Kirjuta selle lõigu jätkamine - Mõne aasta pärast taastati tema sõjaväe karjäär ja 1805. aastaks oli ta juba kindralmajor. Ta osales kampaaniates 1806-1807 Ida-Preisimaal Prantsusmaa vastu ja 1810 osaliselt Türgis. Ta saatis 1806. aastal oma isa Eugeni, kes oli Preisi reservi komandör. Ta liitus Vene kindral Bennigseni staabiga. Aastal 1812 oli ta Barclay de Tolly juhtimisel diviisjoni komandör (II korpuse 4. diviis). Prantsuse invasiooni ajal Venemaale võitles ta Borodino ja Krasnoise lahingutes. Kuuenda koalitsiooni sõjas võitles ta viies suures lahingus. Lutzeni lahingus
Eugen'i korpus oli tugevalt kaasatud ja kannatas palju kaotusi, vallutades prantslaste käest külad. Bautzeni lahingus aeglustasid Eugeni mehed, kes tegutsesid vene tagumiku kaitsjana, prantslaste ettejõudmist, kaitses mägedes ja küla taga asuvaid positsioone. Prantslaste aeglane edasiminek ärritas Napoleoni ise, kes võttis üle eelvardi juhtimise isiklikult, kuid ta ei teinud midagi paremat. Dresdeni lahingus hoidsid tugevalt arvukalt üleolevad Eugenid Prantsuse kindral Vandamme'i vägesid päevaks tagasi enne taganemist. Kulmi lahingus kannatas Eugen Vandamme'iga võiduvõitluses üle 3000 ohvri. Ja Leipzigi lahingus hävitasid prantslased enamuse Eugeni suurtükiväest. Sellele vaatamata, ja vaatamata kaotustele Kulmis vaid paar nädalat varem, tegi Eugeni jalavägi kangelasliku, kangekaelse seisukoha. Kaks kolmandikku tema väest ja kõik tema rügemendi komandörid said ohvriks.