Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  1941. aastal järgis Zuse oma varasemale masinale Z3, maailma esimene töötav elektromehaaniline programmeeritav, täielikult automaatne digitaalne arvuti. Z3 oli ehitatud 2000 relliga, mis rakendas 22-bitise sõna pikkust, mis töötas kella sagedusega umbes 5 × 10 Hz. Programmi kood ja andmed olid salvestatud punktifilmile. See oli mõnes mõttes üsna sarnane kaasaegsete masinatega ja oli paljude edusammude, näiteks ujuva täppimäära numbritele, teerajaja. Raske rakendatava kümnendkorralduse asendamine lihtsama binaarsüsteemiga tähendas, et Zuse masinad olid kergemad ehitada ja potentsiaalselt usaldusväärsemad, arvestades tol ajal kättesaadavaid tehnoloogiaid. Z3 oli ilmselt Turingi-täielik masin. Kahe 1936. aasta patenditaotluses ennustas Zuse ka seda, et masinate juhiseid saab salvestada samasse salvestusse, mida kasutatakse andmete jaoks - see on peamine arusaam sellest, mis sai tuntuks kui von Neumanni arhitektuur, mis rakendati esimest korda 1948. aastal Ameerikas elektromehaanilisel IBM SSEC-il ja Suurbritannias täielikult elektroonilisel Manchester Baby-l. Zuse kannatas II maailmasõja ajal tagasilööke, kui mõned tema masinad hävisid liitlaste pommituskampaaniate käigus. Ilmselt jäi tema töö Suurbritannia ja USA inseneridele palju hiljem teadmatuks, kuigi vähemalt IBM oli sellest teadlik, kuna ta rahastas oma sõjajärgse alustava ettevõtte 1946. aastal vastutasuks Zuse patentide optsiooni eest.  Küsimus: kes märkas Zuse'i tööd esimesena?
IBM