1847. aasta alguses tervitas Vârnavi raamatukogu Prantsuse vabariikliku ajaloolase Edgar Quinet'i; pärast Quinet'i kõne kuulamist tõusis Vârnav väidetavalt püsti ja nõudis, et kõik kohalviibivad rumeenlased vanduksid "vande, et nad surevad oma kodumaa eest". Selle aasta novembriks olid Vârnav, Bălcescu, Lecca ja Chinezu koos Grigore Arghiropoli, Dimitrie Brătianu, Ion C. Brătianu ja Mihail Kogălniceanuga rajanud poolõigusliku "Însocierea Lazariană" ("Lazaruse assotsiatsioon"). Nimetatud Gheorghe Lazăr'i auks, oli sellel poliitiline projekt ühtlustada ja ühtlustada haridust mõlemas vürstiriigis. Teised intellektuaalid, sealhulgas Alexandru G. Golescu, pidasid seda päevakorda aegmatuks, kes keeldus osalemast. Nüüd, kui Vârnav oli avalikult radikaalse poliitika poole pöördunud, sai ta veebruari revolutsiooni aktiivseks osalejaks.
- Jah. Ta ühines enamusega Rumeenia üliõpilastest, kes tervitasid Prantsuse ajutist valitsust, hääletades ettevaatlikumaid noori bojareid, sealhulgas Vasile Alecsandrit ja Costache Negrit. Ta teenis lühikest aega rahvuskaitses ja asutas oma raamatukogus esmaabijaama. Nagu N. Ionescu teatas, olid sündmused ka Rumeenia ühe kolmerõivase loomise, mis ühendas Wallachia sinise-kollase ja Moldavia sinise-punase.