J. J. Thomson (1881) tunnistas, et laetud kehad on raskem liikuma panna kui laetud kehad. Elektrostaatilised väljad käituvad, nagu lisaksid nad "elektromagneetilise massi" keha mehaanilisele massile. See tähendab, et Thomsoni sõnul vastab elektromagnetiline energia teatud massile. Seda tõlgendati kui elektromagnetvälja teatud vormi eneseinduktantsi. Ta märkis ka, et liikumises oleva keha mass suureneb konstantse suurusega. Thomsonit jätkasid ja täiustasid FitzGerald, Heaviside (1888) ja George Charles Frederick Searle (1896, 1897). Elektromagneetilise massi kohta andsid nad <unk> tänapäeva märkides <unk> valemit: Heaviside ja kes jätkasid tööd?
FitzGerald