Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Teise maailmasõja lõpus ilmus Saksamaa turboreaktiivse mootoriga Messerschmitt Me 262, mis ajendas Nõukogude Liitu välja töötama kiiremaid lahingulennukeid. Kuna NSVL-l puudus tootmiseks valmis turboreaktiivmootor, suunati arendustegevus segasõidukite poole, kasutades tavapärase kolbmootoriga propelleri suurema osa tõukejõust väikese raketi või reaktiivmootoriga kiiruse purskamiseks. Su-5 (algselt I-107) ja kontseptuaalselt sarnane Mikojan-Gurevitð I-250 kavandati 1944. aastal. Lennuk lendas esmakordselt 6. aprillil 1945 ja läbis piiratud lennukatsetusi. Seejärel varustati seda laminaarsete voolukiududega ja see saavutas 793 km/h (428 kilomeetrit, 493 miili tunnis) kõrgusel 4350 m (14.270 jalga) mootoriga. 15. juunil 1945 sai Klimov VK-107A kolbmootor lennu ajal parandamatult kahjustatud. Pärast teise VK-107A omandamist jätkusid lennu katsetamine kuni 18. oktoobrini, mil mootor jõudis oma kasutusaja lõpuni. Uusi VK-107A-sid ei olnud võimalik hankida ja projekt tühistati. Su-5 oli tavaline tervest metallkonstruktsioonist monoplane. VK-107 kolbmootori mootoriga varustatud õhu-reaktiivse mootori (VRDK) mootoriga varustati kolbmootori mootoriga, mis võimaldas kolme minuti jooksul lisada 100 km/h kiirust.  Küsimus: Miks Nõukogude Liit arendas välja segamootoriga õhusõidukid?
Nõukogude Liidul puudus turboreaktiivmootor.