Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Philips turustas alguses CD-i kui perekondliku meelelahutuse toodet ja vältis mainimist videomängude kohta, et mitte konkureerida mängukonsoolidega. Varased tarkvaraväljaanded keskendusid suuresti hariduslikele, muusikalistele ja eneseparandamise pealkirjadele, kusjuures vaid mõned mängud, paljud neist olid lauamängude kohandused, näiteks Connect Four. Siiski võitsid madala hinnaga arvutid süsteemi multimeedia seadmete turul kergesti ja mängud olid kõige paremini müüdud tarkvara. Aastaks 1993 julgustas Philips MS-DOSi ja konsoolide arendajaid mängude loomiseks, tutvustas 250 dollari väärtuses perifeeriala, millel oli rohkem mälu ja toetus täismootsiooni videole, ning lisas uutele konsoolidele teise juhtimisportaali mitmemängumängude jaoks. Püüdlused luua jalgpinna mänguturul ei olnud edukad, sest süsteem oli mõeldud rangelt multimeediamängijana ja seega oli see enamikul aspektidel madalam kui teised mänguplatvormid turul. Varasemad CD-i mängud sisaldasid populaarsete Nintendo franšizide mänge, kuigi neid mänge ei arendanud Nintendo. Konkreetselt avaldati Mario mäng (teemal "Hotel Mario") ja kolm "Legend of Zelda" mängu: "Zelda: The Wand of Gamelon", "Link: The Faces of Evil" ja "Zelda's Adventure". Nintendo ja Philips olid sõlminud lepingu Super Nintendo Entertainment Süsteemi CD-ROM-i täiustamiseks, kuna Nintendo varasem partner Sony (leping, mis tootis konsooli prototüübi, mida nimetatakse SNES-CD-ks) litsentsimise erimeelsuste tõttu. Kuigi Philips ja Nintendo ei avaldanud kunagi sellist CD-ROMi lisandit, oli Philipsil lepinguliselt lubatud jätkata Nintendo tegelaste kasutamist.  Millised mängud olid CD-i mängud?
Nintendo mängufranšiisid