Kokkuvõte artiklist:  Kui ta sai 17-aastaseks, polnud Geoff Johnsonile kodus enam ruumi. Tema ema hakkas juba noorena pakiliselt koguma, keeldudes midagi hävitamast, suutmata midagi parandada. Tema viimasel aastal, 1995. aastal, oli see liiga palju: ta kolis välja. Nüüd, kakskümmend aastat hiljem, on ta koos oma noorema õega Jennifer McSheaga tagasi oma pere koju Omahas, Nebraska osariigis - ja midagi pole muutunud. 37-aastane Geoff oli käinud oma ema juures, kuid seisis ainult väljas, enne kui ta ema peale võttis, et kusagil mujal aega veeta. Jennifer, kes on samuti 37-aastane, pöördus oma nõustaja nõuande kohaselt ainult kaks korda tagasi, et seista silmitsi sügavalt süvendunud häbiga, mida ta tundis. Kuid kui nende ema suri pärast 12-aastast võitlust rinnavähiga 2013. aastal, anti maja neile üle. Lõpuks, pöördudes tagasi hoolikate hävingute juurde, inspireeriti neid tegema koos oma lastega liigutava foto-seeria, et dokumenteerida tõelist olemist hammustaja lapsena. Vaadake videot. Geoff Johnson naasis oma emal, kes oli kompulsiivne kogumehed, 20 aastat pärast lahkumist ja lõi liigutava seeria pilte oma ebamugavast kasvatusest. Ta tegi seda oma poja piltide üle oma Omaha prügikastide täis kodu piltidega. "Lapsele pole kohta": tema noorem õde Jennifer, kes on samuti 37-aastane, ühines temaga, kui nad kohtusid oma minevikuga pärast seda, kui nende ema suri 2013. aastal rinnavähki. Jennifer'i nelja-aastane tütar on üleval vannitupilt, mida pole puutuda olnud alates nende lahkumisest 1993. aastal. Geoff, fotograaf, tahtis kujutada ette, kuidas tema poeg ja Jennifer'i tütar oma igapäevast elu prügi keskel läbi elavad - nagu nad seda aastaid varemgi tegid. Kuid lagunenud maja on nii ohtlik ja nende tunded on ikka veel nii toores, et nad valisid Photoshopi ja panid lapsed piltide peale. Sellest hoolimata tekitavad väga realistlikud tulemused ebamugavat tunnet, millega Geoffil oli nii raske leppida. "On raske kirjeldada häbi tunnet, hirmu piinlikkust, et sa kasvad üles hoarder",...
Geoff Johnson ja Jennifer McShea kasvasid üles emaga, kes kogus asju. Külmik ei töötanud, prügikastide hulk, aga midagi ei parandatud. See jättis nad sügavalt juurdunud häbi tundmisega. Kaks aastakümmet pärast nende lahkumist suri nende ema ja maja jäi neile. Nad tulid tagasi ja lõid fotoseriaali, lisades oma lapsed maja fotodele, et näidata noorte ebamugavat vaadet, kes selles keskkonnas kasvavad.