Sõja ajal oli kaks perioodi, mil Yishuv seisis silmitsi otsese ohuga natside vägede poolt. Esimene toimus pärast Saksamaa vallutamist Prantsusmaal 1940. aastal, kuna natside poolt toetav Vichy režiim kontrollis Levanti põhjaosa, kust Palestiina sissetung võis toimuda. Kuid 1941. aastal võitlesid Briti väed edukalt Vichy vägedega Süüria ja Liibanoni kontrolli üle, eemaldades seeläbi invasiooni ohu põhjast, vähemalt seni, kuni Saksa armeed Ida-Euroopas saaksid Punase Armee poolt tagasi hoida ja seega ei suutnud hõlpsasti põhja suunas Lähis-Ida suunas edasi liikuda. Kuid 1942. aastal, kui Erwin Rommeli Afrika Korps pühkis üle Põhja-Aafrika kavatsusega Suezi kanali vallutada, muutus Saksamaa sissetungi tõenäosus lõunast reaalseks võimaluseks, põhjustades suurt ärevust Yishuv'is ja põhjustades plaane selle kaitseks. Teades, et Natsi kontrolli Palestiina tähendas kindel hävitamine Yishuv, arutelu raevus Yishuv juhtkonna kas juhul, kui Natsi okupatsioon pidi toimuma, elanikud Yishuv peaks evakueerida koos Briti väed idas suunas Briti valdused Iraagis ja Indias või rakendada Masada
- nagu viimane seis Palestiinas, tõenäoliselt teeb seda kindlustatud tsoonis, mis tuleb kiiresti ehitada ümber Karmeli mägede. Seda sõjalist operatsiooni nimetati ametlikult "Palestina viimane kindlus". Õnneks peatus Saksamaa jõudude edasiminek Egiptuses ida suunas El Alameini teise lahingu ajal, tõstes seega lõunast sissetungi ohu. Natside kaotusele El Alameinis viinud ärev aeg sai tuntuks kui 200 hirmupäeva.