Kuigi Bernadotte keeldus aitamast Napoleon Bonaparte'il korraldada novembris 1799 tema "riiklikku riigipööret", oli Napoleon otsustanud võita "Põrkeinimese" ja varjutas teda auväärtustega. Napoleon tunnistas Bernadotte'i haldusvõimet ja mõjuvõimu, nimetades ta 18. aasta veebruaris riigikonsultöriks. Aprillis 1800, hoolimata tema vabariiklaste sümpaatiatest, pakuti Bernadotte'ile ja vabalt vastu võetud, aprillist 1800 kuni 18. augustini 1801, Lääne armee ülemjuhataja ametikoha mässulises Vendée's, kus ta edukalt taastas rahu. Seda peeti usalduse ametisse nimetamiseks, kui Napoleon alustas oma suve Itaalia kampaaniat, kus ta lõpuks võitis Marengo lahingus.
Ta jättis Bernadotte'i Pariisi lähedal sõjaväega. Napoleon kirjutas Bernadotte'ile, kes oli teel Itaaliasse, oma hüvastijätukirjas: "Ma hakkan end veel kord sõja ohtude ette heitma. Me ei tea, kuidas see võib välja minna. Kui ma langen, leiad end 40 000 mehega Pariisi väravate juures. Teie kätes on Vabariigi saatus". Kuna Bernadotte oli Joseph'i õe ja teiste vendade ja õdede lähedane sõber, arvatakse, et Napoleon kaalus oma perekonna heaolu võimalikul juhul, kui ta sureb lahinguväljal, samuti riigi tulevikku, jättes oma endise rivaali võimele haarata valitsuse riivid, sest tema endistest rivaalidest oli ainult Bernadotte'il poliitiline ja sõjaline oskus ja populaarsus, et säilitada vabariik.