Lajos Kossuthi ja Imre Cseszneky toetusel valiti ta 1848. aasta diitil Jankováci esindajaks ja 1849. aastal sai ta kõrgema kohtu kohtunikuks. Rahvuslik katastroof (revolutsiooni kukkumine 1848-1849
) mõjutas teda sügavalt. Ta oli lühikest aega pagenduses ja kui ta 1850. aastal Ungarisse naasis, oli ta juba tõsises languses. Aastal 1854 kirjutas ta oma viimase luuletuse "A vén cigány" ("Vana mustlane"). Ta kolis tagasi Pesti, et olla arstide lähedal, ja suri seal, samas majas, kus Károly Kisfaludy oli surnud 25 aastat varem. Ta maeti Kerepesi kalmistule. Tema matused 21. novembril olid rahvusliku leinapäevaks. Tema vaeseid lapsi toetas riiklik toetus, mille kogus Ferenc Deák, kes tegutses nende eestkostjana.