Märtsis 1944 nimetati sõjaväegrupp Itaalias ümber liitlasvägedeks. Kogu selle perioodi jooksul oli armee rühm Briti kindrali Sir Harold Alexanderi juhtimisel. 1944. aasta lõpus oli sõjaväegrupp tunginud Itaaliast põhja poole, vallutades Rooma ja ajades taganenud teljeväed Põhja-Itaaliasse. Hoolimata liitlaste jõudude kiirest ettejõust Itaalias 1944. aasta juunis-juulis pärast Rooma vabastamist otsustas liitlaste ülemjuhtimine Lääne-Euroopas Itaalia rindelt ära võtta Prantsuse ekspeditsioonikorpuse ja USA VI korpuse, mis olid ümber määratud maandumiseks Lõuna-Prantsusmaal.
toetades edasiminekut selle riigi põhjaosas ja vabastades Lõuna-Prantsusmaa, sealhulgas Marseille'i ja Touloni suured sadamakompleksid, ning rakendades seitse Prantsuse 1. armee diviisi (1. ja 5. soomustatud, 1., 2., 3., 4. ja 9. jalaväe), mille Ameerika Ühendriigid olid Prantsuse Põhja-Aafrikas ümber varustanud. Seitsme diviisi (kolm USA armee, 3., 36. ja 45. jalaväedivisiooni ning neli prantsuse 1., 2., 3. ja 4. diviisi) lahkumine põhjustas USA viienda armee lahkumise, mis täideti 1944.-1945. aastal viie USA armee (10 Mountain, 85., 88., 91. ja 92. jalaväedivisiooni) ja ühe USA varustatud Brasiilia armee diviisi (1st). Täiendavaid asendajaid ja teeninduselemente pakkus Ameerika Ühendriikide sõjaväe 2. ratsuväedivisiooni ümberkujundamine, mis oli saabunud teatrile 1944. aastal.