Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Kui itaallane füüsik Galileo Galilei planeeti esimest korda 17. sajandi alguses jälgis, leidis ta, et sellel on Kuu faasid, mis varieeruvad poolekuu, gibbouse, täiskuu ja vastupidi. Kui Veenus on taevas Päikesest kõige kaugemal, näitab see poolvalgustatud faasi ja kui see on taevas Päikesele kõige lähemal, näitab see poolekuu või täieliku faasi. See oleks võimalik ainult siis, kui Veenus pöörleks ümber Päikese, ja see oli üks esimesi vaatlusi, mis selgelt vastuolus Ptolemaiose geotsentrilise mudeliga, et Päikesesüsteem oli kontsentriline ja keskmes Maa. 1639 Veenuse transiidi ennustas täpselt Jeremiah Horrocks ja jälgis tema ja tema sõber William Crabtree oma kodudes 4. detsembril 1639 (Juliuse kalendri järgi 24. novembril, mis oli sel ajal kasutusel). Veenuse atmosfääri avastas 1761. aastal vene polümaat Mikhail Lomonosov. Venuse atmosfääri jälgis 1790. aastal saksa astronoom Johann Schröter. Schröter leidis, et kui planeet oli õhuke poolekuu, ulatusid selle ääred läbi rohkem kui 180°. Ta arvas õigesti, et see on tingitud päikesevalguse hajutamisest tihedas atmosfääris. Hiljem märkis ameerika astronoom Chester Smith Lyman planeedi tumeda külje ümber täielikku sõrmust, kui see oli madalamas konjunktsioonis, andes täiendavaid tõendeid atmosfääri kohta. Atmosfäär keerles planeedi pöörlemisperioodi kindlaksmääramise pingutusi ja vaatlejad, nagu Itaalias sündinud astronoom Giovanni Cassini ja Schröter, arvutasid planeedi nähtaval pinnal olevate märkide liikumiste põhjal valesti umbes 24 tunni perioode.  Küsimus: kui palju tassid laienesid?
üle 180°