Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbipääs: Rooma ajaloos oli odav tööjõudude hulk orjade kujul majandusele oluline tegur. Rooma tööjõu jaoks omandati orje mitmel viisil, sealhulgas osteti välismaistest kaupmeestest ja võõrastest elanikkonnast orjastati sõjaliste vallutuste kaudu. Kuna Rooma osales 2. ja 1. sajandil eKr vallutavate sõdadega, imporditi Rooma majandusse kümneid, kui mitte sadu tuhandeid orje erinevatest Euroopa ja Vahemere piirkonna omandustest. Kuigi orje kasutati piiratud määral teenijatena, käsitöölistena ja isiklikena, töötas suur hulk orje kaevandustes ja Sitsiilia ja Lõuna-Itaalia põllumajandusmaadel. Vabariikliku seaduse järgi ei peetud orja inimeseks, vaid omaks. Omanikud võisid oma orje hukata, vigastada või isegi tappa ilma juriidiliste tagajärgedeta. Kuigi orjade liigid olid mitmed, olid madalamad ja arvukamad orjad, kes töötasid põllul ja kaevandustes, sunnitud tegema rasket füüsilist tööd. See kõrge orjapopulatsiooni kontsentratsioon ja rõhuv kohtlemine põhjustasid mässu. Aastal 135 eKr ja 104 eKr puhkesid Sitsiilias vastavalt esimene ja teine orjavõit, kus väikesed mässuliste rühmad leidsid kümneid tuhandeid vabatahtlikke järgijaid, kes soovisid põgeneda Rooma orja rõhuvast elust. Kuigi Rooma senat pidas neid tõsisteks rahutusteks, mille peatamiseks kulus aastaid ja otsene sõjaline sekkumine, ei peetud neid kunagi tõsiseks ohuks vabariigile. Rooma süda ei olnud kunagi näinud orjade ülestõusu, ega olnud orjad kunagi nähtud kui potentsiaalne oht Rooma linnale. See kõik muutus Kolmanda Orjade Sõjaga.  Küsimus: Kui suureks ohuks olid suured rahutused vabariigile?
pole kunagi olnud tõsine oht.