Kirjuta selle lõigu edasi - Briti sõjaväe jalaväerügemendi värvid, lipud, identifitseerivad üksust ja tähistavad oma vägede kogunemispunkti. Need olid eriti olulised varases sõjas, kui sõjaväljal tekkis suits, mis tegi sõbra ja vaenlase eristamise raskeks. Värvid muutusid rügementide jaoks oluliseks talismanniks, mis esindas nende traditsioone ja au; vaenlase värvi vallutamist peeti suureks saavutuseks, samas kui oma värvide vallutamise lubamine või vaenlase "kaotamine" peeti rügemendi aule mustaks plekiks. Võitlusel kandsid lipuid enseenid, kõige nooremad ja sageli noorimad rügemendi ohvitserid, ning neid paigutati üksuse ette ja keskele. Nende väärtuse ja silmapaistvuse tõttu olid prahvid silmitsi märkimisväärse riskiga. Et abistada lipuväelasi (kes olid sageli kõigest 16-aastased) rasketest lippudest hoidmisel ja värvide kaitsmisel, määrati värviüksusele mitmed kogenud seersandid, kes olid relvastatud spontoonidega. Alates 1813. aastast võeti nendele meestele au märgina kasutusele uus auastme, värvi seersant. Kui värviline rühm kannatas kaotajaid, võtsid nende asemele teised ohvitserid, seersandid ja vajaduse korral ka teised auastmed. 1815 aastal Waterloo lahingus hukkus või sai haavatud 14 40-nda jalaväe rügemendi seersantit, kes teenisid värvilises rühmas. 1854. aastal Alma lahingus
21. (Royal North British Fusilier) jalaväe rügemendi värviline rühm kaotas 3 ohvitseri ja 17 seersantit.