1813. aastal sai ta uuesti Kehli kindluse kuberneriks. Ta juhtis divissiooni, mida juhtis marssal Victor La Rothière'is, Montereau's.
ja Arcis-sur-Aube. Pärast Napoleoni esimese abdicatsiooni 1814. aastal sai temast jalaväe kindralinspektor. Aastal 1815 ühines ta Napoleoniga pärast tema tagasitulekut Elbal ja sai Keiserliku Kaardi Noorte Kaardi diviisi komandöriks ning võitles Ligny juures. Ta sai surmavalt haavatud, kui kaitses Waterloo lahingus Plancenoiti küla ja suri 20. juunil 1815.