Järgmine suur edusamm oli 1940ndatel, kui Linus Pauling kinnitas Ehrlich'i pakutud lukku-ja-ava teooria, näidates, et antikehade ja antigeenide vahelised suhted sõltuvad rohkem nende kuju kui nende keemilise koostise. 1948. aastal avastas Astrid Fagreaus, et B-rakud plasma rakkude kujul olid vastutavad antikehade tekkimise eest. Edasine töö keskendus antikehade valkude iseloomustamisele. Alates 1960. aastate algusest avastasid need uuringud antigeeni-antikehade siduvate koostoimete biokeemilisi omadusi üksikasjalikumalt John Marrack. Järgmine suur edusamm oli 1940. aastatel, kui Linus Pauling kinnitas Ehrlich'i pakutud lukku-ja-ava teooria, näidates, et antikehade ja antigeenide vahelised koostoimed sõltuvad rohkem nende kuju kui nende keemilise koostise.
antikehade valkude struktuuri iseloomustamine.