Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  6. juulil 1948 naasis Jinnah Quettasse, kuid arstide soovitusel reisis peagi veel kõrgemale taganemispaika Ziaratisse. Jinnah oli alati kõhklenud arstiabi saamiseks, kuid ta mõistis, et ta seisund halveneb, ning Pakistani valitsus saatis teda ravima parimad arstid, keda ta leidis. Testid kinnitasid tuberkuloosi ja näitasid ka näiteid kõrgelt arenenud kopsuvähest. Teda raviti uue "imeline ravimi" streptomütsiiniga, kuid see ei aidanud. Jinnah seisund halvenes jätkuvalt, vaatamata tema rahva Eid palvetele. Ta viidi 13. augustil, iseseisvuspäeva eelõhtul, Quetta madalamale kõrgusele, milleks tema jaoks avaldati kummituskirjas avaldus. Vaatamata suurenenud söögiisule (ta kaalus sel ajal veidi üle 36 kilomeetri), oli tema arstidele selge, et kui ta tahab elusalt Karachi tagasi minna, peab ta seda tegema väga varsti. Jinnah aga ei tahtnud minna, sest ta ei tahtnud, et tema abilised näeksid teda invaliidina kandikul. 9. septembriks oli Jinnah'l tekkinud ka kopsupõletik. Arstid soovitasid tal naasta Karachi, kus ta saaks paremini hoolitseda, ja tema nõusolekul lendati ta sinna 11. septembri hommikul. Dr. Ilahi Bux, tema isiklik arst, uskus, et Jinnah muutis oma meelt, kuna teadis, et ta sureb. Lennuk maandus Karachi sel pärastlõunal, et kohtuda Jinnah limusiini ja kiirabi, millesse Jinnah'i kanderaam oli paigutatud. Kiirabi läks linna teel katki ning peagouverneer ja tema kaaslased ootasid teise kohaletulekut; teda ei saanud autosse panna, sest ta ei suutnud istuda. Nad ootasid tee ääres rõhuvas kuumuses, kui möödusid veoautod ja bussid, mis ei sobi suremas oleva mehe veoks ja nende reisijad ei teadnud Jinnah' kohalolekust. Tunni pärast saabus asendus kiirabi ja vedas Jinnah't valitsuse majja, jõudes sinna üle kahe tunni pärast maandumist. Jinnah suri hiljem samal õhtul kell 22.20 oma kodus Karachis 11. septembril 1948 vanuses...  Küsimus: Mida testid kinnitasid?
tuberkuloos