A. Ives ja G. R. Stilwell (Ives<unk>Stilwelli eksperiment) mõõtisid selle efekti 1938. aastal. Lewis ja Tolman (1909) kirjeldasid aja dilatsiooni vastastikust kahe valguse kella A ja B abil, mis liiguvad teineteisele teatud suhtelise kiirusega. Kellad koosnevad kahest tasapinnalisest peeglist, mis on paralleelsed üksteisega ja liikumisjoonega. Peeglite vahel on valgussignaal, mis paistab, ja vaatleja jaoks, kes puhkab samas võrdluses kui A, on A kella periood kaugus peeglite vahel, jagatud valguse kiirusega. Kuid kui vaatleja näeb kella B juures, et kella sees esineb signaal, mis jälgib B, B ja B kella vahel, B kella kõrval, B kella kõrval, B kella kõrval, B kella kõrval ja B kella kõrval, A kella kõrval, B kella kõrval, B kella kõrval ja B kella kõrval, B kella kõrval, B kella kõrval ja B kella kõrval, B kella kõrval, B kella kõrval, B kella
aeglasem