Itaalia Kuningriiki valitses 1922.-1943. aastal fashistlik rahvuspartei, peaministrina Benito Mussolini. Itaalia fašistid kehtestasid autoritaarse valitsuse ja purustasid poliitilist ja intellektuaalset opositsiooni, edendades samal ajal majanduslikku moderniseerimist, traditsioonilisi sotsiaalseid väärtusi ja lähenemist Rooma katoliku kirikuga. Payne'i (1996) sõnul "käis fašistlik valitsus läbi mitmete suhteliselt erinevate etappide". Esimene etapp (1922-1925) oli nominaalselt parlamentaarse süsteemi jätkamine, kuigi "õiguslikult organiseeritud täidesaatva diktatuuri" all. Teine etapp (1925-1929) oli "fašistliku diktatuuri loomine". Kolmas etapp (1929-1934) oli vähem aktiivne. Neljandat faasi (1935-1940) iseloomustas agressiivne välispoliitika: teine Itaalia-Etiopia sõda, mis käivitati Eritreast ja Somalimaalt; vastasseisu Rahvasteliiduga, mis viis sanktsioonidele; majandusliku autarkia kasv; Albaania sissetung
; ja terase pakti allkirjastamine. Viies etapp (1940-1943) oli Teine maailmasõda, mis lõppes sõjalise lüüasaamisega, kuues ja viimane etapp (1943-1945) oli Saksamaa kontrolli all olnud Salò valitsus.