9. septembril nimetati Kostitsyn 172. relvastiku diviisi komandöriks, juhtis diviisi, kui see hakkas moodustuma Moskva kaitsevööndis. 30. septembril saadeti ta tagasi 183. relvastiku diviisi juhtimiseks, mis kuulub nüüd ülemjuhtimise reservi. 7. ja 20. jaanuari 1943 kolis 183. rügement Voroneži fronti, liitudes 40. armeega. Kostitsyn juhtis diviisi Ostrogozhsk<unk>Rossoshi rünnakus, Voronezh<unk>Kastornoye operatsioonis ja Kolmandas Harkovi lahingus. Diviisi juhtimise eest Harkovi rünnakus pälvis Kostitsyn 25. märtsil Punase Lipu ordeni. Märtsis võitles diviis viimasel ajal Harkovi kaitsmisel ja oli sunnitud Saksa edasimineku tõttu taganema Severski Donetsisse, pärast mida ta kaitses positsioone Krutoy Log'i ja Nizhny Olshanetsi piirkonnas. Aprilli alguses määrati see armee tagumise kaitseliini juurde Prokhorovka lähedal. Diviis kaitses oma positsioone Kurski lahingu alguses.
6. juulil tõrjusid nad tagasi Saksa rünnakud. Osana 69. armee 35. kaardiväeväe korpusest juhtis Kostitsyn järgneva Nõukogude rünnaku ajal 183. Rünnak algas 21. juulil, ründades Saksa liine Novy Oskol ja Verkhnye Olshanets vahel, mis vallutati enne, kui diviis avanes kaitseliinile kõrguse 217,4 ja Dalnyaya Igumenka vahel. 24. juulil tapeti Kostitsyn ja mitu staabiohvitserit otsese kuuli löögi tagajärjel diviisi juhtimisbunkerisse. Ta maeti Novy Oskol'is ja talle anti 24. augustil surnuna Isamaalõja ordeni 1. klassi, et ta oli juhtinud diviisi Prokhorovkas.