Nikita Hruštšov lasis Springeril ja Zehreril intervjuu jaoks 16 päeva oodata. See ei läinud hästi ja Springer ei saanud aidata, püüdes veenda Nõukogude peaministri mitte ainult Saksa neutraalsuse, vaid ka Lääne-Saksamaa sotsiaalse turumajanduse eelistest. Venelased, nagu ka ameeriklased, pidasid oma strateegilist positsiooni Saksamaal hädavajalikuks. Neutraalsus ei olnud võimalik. Springer kirjeldas seda reisi kui "mu elu keskse poliitilise sündmuse", veenmas teda, et Konrad Adenauer'i "Westbindung" -ile alternatiivi ei olnud: kommunistide avardusi maha jätta ja Põhja-Atlandi liiduga püsida. Tagasitulemisel keelas ta igasuguse kriitika avaldamise lääne liitlaste vastu, olgu see siis Briti Küprose,
Prantslased Alžeerias või ameeriklased Taiwani väinas, sest "me vajame neid Berliinis".