Prantsuse revolutsiooniliste sõdade ajal võitles ta taas esimese koalitsiooni eest, eriti Ketschis ja Frœschwilleris ning 1796. aastal Emmendingenis, Schliengenis ja Kehlis. Ta oli paigutatud võtmepunktidele, et kaitsta Austria armee liikumist. 10 000-meelse väega kaitses ta Kehlis Saksa Reini maad ja tõrjus Bellheimis Prantsuse vägede baioneti rünnaku; tema väed vallutasid ka Speyeri ilma kaotusteta. Esimese koalitsiooni sõja lõpuks oli ta 35-aastaselt saavutanud feldmarshalli auastme. Teise koalitsiooni sõja ajal võitles ta Saksa kampaania kahe esimese lahingu ajal Ostrachis.
21. märtsil 1799 ja Stockachis 25. märtsil 1799. Viimasel rünnakul, kui ta juhtis granaadiirregimenti, tabas teda prantsuse juhtum, mis lasi ta hobuse seljast maha. Ta suri varsti pärast seda.