Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Passage: XF4H-1 oli kavandatud kandma nelja pooleldi sisendatud AAM-N-6 Sparrow III radariga juhitavat raketti ja seda tootsid kaks J79-GE-8 mootorit. Nagu McDonnelli F-101 Voodoo's, olid mootorid rümpalt madalal, et maksimeerida sisemise kütusekapasiteedi ja sissevoolavat õhku fikseeritud geomeetriliste sisendite kaudu. Õhukese sektsiooniga tiivul oli 45° suunav ots ja see oli varustatud puhutud klappidega, mis võimaldasid madalal kiirusel paremini käituda. Tuuletunneli katsetamisel oli ilmnenud külgsuunaline ebastabiilsus, mis nõudis tiivudele 5° dihedraali lisamist. Et vältida lennuki titaanist keskosa ümberkujundamist, tõstsid McDonnell'i insenerid tiibade väliseid osi nurga all 12°, mis oli kogu tiibade ulatuses keskmiselt nõutav 5°. Tiivad said ka eripärase "koerahammas", et paremini juhtida rünnakut kõrgematelt nurkadelt. Kõik liikuv tagumik oli 23° anhedral, et parandada kontrolli kõrgel rünnakul, hoides samas tagumiku mootori heitgaasist eemal. Lisaks sellele olid õhu sisselasked varustatud muutuva geomeetrilise rampiga, et reguleerida õhuvoolu mootoritesse supersoonilistel kiirustel. AN/APQ-50 radari abil saavutati kõikil ilmastikutingimustel pealtkuulamisvõime. Lennukikandjate operatsioonide jaoks oli maandumissüsteem projekteeritud nii, et see taluks maandumisi, kus sademe kiirus oli 23 jalga sekundis (7 m/s), samas kui esipuustik võis laieneda umbes 20 tolli (51 cm), et suurendada rünnaku nurka õhkutõusmisel.  Küsimus: kui palju anhedralist astetest see kasu sai?
23°