Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  13. sajandil tegid mitmed frangi ristisõdijate ja mongolite keisririigi juhid mitmeid katseid luua Prantsuse-Mongoolia liit islami kalifaatide, nende ühise vaenlase vastu. Selline liit oleks võinud tunduda ilmselge valik: mongolid olid juba kristluse suhtes sümpaatsed, arvestades, et mongolite õukonnas oli palju mõjukas Nestori kristlasi. Frangid (Lääne-Eurooplased ja Levanti ristisõdijate osariigid) olid avatud idast pärit toetuse ideele, osaliselt tänu pikaajalisele legendele müütilisest preester Johannest, maagilise kuningriigi ida kuninga kohta, kelle kohta paljud uskusid, et ta ühel päeval tuleb ristisõdijatele Pühasse Maale appi. Frangid ja mongolid jagasid ka ühist vaenlast moslemites. Siiski, vaatamata paljudele sõnumitele, kingitustele ja saadikutele mitme aastakümne jooksul, ei saanud sageli kavandatud liit kunagi tulemusi. Kontaktide avamine eurooplaste ja mongolite vahel algas umbes 1220. aastal, kusjuures paavstlik ja Euroopa monarhid saatsid aeg-ajalt sõnumeid mongolite juhtidele, nagu Suur-Khaan, ja seejärel Ilkhanidele mongolite vallutatud Pärsias. Kommunikatsioon pidi järgima korduvat mustrit: eurooplased palusid mongolitel pöörduda lääne kristlusesse, samas kui mongolid vastasid nõudmisega allumiseks ja austuse andmiseks. Mongolid olid juba vallutanud palju kristlikke ja moslemite rahvaid kogu Aasias ja pärast moslemite Abbasidide ja Ayyubidide dünastiate hävitamist võitlesid järgmised põlvkonnad piirkonnas allesjäänud islami võimuga, Egiptuse mamlukitega. Kiriku Armeenia kristliku rahva kuningas Hethum I oli 1247. aastal mongollastele alistunud ja julgustas tugevalt teisi monarhiid kristliku-mongolliku liiduga tegelema, kuid ta suutis veenda ainult oma väimeest, ristisõdiva Antiookia riigi vürst Bohemond VI, kes alistus 1260. aastal. Teised kristlikud juhid, nagu Akre ristisõdurid, ei usaldanud mongoleid, pidades neid kõige olulisemaks ohuks...  Küsimus: Keda mõned kristlikud juhid ei usaldanud?
mongolid