Pärast seda, kui René Descartes (1637), Robert Hooke (1665), ja Christiaan Huygens (1678) olid esitanud valguse laineteooriaid, jäid aga osakeste mudelid domineerivaks, peamiselt Isaac Newtoni mõju tõttu. 19. sajandi alguses näitasid Thomas Young ja August Fresnel selgelt valguse interfereerimist ja diffraktiot ning 1850. aastaks võeti laine mudelid üldiselt vastu. 1865. aastal kinnitas James Clerk Maxwell'i ennustus, et valgus on elektromagnetiline laine, mis kinnitati katseliselt 1888. aastal Heinrich Hertzi poolt raadiolainete avastamisega, peeti valgusosakeste domineerivaks mudeliks.
tänu Isaac Newtoni mõjule