Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Preisi valitsus pidas seda vaikust Rheinlandis autokraatlikule Preisi valitsusele lojaalsuseks. Preisi valitsus hakkas pakkuma teistele riikidele sõjalist abi oma territooriumil ja linnades, st Dresdenis, Pfalzis, Badenis, Württembergis, Frankoonias jne, mässude allasurumisel. Varsti avastasid preislased, et neil on selles jõupingutuses vaja täiendavaid sõdureid. Võttes Rheinlandi lojaalsust enesestmõistetavaks, kutsus Preisimaa valitsus 1849. aasta kevadel Vestfaalias ja Rheinlandis üles suure osa armee reservist - Landwehr. Sellele tegutsemisele oli vastuvägi: käsk kutsuda välja Landwehr puudutas kõiki alla 40-aastaseid mehi ja selline kutsumine pidi toimuma ainult sõjaaegselt, mitte rahuajal, kui seda peeti ebaseaduslikuks. Preisi kuningas lahutas Ühise Riigikogu teise koja, sest 27. märtsil 1849 võeti vastu ebapopulaarne põhiseadus. Kogu Rheinlandi kodanikud, sealhulgas väike- ja suurburžaasia ning proletariaat, tõusid üles, et kaitsta poliitilisi reforme, mida nad uskusid, et nad libisevad. 9. mail 1849 toimusid ülestõusud Rheini linnades Elberfeldis, Düsseldorfis, Iserlohnis ja Solingenis. Düsseldorfi ülestõus purustati järgmisel päeval, 10. mail 1849. Elberfeldi linnas näitas ülestõus tugevust ja vastupidavust, kui 15 000 töötajat läksid tänavatele ja tõstsid barrikaadid; nad seisid silmitsi Preisi vägedega, kes olid saadetud rahutuste mahasurumiseks ja Landwehr'i värvatud sõdurite kvootide kogumiseks. Lõpuks kogus sõjavägi Elberfeldist vaid umbes 40 värvatut. Linnas moodustati rahvatervise komitee, et korraldada kodanike mässu. Komitee liikmed olid Karl Nickolaus Riotte, demokraat ja advokaat Elberfeldis; Ernst Hermann Höchster, teine advokaat ja demokraat, valitud komitee esimehe ja Alexis Heintzmann, advokaat ja liberaal, kes oli ka Elberfeldis prokurör. Palatiini ajutise valitsuse liikmed...  Küsimus: Mida tegi Preisimaa, et püüda teisi riike võitlusest eemal hoida?
pakutakse sõjalist abi