1973. aastal vallandas Bhutto administratsioon Baluchistani osariigi valitsuse, mille tulemuseks oli teine separatistlik liikumine, mis lõppes 1977. aastal lõppenud armee tegevuste sarjaga riigi suurimas provintsis. Iraanilt saadud sõjalise abiga, sealhulgas Bell AH-1 Cobra üleandmine lennukikorpusele, lõppes konflikt, kus Pakistani valitsus pakkus 1980. aastatel separatistidele üldist amnestiat. Balochi konflikti küsimuses jäi Pakistani sõjavägi Omani kodusõja osalema kuni mässuliste alistamiseni 1979. aastal. Sõja uurimise komisjon märkis, et esimese maailmasõja ajal puudus ühine suur strateegia sõjaväe nelja haru vahel.
, teine ja kolmas sõjad Indiaga, soovitades luua ühise peasekretäri komitee, et säilitada strateegiline sõjaline side teenistuste ja föderaalvalitsuse vahel, mida juhib valitsuse peamine sõjaline nõunik. 1976. aastal määrati sõjaväe peasekretäriks armee peasekretär Muhammad Shariff, kuid astus aasta hiljem tagasi. 1975. aastal asendas peaminister Zulfikar Ali Bhutto vähemalt seitse kõrgemat armee kindralit, et edendada neid leitnant-generaaliks. Zia-ul-Haki neljatähtsa auastmega, nimetades ta armee peasekretäriks (COAS), hoolimata armee soovitustest föderaalvalitsusele.