1977 alustas punased khmerid sisemisi puhastusi, mis olid suunatud neile, keda kahtlustati truudusetuses. Hun Sen, kes oli tõusnud pataljoni komandöri auastmele, sai paranoiliseks ja põgenes oma järgijatega Vietnami, kus nad ühinesid mässuliste armee ja asendusvalitsusega, mille organiseerisid vietnamilased enne selle püüdlust kukutada
Punase Khmeri režiim. Bun Rany, kes jäi maha, vangistati punaste khmerite poolt ja ta ei näinud oma abikaasat uuesti kuni peaaegu kaks aastat hiljem, kui vietnamlased tungisid Kambodžasse 1979. aastal. Pärast punaste khmerite alistamist ja Kambodža okupeerimist nimetasid vietnamilased Hun Sen'i peaministri asetäitjaks ja vabastasid Bun Rany, kes hakkas seejärel korraldama orbudekodu ja koolid Khmer Rouge'i genotsiidilise poliitika tõttu mahajäetud orbudele. 1985. aastal nimetati Hun Sen peaministriks, andes Bun Ranyle parema platvormi, et laiendada nii oma majandustegevust kui ka oma humanitaarabi. Pärast 1988. aastat toimunud Taist-Kambodža lähendamise protsessi ajal sõlmis ta tihedad isiklikud suhted Taisi peaministri Chatichai Choonhavani naisega ja oli sügavalt seotud kiiresti kasvava seadusliku ja ebaseadusliku kaubandusega Kambodža ja Taia vahel. Esimese leedi ametikohal hakkas ta pöörama tähelepanu HIV/AIDS-i nakatunud inimeste kannatustele, vaestele ja naiste probleemidele. 1994. aasta aprillis Kambodža Punase Risti esimesel kongressil valiti ta selle asepresidendiks, samal ajal kui printsess Eng Marie, tolleaegse peaministri prints Norodom Ranariddh abikaasa, valiti presidendiks. 1998. aasta teisel kongressil valiti Bun Rany presidendiks pärast seda, kui Hun Sen tugevdas oma võimu Ranariddh'i vägivaldselt vallandades ja pagendades.