Kui Borel murdis kaheksa-aastaselt käe, siis ta eelistas põgeneda ja end peita, mitte koju minna; lõpuks leiti ta valu tõttu värisemas. Sellises olukorras kasvas Borel, kes oli tuntud vaiksena ja vaikivana poisina, kes hoidis endas, üles ja arendas üha suuremat imetlust sõjaväe vastu. Ta valetas oma isa kangelaslikest tegudest Indotsiina sõjas.
Ja jumaldas oma kasuvenna Franck Bichet'i, kes teenis sõjaväes. Tal oli kiindumus relvade vastu ja ta kasutas õhupüstoliga varblasi tulistama.