1657. aastal liitus ta taas Keisririigi vägedesse, võitles Teises Põhja-sõjas, käies ulatuslikes kampaaniates Poolas, Preisimaal, Schleswigis, Jutlandis ja Pommeranias. 1661. aastal osales ta ebaõnnestunud sõjalises ekspeditsioonis Transilvaanias türklaste vastu. 1663. aasta Türgi sissetung Ungari keiserlikku Ungari vallandas Austria-Türgi sõja (1663-1664). Tema ratsaväe rünnak Saint Gotthardi lahingus (1664)
6. augustil pälvis ta keisri Leopold I kiidu, kes andis talle keisririigi ratsaväe ülemuse ja tegi temast keisri krahv. Kuus aastat hiljem edutati ta generalfeldmarshalli ja saadeti Ungarisse, kus ta alistas Ungari magnaatide korraldatud ülestõusu. Ta naasis 1672. aastal Ungarisse, kus juhtis röövlite poolt varem vallutatud piirkondade verist rahustamist. Samal ajal oli impeerium sattunud Prantsuse-Hollandi sõtta. 1673. aasta suvel marssisid Sporcki ja Raimondo Montecuccoli juhitud väed Reini, kus nad piirasid Bonni, tõrjutades ära Prantsuse marssal Turenne'i abipüüdluse. Pärast talvitamist Vestfaalias osales ta 1674. aasta kampaanias Belgias, vallutades Dinanti, Chimay ja Huy. Aprillis 1675 naasis ta Ülemreini ja ühendas oma sõjaväe Montecuccoli sõjaväega. Ta lahkus vanaduse tõttu 1676. aasta veebruaris. Sporck suri oma Boheemia lossis Hermanmesteris 6. augustil 1679. Chavangac kirjeldab teda kerge ratsaväe taktikate meistrina, kelle isiklik vaprus viis tema saavutuste kohta liialdatud lugude loomiseni. Oma eluaja lõpus oli ta kogunud 3 miljoni taaliri väärtuses kinnisvara ja aastane sissetulek oli 50 000 taaliri võrra suurem.