Enne Esimest maailmasõda jagati Poola söekaevandus kolme riigi vahel. Ülem-Sileesia teenis Saksa keisririiki, Zagłębie Dąbrowskie müüs oma söe Ukrainale (osa Vene keisririigist) ja "Krakovi söe bassein" oli Austria-Ungari osa. Aastal 1914 kaevati Poola jagatud aladel kokku 40 miljonit tonni söe. Ent pärast sõda kaotas Poola söe oma turgu. Tootmine jäi kõrgeks, endiselt 40 miljoni tonni ulatuses, samas kui nõudlus äsja loodud Teises Poola Vabariigis oli umbes 18 miljonit tonni. Ainus lahendus oli eksportida Poola söe, kuid 1925. aastaks ekspordis Poola vaid 0,5 miljonit tonni aastas:
tuli 1926. aastal, Poola jaoks parimaks võimalikuks ajaks, kuid meil ei olnud vahendeid, et transportida meie söe Skandinaaviasse, mis oli olnud Briti söe peamine turg. Gdynia ei olnud veel valmis, Danzigi vaba linn oli välistatud ja Poola kivisöe põhivõrgu ehitus ei olnud lõpule viidud (...) Niisiis, Poola Taavet seisis silmitsi Briti Gooliadiga" (leheküljed 208 - 211).