Poliitilist stseeni 1944.-1945. aastal kontrollis Vastupanu, kuid sellel oli arvukalt fraktsioone. Charles de Gaulle ja Vaba Prantsusmaa elemendid olid asunud väljaspool Prantsusmaad, kuid nüüd domineerisid nad koos sotsialistide, kristlike demokraatide (MRP) ja radikaalide osapoolega. Kommunistid domineerisid suurel määral vastupanu Prantsusmaal, kuid koostöös tihedalt valitsusega 1944-1945 Kremli korraldusel. Oli üldine üksmeel, et olulised võimud, kes olid olnud avalik koostöö sakslastega, tuleks natsionaliseerida, nagu Renault autod ja suured ajalehed. Vaja oli uut sotsiaalkindlustussüsteemi ja ka uusi olulisi soodustusi ametiühingutele. Liiduid jagati kommunistlike, sotsialistlike ja kristlike demokraatlike fraktsioonide vahel. De Gaulle oli pettunud, kuna ei suutnud kontrollida kõiki valitsevaid jõude, ning astus 1946. aasta alguses tagasi. 13. oktoobril 1946 loodi uue põhiseadusega neljas vabariik. Neljas vabariik koosnes parlamendivalitsusest, mida kontrollisid mitmed koalitsioonid. Prantsusmaa püüdis Prantsuse Indotsiina kontrolli taastada, kuid Viet Minh alistas ta 1954. aastal. Ainult mõned kuud hiljem oli Prantsusmaa silmitsi uue kolonialismivastase konfliktiga Alžeerias.
ja arutelu selle üle, kas säilitada kontrolli Alžeeria üle, mis oli siis koduks üle miljoni Euroopa asunikule, hävitas riigi ja peaaegu viis riigipöörde ja kodusõjani. Charles de Gaulle suutis hoida riiki koos, samal ajal astudes samme sõja lõpetamiseks. Alžeeria sõda lõppes 1962. aastal Éviani lepingutega, mis viisid Alžeeria iseseisvumiseni.