Pärast kodusõda oli Ulysses S. Grant neli aastat Ameerika Ühendriikide sõjaväe pea. Pärast Robert E. Lee ja Konföderatsiooni lüüasaamist oli Grant kõige populaarsem mees riigis. Kui kodusõda lõppes, pööras Grant oma tähelepanu Ameerika Lääne tasanditele, kus oli palju konflikte valgete asunike, raudteede ja põlisameeriklaste vahel, mille tulemuseks olid sõjad põliselanike ja USA sõjaväe vahel. Samal ajal, kui Fenianid üritasid Kanadasse tungida,
Prantsuse sekkumine Mehhikos võttis tema aega, Granti suurim fookus oli hävitatud lõunapoolsete osariikide taastamine. Grant leidis end lõksu presidendi Andrew Johnsoni vahel, kes tahtis Lõunasse leebust ja sealse sotsiaalse struktuuri jätkumist, ning Kongressi radikaalsete vabariiklaste vahel, kes tahtsid karmimad karistused mässuliste juhtidele ja rohkem valitsuse abi vabastatud orjadele. Grant säilitas oma populaarsuse ja autoriteedi kogu kriisi jooksul, mis kulmineerus Johnsoni impeachment'iga. 1868. aastal nomineerisid vabariiklased Granti presidendiks ja ta võitis kergesti oma demokraatliku väljakutse.