Abbasiide valitsemise esimestel aastakümnetel oli Medina aeg-ajalt Alidide mässuliste liikumiste teekond, kuid need olid üldiselt väikesed asjad ja valitsuse poolt hõlpsasti maha surutud. Muhammad al-Nafs al-Zakiyya lühiajaline mässu aastal 762, mis purustati hoolimata tugevast toetusest Medina eliidi seas, oli eriti demonstreeriv selle kohta, kui kaugele oli linn langenud tegeliku poliitilise mõju mõttes, ja Muhammedi valik mässu Madinas baseerida kritiseerisid moslemite ajaloolajad, et nad eelistasid linna religioosset tähtsust üle kõikidest usaldusväärsetest strateegilistest kaalutlustest. Hilisem mäss Muhammedi vennapoja al-Husayn ibn Ali al-Abid'i poolt oli samuti lühike ja lõppes ebaõnnestumisega 786. aasta Fakhkh' lahingus Mekka lähedal, samal ajal kui Alid'i poolse mässaja Abu al-Saraya al-Sari ibn Mansuri leitnant vallutas Medina 815. aastal neljanda Fitna ajal.
oli samuti ajutine ja linn taastati varsti Abbasid kontrolli alla.