Korbulus oli vahepeal teadlik oma kolleegi ees seisvast ohust ja pani osa oma vägedest ootama, kuid ta ei marssinud Paetuse juurde, ja mõned süüdistasid teda viivitamises, et saada rohkem au tema päästmisest. Siiski, kui tulid abipalvetele, vastas ta kiiresti ja marssis poole Süüria armeega, kandes palju kaamelitega koormatud varusid. Ta kohtus varsti Paetuse armee hajutatud mehi ja suutis neid oma jõudude ümber koguda. Aga enne kui ta päästele jõudis, oli Paetus kapituleerinud: armeenlased, teadlikud sellest, et kergendus oli üha lähenev, ahistasid Paetust üha rohkem, kuni Paetus oli sunnitud kirjutama kirja Vassesele, et otsida rumalusi. Järgnevad tingimused olid siiski alandavad: Corbulus ei marssinud Paetuse juurde mitte ainult selleks, et lahkuda, vaid et jääda Paetuse juurde, kus ta oli nõus, et ta võiksid lõpuks lahkuda, kuid mõlemad pooled ei suutnud seda teha.
Armeenia