Lääne-Frontil alistus üle 2,8 miljoni Saksa sõduri.
D-päeva (6. juuni 1944) ja aprilli lõpu vahel; 1,3 miljonit D-päeva ja 31. märtsi vahel; ja 1,5 miljonit neist aprillikuus. Alates märtsi algusest nõrgestasid need alistumised Wehrmachi läänes tõsiselt ja tegid edasised alistumised tõenäolisemaks, millel oli lumipall efekti. 27. märtsil kuulutas Dwight D. Eisenhower pressikonverentsil, et vaenlane on piitsutatud armee. Märtsis oli läänerannikul vangistatud sõjavangide päevane arv 10 000; aprilli esimese 14 päeva jooksul tõusis see 39 000-le ja viimase 16 päeva jooksul oli keskmine päevane vangistatud sõdurite arv 59 000. Märtsis ja aprillis oli läänes vangistatud rohkem kui 1800000 Saksa sõdurit, rohkem kui kaks korda rohkem kui 800000 Saksa sõdurit, kes sõja viimastel kolmel või neljal kuul venelastele alla andsid. Selle tohutu erinevuse üks põhjus, võib-olla kõige olulisem, oli see, et Punase Armee vastu seisvad Saksa väed kipusid võitlema kuni lõpuni, kartes Nõukogude vangistust, samas kui Lääne liitlaste vastu seisvad Saksa väed kippusid alla andma, ilma et oleks teinud palju või üldse mingit vastupanu. Vastavalt sellele oli Ida-Saksamaal tapetud ja haavatud sakslaste arv palju suurem kui Läänes.