Kokkuvõte artiklist:  Kuidas saab rohkem kui 200 Nigeeria kooliõpilast lihtsalt kaduda? Ja kuidas on Nigeeria valitsus ja ülejäänud maailm seda lubanud? Täpselt 365 päeva on möödunud sellest, kui Chibokis, Nigeeria kirdeosas, rööviti tüdrukud keset ööd nende internaatkooli magamistoadest. Nad on endiselt kadunud. Selle eest peaksime kõik häbenema: häbi, et me elame maailmas, kus noorte tüdrukute elusid saavad karistamatult purustada fanaatilised röövlid. Häbiväärne, et kui sellised kohutavad teod juhtuvad, on meie kollektiivse tähelepanu kestus nii mööduv. Aasta tagasi ei oleks ma iial arvanud, et me oleme täna siin, tähistades 12 kuu pikkust möödumist nende tüdrukute kadumisest. Nende röövimise algusaegadel seisis suur osa maailmast nagu üks, kogunes hashtag #BringBackOurGirls ümber. Niigerias, osa CNN meeskonnast, kes seda lugu kajastab, aitas mind see ülemaailmne solidaarsus. Aasta hiljem kohtume mehega, kes võitleb endiselt #TagasiMeieTüdrukutega. Ülemaailmse tähelepanu pimestava pilgu all ja silmitsi küsimuste lainega nende ebaõnnestunud vastuse kohta röövimistele, tundis Nigeeria valitsus vastutuse raskust ja oli julgustatud võtma suuremaid meetmeid; USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Hiina abipakkumised võeti vastu. Nigeeria valitsuse ametnikud lubasid üha rohkem, et tüdrukud tulevad koju. Kus on tüdrukud ja kus on ülemaailmne pahameel nende murtud lubaduste ja murtud unistuste üle? Minu süda on nende kadunud tüdrukute leinavate lähedastega sellel valusal aastapäeval. Vaesed ja sotsiaalselt marginaliseeritud, on paljudel neist ainult lootus, et nende tütred saavad ühel päeval tagasi. Põgenenud tüdrukud riskivad eluga, et kooli minna. Selle lootuse elus hoidmise ülesannet on suuresti võtnud üle üheksa #BringBackOurGirls kampaania korraldajat Nigeerias. Need mehed ja naised on viimase aasta jooksul väsimatult töötanud, et lugu elus hoida; nende võitlus on olnud valus ja üha üksildasem. Aga kui...
Boko Haram röövis aasta tagasi 276 tüdrukut nende koolis kirde-Nigerias. Vaatamata ülemaailmsele protestile, on aasta hiljem ainult käputäis põgenenud ja koju tagasi tulnud. Isha Sesay: Me peaksime kõik häbenema, et meie kollektiivne tähelepanu on nii mööduv.