1658. aastal suunati Osmanite võim põhja, et sõjategevus Transilvaania vürsti George II Rákóczi vastu, mis kujunes pikaks konfliktiks.
Habsburgidega. Järgmise paari aasta jooksul püüdis Veneetsia laevastik taas Morosini juhtimisel edukalt säilitada Dardanellide väina blokeeringu. Morosini jätkas ka oma taktika Osmanite kindlustele rünnaku tegemiseks: Santa Maura (Lefkada) saare piiramine augustis 1658 ebaõnnestus, kuid 1659. aastal vallutasid veneetsid Maniotide abiga Kalamata Peloponnesos, millele järgnesid Torone Chalkidises, Karystos Eubeas ja Çeşme. Kuid kuna Veneetsia ei suutnud neid kohti okupeerida, ei saanud need rünnakud vabariigile midagi olulist. Osmanite poolel käskis Köprülü Mehmed ehitada kaks uut kindlustust, Sedd el Bahr ("Mere Rampart") ja Kilid Bahr ("Mere võti"), Dardanellide sissepääsu Euroopa kaldal, et keelata veneetslastel uuesti väina siseneda.