Sündinud Madridi El Escorial'is, veetis Ferdinand VII oma noorust kui Hispaania trooni pärija. Pärast 1808. aasta Aranjuesi mässu tõusis ta troonile. Sellel aastal kukutas Napoleon ta; ta seostas oma monarhia kontrrevolutsiooni ja reaktsioonilise poliitikaga, mis põhjustas Hispaanias sügava lõhe tema parempoolsete jõudude ja vasakpoolsete liberaalide vahel. Ta võttis tagasi võimu detsembris 1813, taastas absolutistliku monarhia ja lükkas tagasi 1812. aasta liberaalse põhiseaduse. Rafael del Riego juhitud ülestõus 1820. aastal sundis teda taastama põhiseaduse, alustades seega liberaalse trienniumi: kolmeaastase liberaalse valitsemise perioodi. 1823. aastal lubas Verona kongress edukat Prantsuse sekkumist
Taastades ta teise korra absoluutse võimule. Aastatel 1814-1833 tõrjus ta liberaalse ajakirjanduse, vangistades palju selle toimetajaid ja kirjanikke.