Eugene'i peamine põhjus soovida rahu läänes oli kasvav oht, mille tõstsid türklased idas. Türgi sõjaline ambitsioon oli taastunud pärast 1711. aastat, kui nad purustasid Peetruse Suure armee Pruthi jõe ääres (Pruthi jõe kampaania): detsembris 1714 ründasid sultani Ahmed III väed Moreas veneetslasi. Viinis oli selge, et türklased kavatsesid rünnata Ungarit ja tühistada kogu 1699. aasta Karlowitzi asula. Pärast seda, kui Porte keeldus aprillis 1716 vahenduspakkumisest, saatis Karl VI Eugeni Ungarisse, et juhtida oma suhteliselt väikest, kuid professionaalset armeed. Kõikidest Eugeniuse sõdadest oli see see, milles ta oli kõige otsesemal kohal; see oli ka sõda, mida Austria võitles ja võitis enamasti üksi. Eugenius lahkus Viinast juuni alguses 1716 80 000 kuni 90 000 mehi koosneva väeväega. Augusti alguses 1716 marssisid Osmanite türklased, umbes 200 000 meest sultani väimehe, suurvesir Damat Ali Pasha juhtimisel, Belgradist Eugeni positsiooni suunas, mis asus lääne pool Petrovaradini kindlusest Doonau põhjapoolsel kaldal. Suure visir oli kavatsenud kindluse vallutada, kuid Eugenius ei andnud talle selleks võimalust. Pärast hoiatuskutsetest loobumist ja sõjanõukogu pidamisest otsustas prints kohe rünnata.
5. augusti hommikul umbes 70 000 mehega. Türgi janitsarid saavutasid esialgu edu, kuid pärast keisri ratsaväe rünnakut nende küljel langesid Ali-paša väed segadusse. Kuigi keiserlikud kaotasid peaaegu 5000 hukkunut või haavatut, näivad turgid, kes tõmbusid Belgradi, olevat kaotanud kaks korda rohkem, sealhulgas suurvesir ise, kes oli sõtta sattunud ja hiljem oma haavadest suri.