Alžeerias sai naiste suulisest kirjandusest, mida kasutatakse tseremooniates nimega "Būqālah", mis tähendab ka keraamilist kruusi, iseseisvusõja ajal rahvusliku identiteedi ja antikoloniaalsuse sümbol
1950ndatel ja 60ndatel. Need luuletused on tavaliselt nelja kuni kümne rida Alžeeria araabia keeles ja hõlmavad igapäevaseid teemasid, nagu armastus ja töö, poliitilisele, nagu võitlus iseseisvuse eest. Kuna Alžeeria araabia keelt kõnelemist peeti tol ajal kultuuriliseks vastupanuks, võtsid need luuletused revolutsioonilise tähenduse.