Kirjuta selle paragrahvi jätkumine - 1973. aastal lõpetas Indira Gandhi juhitud Kongress (I) "Ühe järgu ühe pensioni", mis oli India relvajõudude töötajate pensioni otsustamise aluseks, mis oli olnud alates iseseisvusest 26 aastat, ex parte haldusmäärusega. Lisaks sellele tõstis valitsus kolmanda palgakomisjoni aruande põhjal, millest välistati relvajõudude esindajad ja mida domineerisid bürokraadid, tsiviilisikute pensioni, kes pensionile läksid 58-aastaselt, 30-lt 50-le protsendile, netokõrgendusega 20 protsenti; ja vähendas sõdurite, mittekomisjonäride (NCO) ja nooremate ametnike (JCO) pensioni 20% võrra, 70-lt 50-le protsendile põhipalgast, tingimusel, et täieliku pensioni jaoks oli minimaalne teenistus 33 aastat. Kuid kui sõdurid 1973. aastal pensionile läksid pärast 15 aastat teenistust, 33-36-aastaselt, said nad pensionina vähem kui 30 protsenti palgast. Sõdurite pensioni vähendati seega mitte 20%, vaid 40%, 70-lt 30%-le. Lisaks sõjaväeliste pensionide langusele langetas valitsus sõduri staatuse, võrdsustades "väeväelase, kes on teeninud vähem kui kolm aastat" "poolkvalifitseeritud/kvalifitseerimata tööjõuga". Otsus tehti teatavaks kaks kuud pärast seda, kui feldmarshal Sam Manekshaw, kes juhtis sõjaväge 1971. aasta sõjas
Kongressi I valitsuse esitatud põhjus sõjaväe pensionide langetamiseks, mis jätkab veteranide ja teenistujate rütmi, oli see, et see soovis tagada sõjaväe pensionide "ekvivalentsuse" tsiviilisikutega.