Šuškavčevič po návratu do Slovácka: Klub ještě víc vyrostl. Chybí jenom Evropa
ROZHOVOR/ Možná přibral pár kilo, ale jinak zůstává úplně stejný. Vysoká postava, tmavé vlasy, úsměv na tváři ... Někdejší obránce Slovácka Darko Šuškavčevič se po téměř patnácti letech vrátil zpět do Uherského Hradiště, stal se asistentem trenéra Pavla Němčického u třetiligové rezervy
Na bývalého spoluhráče si vzpomněl Veliče Šumulikoski, kamaráda z Balkánu nemusel dlouho přemlouvat. „Po novém roce jsme si sedli, byl u toho i ředitel klubu Petr Pojezný. Nastínili mi svoje plány, vize, já jsem si k tomu řekl svoje. Jejich myšlenky a názory mě zaujaly, líbilo se mi to. Navíc Slovácko je moje srdeční záležitost, domluvili jsme se rychle,“ přiznává v rozhovoru pro Deníku sedmačtyřicetiletý Černohorec, který s přítelkyní a dvěma syny žije v Olomouci. Rodák z Podgorice prošel v Česku Sigmou i pražskou Slavií, naposledy trénoval společně s František Šturmou na Slovensku Sereď. Jak jste se ocitl zpátky na Slovácku?Asi v polovině prosince mně napsal sportovní ředitel Šumulikoski, že se v klubu u mládeže dějí nějaké změny na trenérských postech, že se uvolnilo jedno místo, zda mě to zajímá. Ptal se mě, zda mám nějakou práci, nabídky. V té době jsem byl zrovna mimo Českou republiku. Byl jsem v Černé Hoře, kde jsem byl na trenérském kurzu, po třech letech jsem si prodlužoval nejvyšší licenci. Slíbil jsem mu, že až se vrátím, tak se za ním zastavím a probereme to. Pomohlo vám, že jste byl zrovna bez angažmá?Určitě. Naposledy jsem byl na Slovensku, v Seredi jsem dělal asistenta Františku Šturmovi. Předtím jsme spolu působili ve Znojmě. Lidsky jsme si sedli, i po profesní stránce si rozuměli. Fungovalo nám to. Bohužel v Seredi jsme byli jenom půl roku, nedopadlo to tam podle představ, takže od loňského léta jsem neměl práci, žádný klub. Pořád jsme něco řešili, až se ozvalo Slovácko. Domů do Černé Hory vás to netáhlo?Bohužel podmínky ani infrastruktura tam až na jeden či dva kluby nejsou na profesionální úrovni. Fotbal i v nejvyšší soutěži se dělá spíš amatérsky. Navíc mám rodinu v Česku. S přítelkyní i dvěma syny žijeme v Olomouci, takže by to pro mě bylo složité, kdybych měl pracovat v Černé Hoře. Proto jsem tíhl spíš k trénování v Česku. Není pro vás angažmá ve třetí lize po posledních štacích málo?Neberu to jako nějakou degradaci. Fotbal je všude stejný. Jsem profesionál, máme tady vytvořené výborné podmínky na práci. Udělám maximum proto, abychom byli úspěšní. Co bude v budoucnu, ukáže až čas. Jak moc se klub a lidé v něm změnili od roku 2007, kdy jste odešel do Olomouce? Prostředí i lidé jsou víceméně stejní. V Uherském Hradišti jsem strávil dva roky, mám na to období příjemné vzpomínky. I když jsme tu druhou sezonu sestoupili, klub fungoval, lidé fotbalem žili. Všechno bylo takové domácí. Nyní se mi zdá, že klub ještě víc vyrostl, což dokazují hlavně výsledky prvního mužstva v lize, kde se už druhým rokem pohybuje na špici. Snad to takto vydrží dál a jednou se tady bude hrát i Evropa. To je asi jediné, co Slovácku momentálně chybí. Překvapuje vás, kam se klub za poslední roky vyšplhal?Je pravda, že Slovácko v minulosti nepatřilo do úplné špičky. Sigma nebo Baník