Varssavi arenguga kaasnes aga intensiivne rünnak Poola rahvuslikule identiteedile. Vene võimud sulgesid Poola koolid ja ehitasid üha rohkem õigeusu kirikuid. Nende tegude vastu võeti karmilt vastu. 27. veebruaril 1861 tulistasid Vene väed Varssavi rahvahulka, kes protesteeris Vene valitsuse vastu. Viis inimest tapeti. 22. jaanuaril 1863 algas uus ülestõus.
põgenesid. Poola maa-alune rahvusvalitsus elas 1863. aasta jaanuari ülestõusu ajal Varssavis. Kuid see ülestõus oli peamiselt gerilla iseloomuga, mistõttu Varssavi ei eristanud end selles. Kuid karistusena president Kalikst Witkowski, vene kindral ja Sokrates Starynkiewichi eelkäija, kehtestas Varssavale pidevalt austuse. Pärast seda, kui kosakid ja politsei tulistasid 1905. aasta jaanuaris meeleavaldajate peale (revolutsioon Poola Kuningriigis (1905-1907), pärast Peterburi "verelist pühapäeva"), puhkesid üle kogu Poola streigid. Alfonse pogrom, mis hõlmas vägivaldseid rünnakuid bordellidele ja tänavavõitlusi, toimus 1905. aasta mais.