Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Vana-Egiptuse arvud olid kümnendal põhjal. Nad kasutasid numbrite asemel hieroglüüfe ja ei olnud positsioonilised. Aastaks 1770 eKr olid egiptlastel raamatupidamise tekstides nulli sümbol. Sümbooli nfr, mis tähendab "kaunis", kasutati ka hauakambrite ja püramiidide joonistustes aluspinna näitamaks ning kaugused mõõdeti alusjoone suhtes nii, et need olid selle joone kohal või all. II aastatuhande keskpaigaks eKr. oli Babüloonia matemaatikal keerukas seksagesimaalne positsiooniline numbrite süsteem. Positsioonilise väärtuse (või nulli) puudumist tähistas sekstaagesimalsete numbrite vaheline ruum. Aastaks 300 eKr võeti sama Babüloonia süsteemi asukohaldajana kasutusele punktuuri sümbolid (kaks kalduvat kiili). Kiisist (umbes 700 eKr) leitud tahvlis kirjutas kirjutaja Bêl-bân-aplu oma nullud kolme konksuga, mitte kahe kalduva kiiluga. Babüloonia kohtumärk ei olnud tõeline null, sest seda ei kasutatud üksi. Seda ei kasutatud ka numbrite lõpus. Seega nägid sellised numbrid nagu 2 ja 120 (2×60), 3 ja 180 (3×60), 4 ja 240 (4×60) välja samamoodi, sest suurematel numbritel puudus lõplik seksagesimaalne asukoha hoidja. Ainult kontekst võib neid eristada.  Küsimus: Mida neil suurel arvul puudub?
lõplik sekstagesimaalne asukohahoidja