Vt allpool toodud lõik ja vasta sellele küsimusele hiljem sama keeles kui lõik:  Läbimine: Inimene võib olla kokku puutunud uraaniga (või selle radioaktiivsete tütreainetega, näiteks radoniga), kui ta hingab sisse õhu tolmu või sööb saastet vett ja toitu. Uraani kogus õhus on tavaliselt väga väike; kuid inimesed, kes töötavad tehastes, kus töödeldakse fosfaatväetisi, elavad tuumarelvade tootmise või katsetamise valitsusasutuste läheduses, elavad või töötavad kaasaegse lahinguvälja läheduses, kus on kasutatud ammendatud uraani relvi, või elavad või töötavad söepõletatud elektrijaamade läheduses, rajatistes, kus kaevandatakse või töödeldakse uraani maagi või rikastatakse uraani reaktori kütuseks, võivad olla suurenenud kokkupuudet uraaniga. Majad või ehitised, mis asuvad üle uraanide ladestumiste (kas looduslike või kunstlike saasta ladestumiste), võivad olla rohkem kokkupuutel radongaasiga. Tööohutuse ja töötervishoiu amet (OSHA) on seadnud töökohal uraniumi kokkupuute lubatud piirmääraks 0,25 mg/m3 kaheksa-tunnise tööpäeva jooksul. Tööohutuse ja töötervishoiu riiklik instituut (NIOSH) on kehtestanud soovitatava kokkupuute piirmääraks (REL) 0,2 mg/m3 kaheksa-tunnise tööpäeva jooksul ja lühiajalise piirmääraks 0,6 mg/m3. 10 mg/m3 juures on uraan kohe eluks ja tervisele ohtlik. Suurem osa uraniumist eritub seedimise käigus. Kui uraniumi lahustumatuid vorme, näiteks selle oksüüde, neelata, imendub ainult 0,5%, samas kui lahustuva uraanüülioni imendumine võib ulatuda kuni 5%. Kuid lahustuvad uraaniühendid kipuvad kiiresti läbi keha minema, samas kui lahustumatud uraaniühendid, eriti kui need on sisse hingatud tolmu teel kopsudesse, kujutavad endast tõsisemat kokkupuutumise ohtu. Pärast vereringesse sisenemist kipuvad imendunud uraanid bioakumuleeruma ja jääma paljude aastate jooksul luudesse, kuna uraan on fosfaatidega kiindunud. Uraan ei imendu läbi naha ja uraanist vabanenud alfaosakesed ei pääse läbi naha.  Küsimus: Millised ained tekitavad suuremat ohtu?
lahustumatud uraaniühendid