Kirjuta selle paragrahvi jätkumine - 1990. aastal hoiti meeskonnas JJ Lehto ja otsustati minna teise autoga Gregor Foitekiga, osapoolse omaniku Karl Foiteki pojaga. Foitekil oli Brabhamis leping kahe võistluse jaoks, nii et Johansson jäi kahe algusrundi jaoks. Kuna 1990. aasta hooaja jaoks auto arendamisele oli investeeritud vähe raha, jõudis Onyx eelmise aasta ORE-1ga kahe algusringi. Kumbki sõitja ei kvalifitseerunud esimesele kahele võistlusele, kusjuures Johansson hävitas kaks šassiit. San Marino Grand Prix'l
Meeskond saabus veidi uuendatud ORE-1B šassiiga. Foitek asendas Johanssoni, kes kaebaja Onyx'i lepingu rikkumise eest kohtusse ja koos Alan Jenkinsiga püüdis saada kohtu ettekirjutust, et takistada Monteverdi plaanitud meeskonna ümberpaigutamist. Mõlemad autod jõudsid Imola võistlusele, kus Lehto tuli koju 12. Monaco's oli Foitek 6. positsioonis, kui ta põrkas Éric Bernard'i Larrousse'iga, mille tulemusena sai ta seitsmendaks, mis oli Onyxi parim hooaja lõpp. Mõlemad autod jõudsid Kanada ja Mehhiko võistlusele, kuid võisid nende vahel ainult ühe finiši saavutada, Foiteki 15. koht Mehhikos. Juulis täitis Monteverdi oma soovi liigi Šveitsile viia, kuid see ei parandanud midagi. Selge näide sellest, kui kaugele meeskond oli langenud, tuli Prantsusmaalt, kus mõlemad autod ei suutnud grilli saada, kus samal rajal eelmisel hooajal olid nad mõlemad kvalifitseerunud kõrgel ja võitsid punkte. Briti Grand Prix'l ei jõudnud ükski auto võistlusringi. Saksamaa Grand Prix'i ajaks oli Monteverdile õnnestunud meeskonna nime muuta "Monteverdi Onyx Formula One"ks, kuid see ei tähendanud veel midagi, sest kuigi mõlemad autod röövisid võistlusringi, lahkus Foitek varakult ja Lehto lõpetas kuus ringi maha ja oli klassifikatsioonitu.