1922. aastal tootis Bamford & Martin sõidukeid, mis võistlesid Prantsuse Grand Prix's, mille tulemusel võitsid Brooklands'is kiiruse ja vastupidavuse maailmarekordid. Kolm tehaste Team Cars'i 16-klapi kaksikmootoriga ehitati võidusõidu- ja rekordite murdmiseks: šassiinumber 1914, hiljem arenenud kui Green Pea; šassiinumber 1915, Razor Blade rekordmobil; ja šassiinumber 1916, hiljem arenenud kui Halford Special. Ligikaudu 55 autot ehitati müümiseks kahes konfiguratsioonis; pikk šassi ja lühike šassi. Bamford & Martin läks 1924. aastal pankrotti ja ostis Dorothea Charnwood, kes pani oma poja John Renford Martin Renford Benson & Martinisse. "Kõik olid juba läinud, kuid nad olid hakanud müüma oma uue mootori, kasutades oma võidusõidu- ja võidusõidukeid, kuid olid juba üle 15 aasta jooksul hakanud kasutama oma võidusõidukeid, sealhulgas uue mootori, mille disainer oli välja töötanud, nagu Charles Mansfield
Enfield-Allday šassii