Kui Hotze tõstis relvad üles Prantsuse vastu Šveitsis, tühistas revolutsiooniline Šveitsi valitsus Bernis tema Šveitsi kodakondsuse. Koalitsiooni liitlaste jaoks tegid tema Šveitsi juured temast ideaalse saadiku Viini ja Konföderatsiooni pooldajate vahel Šveitsis. Ta töötas koos William Wickhami ja kolonel Williams'iga, Inglise mees, kes teenis Austria, Bodensee (Constance'i järve) laevastiku loomisel. Feldmarshall-leitnantina juhtis ta Vorarlbergi 15 000 sõdurit Prantsusmaa Šveitsi armee vastu, mida juhtis André Masséna. Pärast Feldkirchi kindlustamist vallutas ta kindluse St. Luzisteig'is, mis on oluline läbikäik Graubünden'i kantonis, mis ühendab Šveitsi Konföderatsiooni ja Liechtensteini. Siis, kui ta sai aru, et Prantsuse peaarmee oli ületanud Reini ja liikunud põhja poole Constance'i järvest, korraldas ta Feldkirchi kaitse ümber ja andis juhtimise Franjo Jelačićile, võimelisele ohvitserile ja komandörile. Hotze võttis 10 000 Vorarlbergi kaitsmiseks määratud 15 500 sõdurist Constance'i järve suunas, eesmärgiga toetada pealihertsog Karl'i vasakut tiivut Ostrachi lahingus.
ja paar päeva hiljem Stockach. Kuigi tema väed ei jõudnud õigel ajal lahingutele, mõjutas nende ootatav saabumine Prantsuse planeerimist. Tema puudumisel seisid Jellacici 5500 meest vastu 12 000-le, mida juhtisid diviisjoni kindralid Jean-Joseph Dessolles ja Claude Lecourbe, põhjustades Prantsuse vägedele tohutuid kaotusi (3000), kannates samas minimaalseid kaotusi (900).