Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Laeva kaotusega hüljati mandriülesed plaanid ja keskenduti ellujäämisele. Shackletoni kavatsus oli nüüd viia meeskond lääne poole, ühte või teistesse mitmetesse võimalikesse sihtkohtadesse. Tema esimene mõte oli Paulet Island, kus ta teadis, et seal oli majaka, mis sisaldas märkimisväärset toiduladu, sest ta oli seda tellinud 12 aastat varem, kui ta korraldas abi Otto Nordenskjöld'i randa jäänud Rootsi ekspeditsioonile. Teised võimalused olid Snow Hilli saar, mis oli olnud Nordenskiöld'i talvekotter ja mis usuti, et sisaldab hädaolukorra varusid, või Robertsoni saar. Shackleton uskus, et ühelt neist saartest saavad nad jõuda Grahamimaale ja ületada selle ning jõuda Wilhelmina lahes asuvatele vaalapüügi väljapanekutele. Ta arvutas, et päeval, mil Endurance maha jäeti, olid nad Paulet Islandist 557 kilomeetrit kaugusel. Worsley arvutas, et Snow Hill'i saareni on 500 kilomeetrit ja Wilhelmina lahte veel 190 kilomeetrit. Ta uskus, et marss on liiga riskantne; nad peaksid ootama, kuni jää kannab neid avatud vette, ja siis põgeneda paatides. Shackleton oli tema vastu. Enne marši algust käskis Shackleton tappa kõige nõrgemad loomad, sealhulgas puusepp Harry McNishi kass, proua Chippy, ja kutsikas, kellest oli saanud kirurg Macklini lemmikloom. Kompanii lahkus 30. oktoobril 1915. aastal, kaks laeva päästepaati vedati sleedidel. Probleemid tekkisid kiiresti, kuna merejää seisund nende ümber halvenes. Hurley sõnul muutus pinnast "kumbade ja mäekorruste labürint", kus vaevalt ruutmeetrit oli sile. Kolme päevaga õnnestus rühmal läbida vaevalt kaks miili (3,2 km) ja 1. novembril loobus Shackleton marssist; nad asusid laagrisse ja ootasid jää murdumist. Nad andsid nimeks "Ocean Camp" tasasele ja tahke välimusega laevale, kus nende katkestatud marss oli lõppenud, ja asusid ootama. Osalejad jätkasid Endurance'i vraki külastamist, mis oli ikka veel...  Mis kuupäeval laev lõpuks jää alla uppus?
21. november