Mandela tõmbas vastuolusid oma tihedate suhete pärast Indoneesia presidendi Suhartoga, kelle režiim oli vastutav inimõiguste massilise rikkumise eest, kuigi 1997. aasta juulil Indoneesiasse külastades palus ta Suhartole eraviisiliselt lahkuda Ida-Timori okupatsioonist. Ta seisis silmitsi ka sarnase kriitikaga Läänest oma valitsuse kaubanduslike sidemete pärast Süüria, Kuuba ja Liibüaga ning oma isiklike sõprussuhete pärast Castro ja Gaddafiga. Castro külastas 1998. aastal laialdaselt levinud rahva kiitus ja kohtus Mandelaga Gaddafi Liibüas, et anda talle Hea Lootuse Ordu. Kui Lääne valitsused ja meedia kritiseerisid neid visiite, kritiseeris Mandela sellist kriitikat rassistlike toonidega ja ütles, et "Lääne riikide vaenlased ei ole meie vaenlased. "Mandela lootis lahendada pikaajalise vaidluse ja kutsus Suurbritannia ja Suharto üles viima lahingud Ida-Timori okupatsioonist.
Hea Lootuse Ordu