1982. aastal ajakohastati autot ja muudeti seda ümber kujundatud esiosaga, millel olid eraldi vasak ja parem eesne tiib ja uus tagatiib, muutudes "B" spetsifikaadi RE30-ks. Maapõhise efekti arendamine tähendas, et autod sõitsid sageli ilma eesriistadeta. Mootor arendati edasi, et anda umbes 590 hj. Prost alustas hooaega tugevalt ja võitis Brasiilias ja Lõuna-Aafrikas, rõhutades oma kavatsust võita sel hooajal meistrivõistlust. Siiski olid need tema ainsad aasta võidud, kui Ferrari, Williams ja McLaren võitsid Renault'i tehnoloogilises võistluses. RE30B oli vapustav kvalifikatsiooniauto, kus Prost või Arnoux olid enamuses võistlustest pole'il, kuid usaldusväärsus oli kahtlane mõlema sõitja jaoks, peamiselt uute ja üsna eksperimentaalsete elektrooniliste kütuse süstimisega seotud probleemide tõttu, mis võistluste ajal korduvalt ebaõnnestusid. See oli häbiväärne, sest RE30B oli ilmselt kõige konkurentsivõimelisem auto sel aastal, millel oli parim kompromiss otsese jõudlusega - hea šassiiga ja aerodünaamikaga ning piisavalt võimas mootor. Auto oli kiire igasugustel erinevatel ringkondadel - isegi tihedatel, aeglastel ringkondadel nagu Monaco, Detroit, Zolder ja Long Beach; ringkondadel, kus teised turbo-mootoriga autod (Ferrari, Brabham-BMW ja vähem konkurentsivõimelised Toleman-Hart) puuduvad jõudlusel tänu raskemal kaalul ja halval mootori võidule tänu massiivsele turbo tagasilöögile, nii et autod, millel oli vähem võimsad looduslikult õhustatavad mootorid, suutsid kapitali saada, olles võimelised kiiremini kiirendama võimsust aeglastest nurkadest. Arnoux võitis aasta teisel poolel kaks võitu, kuid lõpetas kogu hooaja jooksul ainult neli võistlust. Prost võitis Monaco, Austria ja Dijoni.
Aga tal olid probleemid kõigi kolme võistluse viimastel ringidel. Lõpuks sai ta neljanda koha meistrivõistlusel, samas kui Renault lõpetas kolmandana konstruktorivõistlusel.