Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Olsson sündis Oknö's Mönsteråsi lähedal, viiest lapsest teine; tema õed ja õed olid kõik vennad. Ta sai 18. veebruaril 1876 14-aastaselt peahaava, kuid tundus, et taastus sellest kiiresti. 22. veebruaril kaebas ta hambavalu. Tema perekond uskus, et tema hammas valutab nõiduse tõttu, ja talle kästi minna voodisse. Kuid kui ta magama jäi, ei ärganud ta üles. Tema isa oli kalur ja tal polnud arstile raha. Perekond usaldas selle asemel sõprade ja linna ämmaemanda nõuandeid. Olssoni ema sundis teda piima ja suhkrutoitu sööma. Lõpuks maksid naabrid arsti külastuse eest, kuid arst ei suutnud magama jäänud tüdrukut äratada ja leidis, et ta on koomas. See arst külastas Olssoni terve aasta, seejärel kirjutas ta Skandinaavia juhtiva meditsiiniajakirja toimetajale, paludes teiste spetsialistide abi, et leida ravi Olssoni pidevale uneolele. Olssoni külastasid arstid, kes märkisid, et tema juuksed, küüned ja varbaküüned ei tundunud kasvavat. Perekond teatas, et Olsson istus aeg-ajalt püsti ja "muristas palveid, mida ta oli lapsepõlves peast õppinud". Üks Olssonit külastanud arst oli Johan Emil Almbladh, kes arvas, et tema une seisund oli hüsteeria tagajärg. 1892. aasta juulis viidi Olsson haiglasse Oskarshamnisse, kus teda raviti elektrokonvulsiivse teraapiaga. 2. augustil 1892 lasti ta haiglast välja ilma, et ta oleks ärganud või tema olukord oleks paranenud. Haigla ütles, et sobiv diagnoos on "dementia paralytica". Siiski ei ole väga palju tõendeid selle kohta, et ta tegelikult seda haigust kannatas. Olssonit ei uurinud arst uuesti enne, kui ta ärkas unest.Kogu selle aja jooksul, mil ta magas, anti Olssonile iga päev kaks klaasi piima. Tema ema suri 1904. aastal ja pärast seda jätkas Olssoni ja majapidamise eest hoolitsemist teenijanna. Kui Karolina vend 1907. aastal suri, hakkas ta hüsteeriliselt nutma, kuigi ta jäi magama. Ta väidetavalt ei...  Küsimus: millal Olsson oma ema kaotas?
1904. aasta