Kokkuvõte artiklist:  (CNN) Geograafia on osaliselt Itaalia saatus: riik on alati olnud silla Aafrika ja Euroopa vahel, nagu näitab jätkuv humanitaarkriis Vahemere piirkonnas. Selle aasta põgenike tõus, mida tavaliselt transpordivad salakaubavedajad üleliigsetel laevadel, on püüdnud jõuda Euroopasse Liibüa ranniku kaudu. 900 migrandi laev, mis Liibüast lahkus, on surnud. Ainuüksi viimase nädala jooksul päästeti Itaalia rannikult üle 10 000 inimese. Euroopa liidrid püüavad seda hädaolukorda lahendada. Siin on meie tähelepanu vääriline taustalugu, mis on seotud Itaalia koloniaalse minevikuga. Paljud hiljutistes õnnetustes osalenud põgenikud on pärit mõnest Itaalia endisest Põhja- ja Ida-Aafrika kolooniast, nimelt Eritreast (mis oli okupeeritud aastatel 1890-1941) ja Somaaliast (1908-1941). Liibüalased on rändurite hulgast vähem, kuid Liibüal (1912-1941) on praeguses kriisis keskne roll, kuna see on Itaalia peamine lähtepunkt. Itaalia impeerium ei võistelnud kunagi Suurbritannia ja Prantsusmaa impeeriumiga ulatuses ja pikemaajalisuses, kuid tema valdustes elavad inimesed ei olnud sellest vähem mõjutatud. Tõesti, Vahemerelt rännatavad rändurid on osa sajandipikkust rände, väljasaatmise ja pagendamise ahelast, mille põhjustasid Itaalia impeeriumi ambitsioonid ja kaubanduslikud huvid, Aafrika juhtide koloniaalsusejärgne viha ja nüüd massikogude majanduslik meeleheide ja poliitiline võitlus. Kaua pärast Itaalia koloniaalsuse ametlikku lõppu on need eritrealased, somalialased ja liibüalased pärinud oma kodumaad kujundanud mõju ja ekspluateerimise ajalugu. See mõjutab ka Itaaliasse asuvate aafrika inimeste kohtlemist. Liibüa on näide Itaalia imperialismi kaugusest. Liibüa oli lühikest aega Itaalia lisatud provints, Prantsuse Alžeeria mudelil, ja Liibüa pered tunnevad endiselt fašistliku diktatuuri tagakiusamise laastavaid mõjusid neile, kes vastasid Itaalia okupatsioonile. Üle 100 000 Liibüa meest, naist ja last saadeti koonduslaagritesse sügavale...
Ruth Ben-Ghiat: Itaalia koloniaalne minevik mängib olulist rolli Vahemerel toimuva humanitaarkatastroofi puhul. Ta ütleb, et Aafrika sisserändajad on endiselt seotud ekspluateerimise ajalooga, mis kujundas nende kodumaad kaua pärast Itaalia valitsemise lõppu.