byly o kousek výš. Jestli je to dlouhodobou koncepční prací nebo je za úspěchem něco jiného, nevím, ale dlouhodobá práce se jednou musí ukázat. Byla jenom otázka času, kdy to přijde. S rodinou jste se usadil na Hané. Máte Sigmu stejně v srdci jako Slovácko?Je pravda, že v Olomouci jsem coby hráč taky strávil dva roky, navíc jsem tam působil i jako asistent trenéra Kalvody u prvního mužstva, bohužel to trvalo jenom půl roku. Ale Sigma i Slovácko jsou pro mě srdeční kluby. Tam i tady jsem zažil spoustu krásného. V Uherském Hradišti i na Hané mám hodně známých a kamarádů. A co Slavia, kde jste v Česku začínal?Slavia nyní vládne hlavně díky financím. Když máte peníze, máte všechno, jak se říká. (úsměv) Ale je za tím i spousta práce a taky trenér Trpišovský, kterého jsem měl možnost vidět v Liberci, kde jsem byl tehdy na stáži. Už tehdy jsem poznal, že pracuje jinak než trenéři v jiných ligových klubech. Svoji kvalitu prokazuje i ve Slavii, ze které se stal špičkový klub, který je konkurenceschopný i v Evropě. Skoro každý rok hraje poháry. Když se ohlédnete za hráčskou kariérou, nemohl jste dokázat ještě víc?Co bylo, to nezměním, ale třeba právě ve Slavii to pro mě bylo hrozně těžké. Přechod z bývalé Jugoslávie do jiné země nebyl vůbec jednoduchý. Neznal jsem lidi, jazyk ... První rok byl fakt složitý. Jak se člověk nechytne hned na začátku, pak už se jenom plácá. Možná jsem nebyl úplně aklimatizovaný, zvyklý na ten tlak, kdy nároky byly veliké. I proto jsem ve Slavii moc zápasů neodehrál. Ale jinak jsem s kariérou spokojený. Já bych byl jenom rád, kdyby kluci, kteří jsou v juniorce nebo dorostu Slovácka, mohli zažít ve fotbale něco podobného, co třeba já nebo Pavel Němčický a další trenéři. Uspěli byste v české lize i teď?Já si myslím, že jo, ale současný fotbal je daleko rychlejší. Hra se hodně změnila. Dneska je to jeden, dva dotyky, což dříve nebývalo. V minulosti byli hráči více kreativní, s balonem si pohráli. Ze Slavie si pamatuji třeba Pavla Horvátha, takový borci dneska v lize nejsou, ale zase je hra rychlejší, důraznější. Na život v Česku už jste si za ty roky zvykl?Chybí mi sluníčko a teplo. (úsměv) Samozřejmě je rozdíl žít v Česku anebo v Černé Hoře, ale tady jsem skoro dvacet let, už jsem si zvykl. Přechod mi dal trošku zabrat, ale jsem tady spokojený. Vracíte se do rodné vlasti rád?Bohužel loňský rok byl takový smutný. V březnu mi zemřel tatínek, ale jinak se do Černé Hory jednou nebo dvakrát za rok podívám. Hlavně tehdy, když má přítelkyně dovolenou a děti prázdniny. Pocházím z Podgorice, ale ještě, když jsem hrával ve Slavii, koupil jsem si u moře byt, který mám dodnes, takže to střídáme. Jak je na tom fotbal v Černé Hoře?Poslední roky nebyly tak úspěšné jako po oddělení od Srbska. Dříve jsme měli víc kvalitních hráčů. Momentálně chybí hlavně peníze. Podmínky pro trénování nejsou z dobré. Třeba ve Slovácku jsou u jednoho týmu dva nebo tři trenéři, kdežto u nás je na dvacet dorostenců jeden člověk, což je málo. V první lize je to trošku lepší. V roce 2013 jsem tam dělal hlavního trenéra, ale od té doby se skoro nic nezměnilo. Nevidím žádný posun k lepšímu. Pořád jsme hodně daleko od profesionálních klubů jinde v Evropě.