Täida järgmine lause: Peale nende edude tundus Amoni võidusõidu karjäär jälle seisma jäänud. Ilmselt juhuslik kohtumine Ensign Racing'i Mo Nunn'iga viis Ensign'i sõidu juurde, kuid tegelikult arvas Mo Nunn, et tema uus N175 on väga kiire auto ja ei näinud kahte Hollandi sõitjat, keda eelistas Hollandi HB Security ettevõte, kes sponsoreeris Ensign'i piisavalt kiiresti. Gijs van Lennep, 1973. aasta Euroopa F5000 meister Surtees TS11-ga, kes oli võitnud Le Mansi 1971. ja 1976. aastal, oli väga hea sõitja, kuid ka üks viimaseid võidusõiduaristokraate. Van Lennep, kvalifitseeris auto debüüdi Prantsusmaa GP-s Paul Ricardis ja lõpetas 6.
Saksamaa GP Nürburgringil ja oli mõlemal ringjoonel kiirem kui Patrick Nève või Amon 1976. aastal. Amon jõudis 7. kohaga Šveitsi GP-s Dijonis, jälitades James Huntit, kes esines pettumust tekitavas Hesketh 308C-s, ja 12. kohaga kahes GP-s Austria ja Itaalia GP-s. Monzas, pärast pikka pitsatuppu, jooksis ta lõpuks konkurentsivõimelise kiirusega, jookses 4 ringi maha, kuid hoidis tippu juhtivast Ferrari 312T-st Niki Laudaga mitu ringi. N175 aeglustamise võimaluste järkjärguline hindamine viis Amon'i Itaalia GP päeval muutma õhukasti seadistust, mille tulemuseks oli 2-sekundiline kasum (nagu õhukülla asendi muutus, mis kaotas ja võitis kaks sekundit Hunt'i McLaren M23-l, mille lahendas 1976. aasta Prantsuse GP). Irooniliselt pole Amon enam kunagi N175-ga sõitnud ja kõrged õhukapid olid keelatud selleks ajaks, kui N176 järgmisel aastal Jaramas sõitis, kuid katsetamise ja sõidu geeniuse välk oli piisav, et anda Amonile teine võimalus. Kuigi tulemused ei olnud tähelepanuväärsed, töötasid ta ja Nunn hästi koos, nii et Amon liitus Ensigniga 1976. aasta F1 hooaja jaoks.