Järgmine oluline ajastu on nn "konverentsid" Notre-Dame'is Pariisis pärast revolutsiooni 1830
- Jah. Kõige silmapaistvam nimi, mis oli seotud selle uue kuulutamisviisiga, oli dominikaani Lacordaire, kes oli mõnda aega koos Montalembertiga de Lamennaise "L'Avenir" toimetaja. See uus kuulutamisviis jättis kõrvale skolastilise meetodi vormi, jaotuse ja analüüsi. Lacordaire'i võim oratorina oli kahtlemata; kuid "konverentsid", nagu nad on meile jõudnud, on kuigi palju väärtust, täiendav tõend selle kohta, et oratooria on liiga ebaulatuslik, et see oleks pühendatud raamatu lehekülgedele. Jezuit Père de Ravignan jagas Lacordaire'iga Notre-Dame'i pulpitit. Vähem sõnasõnalised mehed järgnesid ja poolreligioosne, poolfilosoofiline stiil hakkas väsitavaks muutuma, kui Jacques-Marie-Louis Monsabré, Lacordaire'i jüngri, pani selle kõrvale ja piirdus usutunnistuse selgitamisega; seejärel märgitati, et kell oli kõlanud piisavalt kaua, oli aeg alustada mess (vt Boyle, "Iirimaa Eccl. Rec. ", mai, 1909).