Kui Ibsen oli sunnitud ennast toetama pärast isa majanduslikku kokkuvarisemist, läks ta apteekriisiõppe Grimstadisse. Seal valmistas ta end ette ülikooli ja katsetas erinevaid luuletusvorme. Õpingute ajal leidis ta end kirglikult Catiline'i kõnes, kuulsates Cicero kõnesid valitud questori Catiline'i ja tema vandenõu vastu vabariigi kukutamiseks. Ibsen valis selle vandenõulase oma esialgse töö teemaks, lõpetades "Catiline" 1849. aastal. Teise väljaande (1875) proloogis väljendab Ibsen, et teda inspireeris sügavalt Euroopa kaasaegne poliitiline olukord ja et ta toetas Ungari ülestõusu
Habsburgide impeeriumi vastu. Ta selgitab, et Catiline'i juhtum oli tema jaoks eriline huvi, sest ""on antud vähe näiteid ajaloolistest isikutest, kelle mälu on olnud täielikult nende vallutajate valduses kui Catiline"". Seega võib Catiline lugeda üheks Ibseni häiritud (ja häirivaks) kangelaseks koos Brandi ja Gregers Werle'iga.