Varsti pärast Robertsoni eemaldamist, Saksamaa kevad-offensiv
21. märtsi 1918. aasta lahingud olid lähedal katastroofilise lüüasaamise tekitamisele Hubert Gough'i 5. armeele. Kuna Briti väed olid aprillis ikka veel kõvasti surutud, muutusid peaaegu läbikukkumise põhjused poliitiliseks vaidluseks. Lloyd George arvas, et feldmarshal Haig oli oma 1916/1917 rünnakutes Briti tööjõudu raiskanud vähe kasulikku mõju, samas kui Briti sõjavägi ja nende poliitilised ja ajakirjanduslikud liitlased tundsid, mitte ilma põhjuseta, et valitsus oli jätnud BEF-i näljaseks (John Grigg väidab, et tal oli õigus seda teha, kuna Haig oli kavatsenud rünnaku jätkamist 1918. aasta alguses). Lloyd George tsiteeris 9. aprillil 1918 alamkojas kõnes sõjaväeametilt saadud andmeid, milles ta ütles, et BEF oli 1. jaanuaril 1918 tugevam kui aasta varem (saksa rünnaku eelõht märtsis oleks võinud olla parem võrdlus kui jaanuaris, John Grigg'i arvates). Lloyd George ütles ka, et Mesopotaamias oli olnud ainult üks "valge" diviis ja kolm Egiptuses ja Palestiinas, ülejäänud diviisid olid nende teatride India diviisid, mis sisaldasid vaid väikest osa Briti vägedest.