John Hanson Saunders Pennsylvania osariigi ülikoolist kirjutas, et kuninganna "väga barbaarne... piinamine ja surm annavad lugejale lõpu ja surm tundub sobivam... Tema surm võib anda õiglust ja võimaldab kuulajal näha hea võitu kurja üle". Cashdan väitis, et psühholoogilisest vaatepunktist ei saa kuninganna põgeneda ega saada lihtsalt vangikongis või pagendatud, kuna lugu on teda kujutanud "täiesti põlastusväärse olendina, kes väärib kõige hullemat võimalikku karistust". Lisaks väidab ta, et "selline kohutav surm" on vajalik, sest nagu mitmes teises muinasjutus, "kui nõid sureb ja jääb surnuks, peab ta surema viisil, mis muudab tema tagasituleku väga ebatõenäoliseks", ja nii "lugeja peab teadma, et nõia surm on põhjalik ja täielik, isegi kui see tähendab noorte lugejate väljendamist vägivallaaktidele, mis on tänapäeva standardite kohaselt äärmuslikud". Teisest küljest kirjutas Oliver Madox Hueffer, et "on võimatu mitte tundma teatud sümpaatiat selle õnnetud kuningliku daami järgnevas saatuses". Point Parki ülikooli psühholoogiaprofessor Sharna Olfman ütleb: "Lugedes või kuuldes lugusid ei rünnata lapsi eelnevalt loodud graafiliste visuaalsete kujutistega. Nad ei pea nägema lähikuid... valust kuninganna silmades, kui ta tantsib oma surmani". Olfmani isiklik eelistus on siiski, et "kui ma lastele neid lugusid loen, jätan need piinamisseined vahele". Anthony Burgess kommenteeris: "Kui tõsiselt me saame seda lugeda? See on muinasjutuvägivald, mis ei ole nagu tõeline röövimine, terrorism ja argentiinlaste piinamine.
. "