1971 alguses viisid Pakistani vaidlustatud valimised kaasa selle aja Ida-Pakistani iseseisvuse kuulutamisele Bangladeshina. Pakistani sõjaväe repressioonid ja vägivald viisid järgnevatel kuudel 10 miljoni pagulase üle piiri Indiasse. Lõpuks sekkus Gandhi 1971. aasta detsembris otse konflikti, et vabastada Bangladesh. India sai sellest konfliktis võitja.
Et saada Lõuna-Aasia domineerivaks jõuks. India oli allkirjastanud Nõukogude Liiduga lepingu, mis lubas vastastikust abi sõja korral, samal ajal kui Pakistan sai konflikti ajal aktiivset toetust Ameerika Ühendriikidelt. Ameerika Ühendriikide president Richard Nixon ei meeldinud Gandhile isiklikult, nimetades teda "noodi" ja "arukaks rebaseks" oma privaatses vestluses riigisekretäri Henry Kissingeriga. Hiljem kirjutas Nixon sõjast: "[Gandhi] petis [Ameerikat]. See naine on meid lollitanud". Suhted USA-ga muutusid kaugemaks, kuna Gandhi arendas pärast sõda tihedamaid sidemeid Nõukogude Liiduga. Viimane sai Indias suurimaks kaubanduspartneriks ja suurimaks relva tarnijaks suure osa Gandhi peaministriametist. India uus hegemooniline positsioon, mis on väljendatud "Indira doktriini" alusel, viis katseteni viia Himaalaja riigid India mõjusfääri alla. Nepal ja Bhutan jäid Indiasse, samas kui 1975. aastal, pärast aastatepikkust toetuse kogumist, lisas Gandhi Sikkimi Indiasse pärast rahvahääletust, kus enamik Sikkimese hääletas Indiasse ühinemise poolt. Hiina mõistis selle hukka kui "vastase tegu".