Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  3. jaanuari pärast keskööd piirasid 200 politseinikku City of Londoni ja Metropolitan'i vägedest piirkonna Sidney tänava 100 ümber. Relvastatud ohvitserid paigutati 111-le, otse 100-le vastupidi, ja kogu öö vältel äratati ja evakueeriti kvartali majade elanikud. Wensley äratas 100-ndal korrusel elavad üürnikud ja palus neil Gershoni kutsuda, väites, et tema haige abikaasa vajab teda. Kui Gershon ilmus, haaras politsei ta kinni ja viis Londoni politsei peakorterisse; maapinna üürnikud evakueeriti ka. Number 100 oli nüüdseks tühi, välja arvatud Svaars ja Sokoloff, kellest kumbki ei tundunud evakueerumisest teadlik olevat. Politsei operatiivmenetlus - ja seadus, mis reguleeris nende tegevust - tähendas, et nad ei suutnud avada tule, ilma et neid enne oleks tulistatud. See, koos hoone struktuuriga, millel oli kitsas, keeruline trepp, mida politsei pidi mööda minema, tähendas, et iga lähenemine jõugu liikmetele oli liiga ohtlik. Otsustati oodata koidikuni, enne kui midagi ette võtta. Umbes kell 7.30 koputas politseinik maja numbri 100 uksele, kuid keegi ei vastanud; seejärel visati aknale kive, et mehi äratada. Svaars ja Sokoloff ilmusid akna juurde ja avasid tule politseile. Politsei seersant sai rinnas haavata: ta evakueeriti tulekahju all üle katuste ja viidi Londoni haiglasse. Mõned politsei liikmed vastasid tule, kuid nende relvad olid tõhusad ainult lühema kaugusega ja osutusid ebaefektiivseks Svaars'i ja Sokoloffi võrreldavalt arenenud automaatrelvade vastu. Kell 9.00 oli ilmne, et kahel relvastatud meestel olid kõrgemad relvad ja küllaldane laskemoon. Kohale jõudnud politseiametnikud, superintendent Mulvaney ja ülem-superintendent Stark, võtsid ühendust Scotland Yardi ase-komissari major Frederick Wodehouse'iga. Ta helistas siseministeeriumile ja küsis Churchillilt luba, et tuua siia üksus Šotide Kaardiväge,  Mis kell politseinik uksele koputas?
7:30 hommikul