Kui tsaar Aleksander II astus troonile 1855. aastal, oli reformide soov laialt levinud. Kasvav humanitaarne liikumine ründas orjapidamist kui ebaefektiivset. Kuigi 1859. aastal oli enam kui 23 miljonit orjat, kes elasid tavaliselt halvadel elutingimustes, otsustas Aleksander II orjapidamist kõrgemalt kaotada, andes maaomanikele rohkelt, selle asemel, et oodata, kuni see kaotatakse alumiselt revolutsioonilisel viisil, mis kahjustaks maaomanikke. 1861. aasta emancipatsiooni reform, mis vabastas orjad, oli üks kõige olulisem sündmus 19. sajandi Vene ajaloos ja algus lõpu jaoks maaomanikide võimu monopoolist.
üle 23 miljoni