Kirjuta selle lõigu jätkamine - Prantsusmaal olles toimetas Diana kuus aastat fašistlikku kultuuriajakirja "The European" ja sellele ajakirjale andis ta ise mõnikord materjali. Ta kirjutas artikleid, raamatute arvustusi ja kirjutas regulaarselt päevikusse. Paljud tema panused avaldati uuesti 2008. aastal raamatus "The Pursuit of Laughter". Aastal 1965 sai ta ülesandeks kirjutada regulaarselt rubriiki "Kirjad Pariisist" "Tatler". Ta spetsialiseerub autobiograafiliste ja biograafiliste lugemite ning aeg-ajalt romaani läbivaatamisele. Ta kommenteeris oma kogemusi ja teadmisi raamatu teemal, mida ta läbi vaatas. Ta kirjutas regulaarselt "Books and Bookmen" ja tema 1980. aasta ülevaade Magda Goebbels'i eluloost tõmbas Christopher Hitchensi tähelepanu. Hitchens vaidles vastu lõigule, kus Diana kirjutas: "Kõik teavad traagilist lõppu. Kui venelased Berliini ümber piirasid, tapsid Goebbelsid valuta oma lapsed ja siis iseennast. Surnud lapsed kirjeldati inimeste poolt, kes nägid neid "rahulikult magamas". Need, kes mõistavad hukka selle kohutava, Masada
"selline tegu peab kaaluma alternatiivit, mis seisab Magda ees". Hitchens nõudis, et "New Statesman" avaldaks Masada tropi hukka mõistva toimetuse. Kaheksakümnendates aastates oli ta saanud "London Evening Standardi" juhtivaks kriitikuks A. N. Wilsoni seitsmeaastase ametiaja jooksul kirjandusliku toimetajana. 1996. aastal, pärast Wilsoni lahkumist, palus ajalehe uus toimetaja Max Hastings tema järeltulijal lõpetada Diana arvustused. Hastings väidetavalt ütles, et ta ei taha enam "verise leedi Hitleri" ajalehes. Diana ja ajaleht jätkasid oma suhteid pärast Hastingsi pensionile jäämist 2001. aastal.