Lisaks tõi katku põhjustatud suur elanikkonna vähenemine kaasa madalama maa hinna, rohkem toitu keskmisele talupoesele ja suhteliselt suure sissetuleku suurenemise põllumeeste hulgas, kui mitte kohe, siis järgmisel sajandil. Kuna katku tõttu jäid suured põllumaad hooletusse, tehti neist karjamaad ja müüdi rohkem liha; kasvas liha- ja piimatoodete tarbimine, samuti veiseliha ja või eksport Madalmaadest, Skandinaaviast ja Põhja-Saksamaalt. Siiski püüdis ülemklass sageli neid muutusi peatada, alguses Lääne-Euroopas ja jõulisemalt ja edukamalt Ida-Euroopas, kehtestades rikkalikke seadusi. Need reguleerisid seda, mida inimesed (eriti talupoegade klass) võiksid kanda, nii et aadlikud saaksid tagada, et talupojad ei hakka oma kasvanud rikkusega riietuma ja tegutsema kõrgema klassi liikmena. Teine taktika oli määrata kindlaks hinnad ja palgad, nii et talupojad ei saaks nõuda rohkem väärtuse suurenemisega. Inglismaal jõustati tööliste seadus 1351. aastal, mis tähendas, et ükski talupoeg ei saanud nõuda suuremat palka kui 1346. aastal. See saavutas erineva edu sõltuvalt sellest, kui palju mässu see inspireeris; selline seadus oli üks 1381. aasta talupoegade ülestõusu põhjuseid.
Inglismaal.