Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Aastatel 1958-1960 oli Hiina jätkuvalt märkimisväärne teravilja eksportija, hoolimata ulatuslikust näljahädadest maapiirkondades, kuna Mao püüdis säilitada oma nägu ja veenda välismaailma oma plaanide edu. Välisabi oli tagasi lükatud. Kui Jaapani välisminister rääkis oma Hiina kolleegile Chen Yi'le avalikkuse eest varjatud pakkumisest saada 100 000 tonni nisu, lükkati ta tagasi. John F. Kennedy teadis samuti, et hiinlased ekspordisid näljahäda ajal toitu Aafrikasse ja Kuubasse, ning ütles, et "meil pole olnud Hiina kommunistidest mingit märki, et nad tervitaksid igasugust toidu pakkumist". Toidupuudus oli kogu riigis tõsine, kuid provintsid, mis olid Mao reforme kõige jõulisemalt omaks võtnud, nagu Anhui, Gansu ja Henan, kannatasid ebaproportsionaalselt. Arvatakse, et Sichuan, mis on üks Hiina rahvarohkeimaid provintsid ja mis on oma viljakuse tõttu Hiinas tuntud kui "Taevase teraviljahoidla", on kannatanud kõige rohkem nälga surnuid, sest provintsi liider Li Jinquan võttis jõuliselt kasutusele Mao reforme. Suure hüppe ajal esines kannibalismijuhtumeid ka Hiinas, kus näljahäda oli väga tõsine. Suurt kannatust kogenud isegi need, kes näljahäda üle elasid. Autor Yan Lianke, kes elas läbi suure hüppe, kasvas üles Henanis, ja tema ema õpetas teda "tundma kõige söödavamaid kivist ja savi. Kui kõik puud olid tühjaks tehtud ja savi oli otsas, sai ta teada, et kivisöe tükid võivad tema kõhus vaimu rahustada, vähemalt natukeseks ajaks. "Suure hüppe põllumajanduspoliitika ja sellega seotud näljahäda jätkus kuni 1961. aasta jaanuarini, mil...  Küsimus: Millega näljahädad tavaliselt lõppevad?
toidupuudus