Enne filmitööstuses osalemist oli Lovett Broadway'i näitleja, kes esines erinevates näidendites aastatel 1899 kuni 1915. Üheks populaarseks näidendiks oli 1901. aasta "Tom Moore" koos Andrew Mackiga. Josephine oli oma aja üks silmapaistvamaid naiskirjanikke. Ta oli tuntud oma võimetest püüda naissoost publiku, samal ajal rahuldades tsensuuri. Seda tehes aitas ta koos teiste oma põlvkonna naissenaristitega kaasa kaasa Ameerika mentaliteedi moderniseerimisele viktorianismist flapperini. Tema stsenaariumid ja stsenaariumid koosnesid seksuaalselt sugestiivsest materjalist, lihtsalt tsensuurist mööda. Ta on kõige paremini tuntud oma 1930. aasta Oscarile nomineeritud filmi "Our Dancing Daughters" eest, mille tegi Metro-Goldwyn-Mayer Company ja mille novelleeris Winifred Van Duzer. 1928. aasta draamas oli kuulus näitleja Joan Crawfordi läbimurderaol, kus ta mängis Diana Medfordi, tuntud ka kui "Ohtlik Diana", noort mässulist naist, kes esindas Lovetti tüüpilist riskantset sisu ja visuaale. Filmi süžee keskneb parimate sõprade Diana ja Ann'i vältimatule ja metsikule elustiilile, kes on armunud samasse meest. Kriitikud ja arvustused mainisid paljastatud <unk>undieside ja palju sokke<unk> vaatamist ning kaebasid, et <unk> kokteilid, kolbid ja hull tantsu ilmnevad üsna paljudes episoodides [ja] on täiesti tarbetu kujutada joobes tüdrukut, nagu seda tehakse selle filmi märkimisväärse pikkusega<unk>. Vaatamata nendele mõtetele, teenis film Lovettile nominatsiooni Oscaride auhindade kirjandusliku saavutuse eest.
1930. aastal. Filmi edu võib omistada ka produtsentide katsetele lisada heliefekte ja muusikat, mis oli erakordne funktsioon enne "Talkies" 1930-ndatel.