Lapusta ja tema kolleegide poolt välja töötatud ainulaadne arvutuslik raamistik on andnud pöördelisi teadmisi maavärinate protsesside olemuse ja skaaladevahelise veamurdmise kohta. Mudelil on võimalik ennustada seismilist (kiire) ja aseismilist (aeglast) käitumist. Ta kasutas seda mudelit, et simuleerida mitmesuguseid vigade käitumist, sealhulgas maavärina tuumimist, järeltõusu ja interseismilist deformatsiooni. Lapusta et al. võimaldas näidata, et maavärina ajal käituvad oletatavalt stabiilsed tsoonid erinevalt, kui need on läbinud maavärina purunemised, ja võivad tegelikult kaasa aidata massiivsete maavärina tekkimisele dünaamilise nõrgenemise kaudu. Lapusta töö väikeste korduvate maavärinate, keerukate rikkete struktuuride seismilise ja aseismilise libisemise ja dünaamilise nõrgenemise kohta, mis võib potentsiaalselt kontrollida maavärina lõpliku suuruse pärast selle tuumastumist, on näidanud, kui oluline on rangelt mehaanikaga põhinev maavärina protsesside modelleerimine ja kuidas see võib olla potentsiaalselt väga informatiivne seismilise ohu arvutamiseks, eriti kui andmed on vähe, nagu see on suurte maavärinate puhul. Lapusta uuris näiteks suured aseismilise libisemise alad pärast 2007. aasta Peruu maavärinat.
, mis võib vähendada seismilist ohtu konkreetses piirkonnas. Tema arvutustegevus hõlmab ka tõenäosuste inversiooni tööriistade kasutamist, et mõista tsunamiid, mis tekivad subduktsiooni tsooni maavärinates Jaapani ja Tšiili sügavate ookeani kraavides.