Uus "pre-readnought" lahinglaev, "K" oli tellitud uue ehitusprogrammi raames 1889. aastal. 1891. aasta Tšiili kodusõja tekkimisel oli Tšiili relvajõudude kahe haru vahel lõhe. Kuigi enamus mereväest oli Kongressi poolel, jäi enamik Tšiili sõjaväest lojaalseks José Manuel Balmacedale. Kui rahvuskongressi enamus katkestas suhted valitsusega, võttis Jorge Montt Valparaíso's laevastikku kontrolli alla ja märkimisväärsete poliitikute, näiteks Ramón Barros Lucoga pardal, sõitis laevastik põhja nitraatidega rikkaliku Tarapacá piirkonna poole, mille Tšiili oli Perust 10 aastat varem vallutanud. Tarapacá oli sel ajal loodusvarade poolest Tšiili rikkaim piirkond ja ilma laevastikuta oli Tšiili armee praktiliselt kättesaamatu. Siit organiseeris merevägi nitraatkaevandustöötajate armeed, keda relvastati ja treeniti, et võidelda 40 000-mehelise Tšiili armee vastu. 1891. aasta augustis maandus uus armee Quinteros ja võitis Tšiili armee Conconi lahingus ja Placilla lahingus.
Enne kui presidendi fraktsioon lagunes ja kongressi pool võitis võimu. Oktoobri 1891. aasta valimistel valiti Jorge Montt presidendiks.