Laurent oli Prantsuse revolutsiooni puhkemisel 1789. aastal lihtne sõdur. Tuginedes auväärsetele tegudele, edutati ta 1794. aastal brigadigeneraliks ja teenis mitmes erinevas armees Prantsusmaa kampaaniates Esimese sõjaväe vastu.
ja Teine koalitsioon. Ta oli Valmy lahingus. Ta osales ka esimeses ja teises lahingus Weissenburgi liinidel aastal 1793, samuti lahingutes Saverne'i ja Landau lahingus Moselle'i armeega; ta sai kaks korda jalga haavatud, üks kord sõites Sluis'i, kus tal oli peakorter, ja Brüsselis. Ta oli vastutav Zeelandi ranniku kaitsmise eest. Ta teenis pidevalt kuni Campo Formio rahu sõlmimiseni, vaatamata oma jala vigastusele, sageli esirinnas. Jean François Aimé Dejeani soovitusel määrati ta auleegioni komandöriks 1804. aasta juunis. Seejärel töötas ta Jemmapes'i osakonnas.