Kui II maailmasõda algas, oli Itaalia juba suur Vahemere riik, mis kontrollis keskosa põhja- ja lõunapoolseid kalduvusi. Pärast Prantsusmaa langemist eemaldati peamine oht läänest, Briti Vahemere laevastik, mille baasid olid Suurbritannia kontrolli all Gibraltaris, Maltal, Küprosel, Egiptuses ja Mandateeriumis Palestiinas, jäi ainus oht Itaalia mereväele Vahemerel. Albaania sissetungid
, Kreeka ja Egiptuse ning Malta piiramise eesmärk oli laiendada telje kontrolli mere üle. See poliitika oli nii kaugeleulatuv ja potentsiaalselt sissetungiv, et see ohustas neutraalseid riike nagu Türgi, ähvardus, mida Türgi sõja ajal president İsmet İnönü vastas, lubades sõtta minna ainult siis, kui Nõukogude Liit ühines liitlastega.