Kokkuvõte artiklist:  Sajad kalamehed kiirustavad päästmiseks eraldatud Indoneesia saarelt, kus paljud olid orjastatud, et püüda mereandjaid Lääne restoranidesse. Indoneesia ametnikud, kes uurivad tööjõu kuritarvitamist, ütlesid täna rändetöötajatele, et nad lubavad neil lahkuda teise saarele paadiga, kuna nad on mures oma turvalisuse pärast. Üle 300 kalamehe tulid lähimatest traalereid, külasid ja isegi džunglit, et reisida, olles olnud nagu orjad Pusaka Benjina Resources'i kalastusettevõtte kompleksi. Lõpuks päästis neid Indoneesia kalandusministeerium, pärast seda kui ametnikud kehtestasid kalapüügi moratooriumi, et tõrjuda salaküttimist. Birma kalurid tõstavad käed, kui neilt küsitakse, kes soovivad minna koju Pusaka Benjina Resources'i kalandusettevõtte territooriumil Indoneesia Aru saartel Benjinas. Need kalamehed jooksevad oma asjade järele, kui neile öeldi, et nad võivad eraldatud saarelt lahkuda. Kaks kalurit, keda peeti orjadena, kallistasid üksteist, kui nad ootasid oma paadi väljumist. Birma kalurid tõstavad käed, kui küsitakse, kes soovib koju minna. "Ma lähen oma vanemate juurde", ütles 42-aastane Win Win Ko, naeratades, et näidata, et tal on suu täis puuduvaid hambaid. Nad ei ole minust midagi kuulnud ja mina pole neist midagi kuulnud peale lahkumist. Ta lahkus vaesest Myanmarist neli aastat tagasi, lubades saada head tööd naaberriigis Taimaal, kuid nagu paljud teisedki, kes olid Benjina saarekülas kinni, peteti ta selle asemel kalalaevale, mis viis ta tuhandeid kilomeetreid kodust kaugemale, ilma et ta saaks tagasi. Ta ütles, et ta neli hammast löödi välja Tai laeva kaptenite sõjaväe saapade poolt, sest ta ei liigutanud kala piisavalt kiiresti tekilt allapoole. Praegused ja endised orjad said teada päästmisest, kui hakkas sadama, ja mõned jooksid läbi vihma. Nad jooksid tagasi oma paatide juurde, hüppasid üle rööbaste ja hüppasid akendest läbi. Nad toppisid oma väikesed asjad plastikkotti...
Umbes 300 kalameest tulid välja traalereid, külasid ja isegi džunglit. Ta oli Benjina saarel häbitute kalameeste poolt kinni jäänud. Mõnedele vaestele riikidele, nagu Myanmar ja Kambodža, lubati tööd Tailandis, kuid selle asemel võeti nad nende tahte vastu Indoneesiasse. Paljudele sunditi töötama 20 kuni 22 tundi päevas ilma puhkeajata ja ilma palgata. Väidetavalt peksmise, piitsutamise ja elektrilöögi abil. Indoneesia Kalandusministeerium astub peale kalapüügi moratooriumi kehtestamist ette.