Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbisõit: Šveitsil ei ole ametlikku riigireligiooni, kuigi enamik kantoneid (välja arvatud Genf ja Neuchâtel) tunnustavad ametlikke kirikuid, mis on kas Rooma katoliku kirik või Šveitsi reformeeritud kirik. Kristlus on Šveitsi valdav religioon (umbes 68% elanikkonnast 2016. aastal ja 75% Šveitsi kodanikest), jagatud Rooma katoliku kiriku (37,2% elanikkonnast), Šveitsi reformeeritud kiriku (25,0%), täiendavate protestantlike kirikute (2,2%), ida õigeusu (umbes 2%) ja teiste kristlike kirikukondade (1,3%). Sisseränne on kujundanud islami (5,1%) märkimisväärse vähemusreligioonina. 24% Šveitsi alalistest elanikest ei ole seotud ühegi kirikuga (ateism, agnostik ja teised). 2000. aasta rahvaloenduse andmetel olid teised kristlikud vähemuskogukonnad Neo-Pietism (0,44%), Pünkostakristlus (0,28%, enamasti kaasatud Schweizer Pfingstmission), Metodism (0,13%), Uus-Apostoliline Kirik (0,45%), Jehoova tunnistajad (0,28%), teised protestantlikud kirikud (0,20%), Vana-Katoliku Kirik (0,18%), teised kristlikud kirikud (0,20%). Mitte-kristlikud religioonid on hinduism (0,38%), budism (0,29%), judaism (0,25%) ja teised (0,11%); 4,3% ei teinud avaldust. Riik oli ajalooliselt umbes võrdselt tasakaalus katoliiklaste ja protestantide vahel, kusjuures enamus riigis oli keeruline. Šveits mängis reformatsiooni ajal erilist rolli, sest see sai koduks paljudele reformatoritele. Genfi pöördus protestantlusse 1536. aastal, vahetult enne seda, kui sinna saabus Johannes Calvin. Aastal 1541 asutas ta Genfi vabariigi oma ideaalide alusel. See sai rahvusvaheliselt tuntud protestantliku Rooma nime all ning seal elasid sellised reformatorid nagu Theodore Beza, William Farel või Pierre Viret. Zürichist sai umbes samal ajal veel üks kindlus, kus Huldrych Zwingli ja Heinrich Bullinger võtsid juhtimise. Anabaptistid Felix Manz ja Conrad Grebel samuti...  Küsimus: Mil määral lükati tagasi 1980. aasta ettepanek kiriku ja riigi religioosse lahususe kohta?
78,9%