Mussolini kavatses Itaalia väed koondada suurele rünnakule Briti impeeriumi vastu Aafrikas ja Lähis-Idas, mida tuntakse kui "paralleel sõda", oodates samal ajal Ühendkuningriigi kokkuvarisemist Euroopa teatrile. Itaallased tungisid Egiptusse, Briti Somalimaale ja pommitasid Mandateerivat Palestiina.
; Briti valitsus keeldus vastu võtmast rahuettepanekuid, mis hõlmaksid Axis'i võidud Euroopas; plaanid Suurbritannia sissetungi kohta ei toimunud ja sõda jätkus. Itaalia alistati Ida-Aafrikas; Itaalia edusammud Põhja-Aafrikas olid edukad, kuid itaallased peatusid Sidi Barrani juures, ootades logistilise varustuse järele jõudmist. Pärast seda, kui Saksa armee oli alistanud Poola, Taani, Norra, Hollandi, Belgia, Luksemburgi ja Prantsusmaa, otsustas Mussolini kasutada Albaaniat hüppealuseks Kreekasse tungimiseks. Itaallased algatasid oma rünnaku 28. oktoobril 1940 ja kahe fašistliku diktaatori kohtumisel Firenzes üllatas Mussolini Hitleri Itaalia sissetungi teatavaks tegemisega. Mussolini lootis kiiresti võitu, kuid Kreeka armee peatas Itaalia sõjaväe ja tungis peagi Albaaniasse. Kreeklased vallutasid Korçë ja Gjirokastër ning ähvardasid itaallasi Vlorë sadamalinnast välja ajada.