Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Ülekandmine: Küsimus selle kohta, miks inimene ei saa ennast kiilata, tõstatas Kreeka filosoof Aristoteles. Knismesis võib tegelikult kujutada esialgse hooldusvastuse jälge; knismesis toimib "mitte-enese detektorina" ja kaitseb subjekti võõraste objektide eest. Võib-olla seetõttu, et knismees on kaitse seisukohast oluline, ei sõltu selline kerge puudutus üllatuselemendist ja on võimalik iseenda knismeesi tekitada kerge puudutamisega. Gargalees aga tekitab kummalise nähtuse: kui inimene puudutab oma keha "kisklevaid" osi, ei tekita see kisklemist. Arvatakse, et kihelus nõuab teatud määral üllatust ja kuna kihelus ise ei tekita ihul ootamatuid liigutusi, ei aktiveeru reaktsioon. Äsja tehtud analüüs "isese kiheluse" reaktsiooni kohta on tehtud MRI tehnoloogia abil. Blakemore ja tema kolleegid on uurinud, kuidas aju eristab tundeid, mida me ise tekitame, ja tundeid, mida teised meile tekitavad. Kui katses osalejad kasutasid joystick'i, et juhtida "kitseldavat robotit", ei suutnud nad ennast naerma ajada. See viitas sellele, et kui inimene püüab ennast kiilata, saadab väike aju somatosensorivälja täpse teabe kiilava objekti asukoha ja seega selle kohta, millist tunnet oodata. Ilmselt vähendab või pärsib seejärel tundmatu ajukoore mehhanism kihelisist tunnet. Kuigi kihelisist tunnet enese kihelimise ajal inhibeerimise põhjused on veel teadmata, näitavad uuringud, et inimese aju on treenitud teadma, millist tundmist keha liigutamisel või toimingu sooritamisel oodata. Teine põhjus võib olla teadmatus paljudest eneseliikumisest tulenevatest tunnetest, näiteks oma häälsoonte tähelepanuta jätmine. Kui me püüame end külgedest kinni haarata, näeb aju ette keha ja käe kontakti ning valmistab end selleks ette. See kõrvaldab ebamugavuse ja paanika, mis paneb keha mitte reageerima...  Küsimus: Mis juhtub, kui keegi püüab ennast kiilata?
väikelap saadab somatosensoraalsesse ajukooresse täpse teabe, mis puudutab kihelmise sihtmärgi asukohta