Teised kriitikud ja isegi ÜRO toetajad kahtlevad selle tõhususes ja asjakohasuses, sest enamikus kõrgetasemelistes juhtumites ei ole julgeolekunõukogu resolutsiooni rikkumise tagajärgi. Selle varajane näide oli Bangladeshis toimunud Vabastussõda ja 1971. aasta Bangladeshis toimunud genotsiid, mille sooritas Pakistani armee Bangladeshis. ÜRO kriitikud väitsid, et ÜRO oli genotsiidi ennetamisel täiesti ebaefektiivne ja et India sõjaline sekkumine
oli ainus asi, mis lõpetas massimõrva. Veel üks selline juhtum toimus Srebrenicas, kus Serbia väed sooritasid genotsiidi Bosnia moslemite vastu, mis oli suurim massimõrv Euroopa mandril pärast Teist maailmasõda. Srebrenitsa oli ÜRO poolt kuulutatud "turvaliseks piirkonnaks" ja seda kaitses isegi 400 relvastatud Hollandi rahuvalvajat, kuid ÜRO väed ei teinud midagi, et massimõrva ära hoida. 21. sajandil on kõige silmapaistvam ja dramaatilisem näide Darfuri sõda, kus Araabia Janjaweedi militsid, mida toetas Sudaani valitsus, sooritasid korduvaid etnilisi puhastusi ja genotsiidi põliselanike vastu. Alates 2013. aastast on hinnanguliselt tapetud 300 000 tsiviilisikut, mis on piirkonna ajaloo suurim massimõrv, kuid ÜRO on pidevalt ebaõnnestunud tegutsema selle tõsise ja jätkuva inimõiguste probleemi vastu.