1789 oli Lefebvre Gardes Françaises seersant. Pärast selle laialiviimist astus ta rahvuskaardi, kus ta sai haavad, kaitstes kuninglikku perekonda vihasest rahvahulgast, pärast mida ta ühines revolutsiooniga. 1793. aastal edutati ta brigadigeneraaliks ja osales Fleuruse lahingus (24. juuni 1794). Pärast kindral Louis Lazare Hoche surma juhtis ta Sambre-et-Meuse armeed (september 1797). Seejärel juhtis ta 1799. aasta märtsis Jourdan'i juhtimisel Doonau armee eelväge, kuigi kampaania esimesel nädalal oli ta ringwormi tõttu võimetuks ja Dominique Vandamme asendas teda ajutiselt. Hiljem sai ta Ostrachi lahingus haavata.
kus eelvardi kandis varajaste lahingute raskust. 1799. aasta novembris juhtis Lefebvre Pariisi vägesid ja nõustus toetama Napoleoni Bonaparte'i "riiklikku riigipööret". Aastal 1800 nimetas Bonaparte ta senaatoriks.