Aga Zumalacárreguile, kes oli tuntud oma tõsise ja vaikse iseloomu ja tugevate usuliste põhimõtete poolest, ei meeldinud gerillade segane elu ja kui põhjas korraldati regulaarsed väed, astus ta ohvitserina Gipuzkoas asuvasse 1. pataljoni. Ülejäänud sõja ajal teenis ta regulaarses armees. Tema vend Miguel Antonio de Zumalacárregui oli Cadizis ajal, mil Cortes võttis vastu 1812. aasta põhiseaduse, olles hiljem valitud Gipuzkoas peamise asetäitjaks. Seejärel saadeti Tomas saadetistega Regentskonnale Cádizi ja sai kaptenina. Sellel ametikohal oli ta San Marciali lahingus.
1813. aasta augustis. Pärast Ferdinandi VII taastamist jätkas ta sõjaväes töötamist ja väidetavalt uuris ta hoolikalt sõja teooriat.