Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbipääs: kiirguse karmistamine: röntgenkiirguse koostises on kõvad ja pehmed osakesed, st suure energiaga osakesed ja väikese energiaga osakesed. Ebavajalikku kokkupuudet põhjustavad peamiselt pehmed osakesed, kuna need on liiga nõrgad, et läbi keha minna ja sellega kokku puutuda. Rasked osakesed aga lähevad läbi patsiendi. Röntgentoru ees olev filter võib pehmed osakesed kinni püüda, mis muudab kiirtee kõvaks. See vähendab annust, ilma et see mõjutaks kujutise kvaliteeti. Kaardikiirus: kiirete liikumiste kujutamiseks stroboskoopilise efekti puudumisel on vaja suurt kaadri kiiruset (st sekundis saadud pildid). Kuid mida suurem on kaadri kiirus, seda suurem on kiirguse annus. Seetõttu tuleb raadiosagedus valida vastavalt kliinilisele vajadusele ja see peab olema võimalikult madal. Näiteks laste kardioloogias on vaja 60 impulsi sekundis, võrreldes aeglaselt liikuvate objektidega 0,5 p/s. Pulssisageduse pooleks langetamine vähendab annust umbes poole võrra. 30 p/s-lt 7, 5 p/s-ni vähendamise tulemusel vähendatakse annust 75% võrra.Pulssfluoroskoopia kasutamisel manustatakse kiirguse annust ainult eelnevalt kindlaksmääratud ajavahemike jooksul, mistõttu kasutatakse sama kujutise esitamiseks vähem annust. Vahepeal kuvatakse viimane salvestatud pilt. Teine annuse vähendamise vahend on kollimeerimine. Võib juhtuda, et detektori poolt pakutava vaatevälja põhjal on vaid väike osa sekkumiseks huvitav. Röntgentoru võib varjata osadest, mida kollimaatoril ei ole vaja näha, nii et detektori saadetakse ainult vastavate kehaosade annus. Kaasaegsed C-käed võimaldavad navigeerida saadud piltidega ilma pideva fluoroskoopia kasutamiseta.  Küsimus: Mis annab vaatevälja?
detektor