Aastatel 1954-1988 mäletati Setifi ja Guelma massimõrvu Alžeerias, kuid seda peeti väikese sündmusena võrreldes 1. novembriga 1954, Alžeeria iseseisvusõja algusega.
, mis legitiimeeris üheparteirežiimi. FLN liikmed ei tahtnud mässuliste ja riigi liikmete puhul rõhutada 1945. aasta mai tähtsust: see oleks tähendanud seda, et tuleb meeles pidada, et olid olemas ka teised vastuolulised natsionalismi voolud, nagu näiteks Messali Hadji Alžeeria rahvuslik liikumine, mis oli FLNi vastane. 1988. aasta demokraatliku liikumisega "tulid algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed algkeelsed. Viidi läbi uuringud 1945. aasta mais toimunud veresaunade kohta, samuti loodi mälestuslootus nende sündmuste mälestamiseks. Liamine Zérouali ja Abdelaziz Bouteflika presidendid ning ka Fondation du 8 Mai 1945 hakkasid massimõrvade mälestusi kasutama poliitilise vahendina, et arutada Prantsusmaaga "koloniaalse genotsiidi" tagajärgi.