Lapsepõlves hakkas Lopes Vieira osalema erinevates poliitilistes ja kodanikuõiguste küsimustes, muutudes entusiastlikuks Vabariikliku Partei liikmeks, mille eesmärgiks oli Portugali monarhia kukutamine. Samuti sai temast feminist ja anarkosündikalist, osaledes 1907. aastal valitsuse vastu toimunud akadeemikute streigis. Aastal 1910 hakkas ta töötama õpetajana Lissaboni "Escola-Oficina No 1" juures. Pärast monarhia kukutamist
1910. aastal, ja vaatamata oma tagasihoidlikule päritolule, suutis ta kiiresti end Portugali intellektuaalsetes ringkondadesse sisestada. Teisel Portugali vaba mõtlemise kongressil kohtus ta oma abikaasaga, António Pinto Quartiniga, kes oli Portugali päritolu Brasiilia intellektuaal ja aktivist. 1913. aastal lahkus ta Brasiiliasse koos oma abikaasaga, kes oli anarkistlike vaatepunktide tõttu Portugalist välja visatud. Ta jäi sinna kuni 1915. aastani, mil perekonnale anti luba naasta Portugali.