Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Carey, tema vanem poeg Felix, Thomas ning tema naine ja tütar purjetasid aprillis 1793 Inglismaa laeval Londonist. Dorothy Carey oli keeldunud Inglismaalt lahkumast, olles rase oma neljanda pojaga ja olles kunagi olnud rohkem kui paar miili kaugusel kodust; kuid enne lahkumist paluti tal uuesti nendega kaasa tulla ja ta andis nõusoleku, teades, et tema õde Kitty aitab teda sünnitada. Teel viidi nad Wight'i saarele, kus laeva kapten sai teada, et ta ohustab oma komandori kui ta misjonärid Kalkutasse viib, kuna nende volitamata reis rikub Briti Ida-India Kompanii kaubandusmonopooli. Ta otsustas sõita ilma nendeta ja nad viivitasid kuni juunini, mil Thomas leidis Taani kapteni, kes oli valmis neile reisi pakkuma. Vahepeal nõustus Carey naine, kes oli juba sünnitanud, temaga kaasa minema, kui tema õde ka kaasa tuleb. Nad maandusid novembris Kalkutasse. Esimese aasta jooksul Kalkutas otsisid misjonärid vahendeid enda toetamiseks ja kohta, kus asutada oma missiooni. Samuti hakkasid nad õppima bengali keelt, et teistega suhelda. Thomase sõbral oli kaks indigotehaset ja ta vajas juhte, nii et Carey kolis oma perega põhja poole Midnapore'i. Kuue aasta jooksul, mil Carey oli indigo taimede juhataja, lõpetas ta oma Bengali Uue Testamendi esimese ülevaate ning hakkas formuleerima põhimõtteid, mille alusel tema misjonäride kogukond moodustati, sealhulgas ühiskondlikku elamist, rahalist iseseisvust ja põlisrahvaste teenijate väljaõpet. Tema poeg Peter suri düsenteria tõttu, mis koos teiste stressi põhjustega põhjustas Dorothyl närvivapustuse, millest ta kunagi ei taastunud. Samal ajal oli misjonäride ühing hakanud Indiasse rohkem misjonäre saatma. Esimesena saabus Midnapore'i John Fountain, kes hakkas koolis õpetama. Teda järgnesid William Ward, trükimees; Joshua Marshman, kooliõpetaja; David Brunsdon, üks Marshmani õpilastest; ja William...  Küsimus: Kui kaua William suri?
kolm nädalat pärast tema saabumist