Kuigi see piirkond oli viimane kindlusalus Prantsuse koloniaalsuse vastu, vallutasid prantslased seda ala järk-järgult pärast 1830. aastat.
, hoolimata kohalike elanike jõulisest vastupanust, mida juhtisid sellised juhid nagu Faḍma n Sumer ja Sheikh Mokrani, kuni 1857. aasta Icherideni lahing tähistas otsustavat Prantsuse võitu, kusjuures sporadilised vägivalla puhangud jätkusid kuni 1871. aasta Mokrani mässuni. Selle aja jooksul konfiskeeriti enamik põlisrahvaste maad ja anti prantsuse "pieds-noir'ile". Prantslased korraldasid ülestõusudele vastuseks palju arreteerimist ja deporteerimist, peamiselt Uus-Kaledoniasse (sealt algasid Vaikse ookeani alžeerlased). Kolonisatsioon tõi kaasa ka rände kiirenemise teistele riigi piirkondadele ja väljaspool seda.