Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Ajalugu: Indias on juba pikka aega lepitud abielud olnud normaalne. Isegi tänapäeval korraldavad enamiku indiaanlaste abielusid nende vanemad ja teised austatud pereliikmed. Varem oli abiellumise vanus noor. India 2011. aasta rahvaloenduse andmetel on naiste abiellumise keskmine vanus tõusnud 21 aastani. 2009. aastal abiellus umbes 7% naistest enne 18. eluaastat. Enamikul abieludest annab pruudi perekond peigmehele kaasavara. Traditsiooniliselt peeti kaasavara naise osaks perekonna varandusest, kuna tütrele ei olnud seaduslikku õigust tema sünnipäeva perekonna kinnisvarale. Tavaliselt sisaldas see ka kaasaskantavaid väärtuslikke asju, nagu ehted ja majapidamisvarad, mida pruut võis kogu oma elu jooksul kontrollida. Ajalooliselt on enamikus perekondades perekondlike kinnisvara pärimine edasi kandunud meessoost. Alates 1956. aastast käsitlevad India seadused mehi ja naisi võrdselt pärimisasjades ilma seadusliku testamendi esitamiseta. Indias kasutatakse üha enam pärimis- ja kinnisvara pärimisel seaduslikku testamenti, kusjuures 2004. aastaks kasutas seda ligikaudu 20 protsenti. Indias on lahutuste määr madala - 1% võrreldes ligikaudu 40%-ga Ameerika Ühendriikides. Kuid need statistikad ei anna täielikku pilti. On vähe teaduslikke uuringuid India abielude kohta, kus on uuritud nii abikaasa kui ka abikaasa seisukohti. Uuringud näitavad, et India abieluprobleemid on sarnased mujal maailmas täheldatud suundumustega. Indias suureneb abielulahutuste arv. Linnaelu lahutuste arv on palju suurem. Indias alustavad umbes 80 protsenti lahutustest naised.  Küsimus: Kui suur osa indiaanlastest kasutas 2004. aastaks seaduslikku testamenti?
20 protsenti