Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Kui tsaar Aleksander II 1855. aastal troonile tõusis, oli reformide soov laialt levinud. Kasvav humanitaarliikumine ründas orjapidamist kui ebaefektiivset. Aastal 1859 elas enam kui 23 miljonit orjat, kes elasid tavaliselt kehvates tingimustes. Aleksandr II otsustas tühistada orjapidamise ülalt, andes maaomanikele rohkesti, selle asemel, et oodata, kuni see tühistatakse alumiselt revolutsioonilisel viisil, mis kahjustaks maaomanikke. 1861. aasta emantsipatsioonireform, mis vabastas orjad, oli 19. sajandi Venemaa ajaloo üks tähtsamaid sündmusi ja maaomanike aristokraatia võimu monopooli lõpu algus. 1860ndate edasised reformid hõlmasid sotsiaal-majanduslikke reforme, et selgitada Vene valitsuse seisukohta omandiõiguste ja nende kaitse valdkonnas. Emantsipatsioon tõi linnadesse tasuta tööjõu, stimuleeris tööstust ja keskklass kasvas arvul ja mõjuvõimel. Kuid selle asemel, et saada oma maad kingitusena, pidid vabastatud talupojad maksma valitsusele erimaksu, mis ulatus nende eluaegsele eluiga, mis omakorda maksis maaomanikele suuremat hinda nende kaotatud maa eest. Paljudel juhtudel said põllumehed kõige väiksema maa. Kõik talupoegadele üle antud vara kuulus kollektiivselt mir'ile, küla kogukonnale, kes jagas maa talupoegade vahel ja valvas erinevaid valdusi. Kuigi orjapidamine kaotati, kuna selle kaotamine toimus talupoegadele ebasoodsatel tingimustel, ei vähenenud revolutsioonilised pinged, hoolimata Aleksander II kavatsustest. Revolutsionäärid uskusid, et tööstusrevolutsiooni alguses müüdi värskelt vabastatud orjad lihtsalt palgaorjusse ja et bourgeoisie oli tõhusalt asendanud maaomanikud. Aleksander II sai 1858-1860 vältel Qing Hiinast välise Mandžuuriast ja müüs 1867. aastal Ameerika Ühendriikidele viimase Vene Ameerika territooriumi Alaska.  Küsimus: Kui palju maa orje elasid vaestes tingimustes 1859. aastal?
üle 23 miljoni