Sündis kaasaegses Sindhis ja õppis Kalifornias Berkeleys ja Oxfordi ülikoolis. Enne poliitikasse astumist president Iskander Mirza kabineti liikmena sai Bhutto Lincolni Inn'is advokaadiks ning president Ayub Khani sõjaväevalitsuse ajal 1958. aastast sai ta mitmete ministeeriumide üle. 1963. aastal välisministri ametisse nimetatud Bhutto oli operatsiooni Gibraltari toetaja Kashmiris, mis viis 1965. aastal sõtta Indiaga. Pärast vaenulike toimingute lõpetamist Taškendi kokkuleppel läks Bhutto lahku Ayub Khaniga ja ta vallandati valitsusest. Bhutto asutas PPP 1967. aastal sotsialistliku platvormi alusel ja võistles 1970. aastal presidendi Yahya Khani korraldatud üldvalimistel. Kuigi Awami Liiga võitis enamuse kohtadest tervikuna, võitis PPP enamuse kohtadest Lääne-Pakistanis; kaks erakonda ei suutnud kokku leppida uue põhiseaduse üle, eriti kuuspunktilise liikumise küsimuses, mida paljud Lääne-Pakistanis nägid kui viisi riigi lõhkumiseks. Järgnevad ülestõusud viisid Bangladeshi eraldumiseni ning Pakistan kaotas sõja.
1971. aastal Bangladeshi liitlase India vastu. Bhutto võeti presidendi ametist üle 1971. aasta detsembris ja kehtestati erakorraline reegel. Kui Bhutto hakkas Pakistanit uuesti üles ehitama, ütles ta, et ta kavatsus on "taastada usalduse ja lootuse tulevikuks".