5. pataljon moodustati 1939. aastal 2. liini 4. pataljoni duplikaadiks, kui Territoriaarmee suurus kahekordistati. Esialgu määrati 5. Buffi 37. jalaväebrigadisse, mis oli osa 12. (Ida) jalaväedivisioonist, mis oli 44. (Kodu maakondade) diviisi 2. liini duplikaat. Kuid 26. oktoobril 1939 viidi see üle diviisi 36. jalaväebrigadile vahetuseks 2./6. Ida-Surreys'iga. 5. Buffi, koos 6. ja 7. Kuningliku Lääne-Kenti rügemendiga, jäi 36. brigaadi koosseisu ülejäänud sõja ajaks. Nagu ka 2. ja 4. pataljon, teenis see 1940. aastal Prantsusmaal BEF-i juures ja võitles Prantsusmaa lahingus ning evakueeriti Dunkerque'is. 12. diviis kannatas suurte kaotuste all peamiselt sellepärast, et enamikul meestest oli vähe väljaõpet ja diviisil polnud suurtükiväge ega toetavaid üksusi. Pärast tagasijõudmist Inglismaale, lagunes diviis 1940. aasta juulis. 1942. aastal määrati 36. brigaad uuele 78. diviisile ja osales operatsioonis Torch, liitlaste maandumisel Põhja-Aafrikas, millele järgnes kampaania Tuneesias, kus 78. diviis, osana Briti esimesest armee, eristas ennast Longstop Hill'i olulise vallutamise ajal. Siis võitles diviis Sitsiilia kampaanias.
, osana Briti 8. armeest. 5. Buffid ja ülejäänud 78. diviis võtsid osa Itaalias toimuvast lahingust ja teenisid seal kuni 1945. aasta rünnakuni.