Kim Hong-il (23. september 1898 - 8. august 1980) oli Korea iseseisvusaktivist ja teine Hiina-Jaapani sõda ja Korea sõda kindral, kes hiljem sai diplomaadiks ja poliitikuks Lõuna-Koreas. Sündinud Põhja-Pyonganis, õppis ta esmakordselt Hiinas ja Koreas ning oli lühikest karjääri õpetajana enne, kui tema sidemed Korea iseseisvusliikumisega viisid tema vangistamiseni. Ta põgenes 1918. aastal Hiinasse pagendusse ja teenis Kuomintang'i rahvuslikus revolutsioonilises armee 1926-1948 ning kolis seejärel uuele iseseisvale Lõuna-Koreale, et liituda Korea Vabariigi armeega. Ta juhtis Korea sõja esimesel aastal Lõuna-Korea I korpust ja saadeti seejärel Taipeisse Lõuna-Korea suursaadikuna Hiina Vabariigis, mis oli selleks ajaks
oli taganenud Taiwani. Tema ülesanne kestis seal lõpuks üheksa aastat. Ta naasis Lõuna-Koreasse 1960. aastal pärast aprillirevolutsiooni, mis lõppes Syngman Rhee valitsemisega, ja teenis lühidalt Park Chung-hee hunta all välisministri ametikohal. Ta kandideeris Rahvusassambleesse, esmalt ebaõnnestunult 1960. ja 1963. aastal, seejärel valiti ta 1967. aastal ja sai opositsiooni Uue Demokraatliku Partei peamiseks figuuriks.