemist võib mõista kui konstruktiivset arengut laiemast traditsioonist, mis hõlmab Platonit ja Immanuel Kanti. Sellele nimekirjale võiks lisada Proclus, Meister Eckhart, Gottfried Wilhelm Leibniz, Plotinus, Jakob Böhme ja Jean-Jacques Rousseau. Kõigil neil mõtlejatel on ühine asi, mis eristab neid materialistidest nagu Epicurus ja Thomas Hobbes ning empiristidest nagu David Hume, on see, et nad peavad vabadust või enesemääramist nii reaalseks kui ka ontoloogiliselt oluliseks hingele või vaimule või jumalikkusele. See keskendumine vabadusele on see, mis tekitab Platoni arusaama (Fadeos, Vabariik ja Timeos) hingest kui kõrgemast või täielikumast reaalsusest, kui elutute objektide omamine. Kuigi Aristoteles kritiseerib Platoni "vorme", säilitab ta Platoni ontoloogiliste implikatsioonide nurgakivid enesemääramise jaoks: eetiline arutlus, hinge tipp loomu hierarhia, kosmose kord ja eeldus põhjendatud argumentidega peamise liikumapaneja jaoks. Kant lisab Platoni kõrget hinnangut individuaalsele suveräänsusele oma kaalutlustesse moraalse ja noumenalse vabaduse kohta, samuti Jumala suhtes. Kõik kolm leiavad ühist seisukohta inimeste ainulaadse positsiooni kohta asjade skeemis, mida on tuntud arutletud kategooriliste erinevuste tõttu loomade ja elutute objektidega.  Küsimus: Mis on Gottfried Leibnizi teine nimi?
Wilhelm