Aastal 1543 avas Andreas Vesalius Lääne meditsiini kaasaegse ajastu oma loomuliku inimloomuse uuringuga De humani corporis fabrica, mis põhines surnukehade lahkamisel. Vesalius oli esimene anatomite seeriast, kes järk-järgult asendasid skolastilismi empiirilismiga füsioloogias ja meditsiinis, tuginedes pigem esimese käe kogemusele kui autoriteedile ja abstraktsetele põhjendustele. Ravim oli ka kaudselt taimede uurimise uuendatud empiirilismi allikas. Otto Brunfels, Hieronymus Bock ja Leonhart Fuchs kirjutasid ulatuslikult taimede kohta, alustades loodusepõhise lähenemise taimse elu vahemikku.
looduslikud taimed