Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  1900. aastal avastas Zibold, kes oli selle piirkonna eest vastutav metsandus- ja insener, Theodosia vana Bütsantsi linna lähedal kolmteist suurt kivimüürit. Iga kivipilk oli veidi üle 900 ruutmeetri ja umbes 10 meetri kõrgune. Leitud on 75-millimetrise läbimõõduga terrakotta torude jäänused, mis viisid ilmselt linna kaevude ja purskkaevade juurde. Zibold jõudis järeldusele, et kivipillid olid kondensaatorid, mis tarnisid Theodosiale vett; ja arvutas, et iga õhupuur tootis rohkem kui 55 400 liitrit (12 200 imp gal; 14 600 USA gal) iga päev. Oma hüpoteesi kontrollimiseks ehitas Zibold kivipilli kondensaatori 288 meetri kõrgusel Tepe-Oba mäel Theodosia iidse asukoha lähedal. Zibold'i kondensaator oli ümbritsetud 1 meetri kõrguse ja 20 meetri laiuse seinaga, mis ümbritses kaussi kujuga kogumiskohta, kus oli ka draineerimine. Ta kasutas mere kive, mille läbimõõt oli 10<unk>40 sentimeetrit (3.9<unk>15.7 tolli), 6 meetrit (20 jalga) kõrgeks, lõigatud koonus, mille ülaosas oli 8 meetrit (26 jalga) läbimõõt. Kivipildi kuju võimaldas hea õhuvoolu, kus kivide vahel oli minimaalne soojuskontakt. Zibold'i kondensaator hakkas töötama 1912. aastal maksimaalse päevase tootmisega, mis hiljem oli hinnanguliselt 360 liitrit (79 imp gal; 95 US gal). Baasis tekkisid lekkeid, mis sundisid eksperimendi lõpetama 1915. aastal ja koht oli osaliselt lammutatud enne hülgamist. (Siin asukoht avati uuesti 1993. aastal ja puhastati.) Zibold'i kondensaator oli ligikaudu sama suur kui leitud iidsed kivimäed, ja kuigi tootlikkus oli palju väiksem kui tootlikkus, mille Zibold oli arvutanud esialgsete struktuuride jaoks, oli eksperiment inspiratsiooniks hilisematele arendajatele.  Küsimus: Mis aastal katse lõpetati?
1915. aasta