Täida järgmine lause: Esialgu reageerisid raudtee töötajad Chitas
Verine pühapäev ühepäevasel töövõitlusel. Jaanuari lõpus toimus raudteetöötajate kolmepäevane streik, mille põhjuseks oli hilinenud palgad. Juulis viis RSDLP agitatsioon 20 käsitöölise rühma, kes esitasid kohalikule omavalitsusele nõudmisi. Läbirääkimised muutusid 25. ja 26. juulil streikideks. 27. päeval sulgesid töökojad ja 28. päeval esitasid töötajad 33 uut nõudmist, sealhulgas nõudmist kaheksa-tunnise tööpäeva kohta. Märgitakse, et kohalike sotsiaaldemokraatlike juhtide kõnesid kuulas streikivate töötajate seas kuni 2000 kuulajat. Need streigid levisid mööda Transsiibieria raudteed sellistes linnades nagu Irkutsk, Innokenty, Zima ja Verkhneudinsk. Septembris kutsus Tsita sotsiaaldemokraadid kokku Transbaikaali aktivistide kongress, kus osales 18 delegati, kes esindasid piirkonna raudteetöötajaid, samuti tsita poodi ja depo töötajaid, ja 5 RSDLP esindajat. Pärast 1905. aasta oktoobri üldstreiki esitasid Transbaikaali raudtee telegraafiteenistujad oma nõudmised, sealhulgas radikaalse maareformi. Hiljem püüdsid Chita raudteeinsenerid luua oma kohalike "insenerite ametiühingute" alusel töötajate riikliku kongresi. Chita organiseerijad ehitasid eraldi ametiühingu poodide ja depote töötajate jaoks. Detsembriks hõlmas Chita vabariik enamikku suuremaid jaamaid ja 3. jaanuaril 1906 oli kohalike ametiühingute all organiseeritud 2500 töötajat kaheteistkümnes jaamas ja neid esindas 37 esindajat.