Pärast seda, kui Nigeeria sai 1960. aastal Suurbritannia valitsuse käest iseseisvuse, suurenes idas asuva igbo etnilise rühma suhtes stigma. Kui väidetavalt Igbo juhtis riigipööret
Ülejäänud etnilised rühmad Nigeerias, eriti Hausa, käivitasid massiivse igbo-vastase kampaania. See kampaania sai alguse 1966. aasta igbo-vastasest pogromist ja 1966. aasta Nigeeria riigipööretest. Pogromis hävitati igbo vara ja kuni 300 000 igbot põgenes põhja ja otsis turvalisust idas ja umbes 30 000 igbot tapeti. Järgnenud riigipöörde käigus mõrvati ka igbo tsiviilisikuid ja sõjaväelasi. 30. mail 1967, kui igbolased kuulutasid välja oma iseseisvuse Nigeeriast ja moodustasid Biafra lahkuva riigi, algatasid Nigeeria ja Briti valitsus Biafra täieliku blokaadi. Esialgu oli Biafra rünnakul, aga see hakkas kannatama ja tema valitsus pidi sageli kolima, sest Nigeeria armee jätkas oma pealinnade vallutamist. Peamine surmapõhjus oli näljahäda ja kõige rohkem kannatasid lapsed. Lapsed kannatasid sageli Kwashiorkor'iga, mis on alatoitumise põhjustatud haigus. Inimesed pöördusid mitmel korral kannibalismi poole. Igbo laste kannatuste dokumenteerimine on omistatud Prantsuse Punase Risti ja teiste kristlike organisatsioonide tööle. On palju hinnanguid igbo rahva surmade kohta genotsiidis. Sõjas hukkunud sõdurite arv on hinnanguliselt 100 000 ja hukkunud tsiviilisikute arv on vahemikus 500 000 kuni 3,5 miljonit. Rohkem kui pooled sõjas hukkunutest olid lapsed. Nüüdseks surub Nigeeria Biafra iseseisvuse soovivate rahumeelseid meeleavaldusi, sageli saadetades sõdureid, et protestijaid peksta ja isegi tappa.