Šperky z naší dílny jsou jedinečné a skrývají příběhy, říká majitelka firmy
/ROZHOVOR/ První zmínky o šperkařském umu se v rodině Kurfiřtových ze Bzí u Železného Brodu v rodinné kronice tradují k roku 1925. Bižuterní a skleněné ozdoby tehdy začali vyrábět prarodiče současné majitelky firmy Stefany a Otto Lindnerovi. „Od té doby jsme naše řemeslo posunuli až k branám Wessexu, kdy náš šperk nosí Sophie, Její královská Výsost, hraběnka z Wessexu, GCVO (stupeň královského viktoriánského řádu- pozn. redakce), ale i bývalá první dáma České republiky Lívia Klausová,“ přiblížila majitelka firmy Stefany Štěpánka Kurfiřtová
Jak byste charakterizovala vaši firmu?Díky ruční výrobě šperků, se kterou začali naši cestu mezi světovými válkami prarodiče Stefany a Otto Lindnerovi, dokážeme nabídnout šperk pro každou příležitost. Ať už jde o náhrdelník pro naši první bývalou sólistku Anglického národního baletu v Londýně Dariu Klimentovou nebo korunku pro vítězku soutěže Miss Aerobik 2017. Řemeslo, cit k umění a přírodě nám průběžně předával dál syn Stefany a Otta Manfred Lindner. Naše značka Stefany vznikla v roce 2010. Spojujeme v ní naši lásku ke kamenům se znalostí jejich významu a moderním stylem. Každý šperk z naší dílny je jedinečný a skrývá za sebou vlastní příběh. Ať už jde o samotné místo, odkud kámen pochází, či jeho konkrétní zpracování. Na vyprávění toho máme spousty a rádi se s vámi o naše zážitky, znalosti i zkušenosti podělíme. Zdroj: DeníkTvoříte nejen ze vzácných kovů a kamenů, ale i z „obyčejné“ břidlice. Jak jste se k tvorbě takových šperků dostala?Jako malá holka jsem se proháněla v lesích kolem Železného Brodu. Babička s dědou pobývali na odlehlé samotě mezi obcemi Těpeře a Dupanda – Alšovice, kde se v 19. a 20. století břidlice těžila. Dnes zůstala pouze vzpomínka v podobě zatopených lomů, v naší dílně však má břidlice stále své místo a posouvá příběh našeho rodinného šperkařství. Dům prarodičů v Alšovicích postavil pradědeček Celestýn na přelomu 19. a 20. století. S ostatními chlapy těžil a lámal zdejší břidlici. Věřil, že sláva tohoto kvalitního stavebního materiálu potrvá ještě dlouho, vždyť se tam průmyslově těžil už od 20. let 19. století. Začala však první světová válka, která přerušila těžbu, vzala život pradědečka a objevy nových stavebních materiálů definitivně rozkvět lomů zastavily. Břidlice však z lesů, cest ani polí nezmizela. Nejvíce jí zůstalo ve starých zatopených lomech. A tak jsem se k břidlici dostala i já. Břidlicové lomy v okolí Železného Brodu sloužily jako zásobárna lehkého kamene na střechy domů. Jak vnímáte tuto historii?V okolních domcích a chalupách byla přítomnost vidět na každém kroku. Pokud nebyla přímo na střechách či štítech starých chalup, tak na nových domech plnila funkci dekorativního kamene. Venku tvořila spodní část fasád a uvnitř zdobila stěny chodeb, místností a obložení krbů. Obrázky s různými rytinami do břidlice měla snad každá domácnost. Zatímco starý dům prarodičů v Alšovicích stojí dál uprostřed lesů a břidlicových lomů, babička s dědou už dávno nežijí. Jejich dům však nese stopy rodiny, pro kterou byla břidlice štěstím i prokletím. Dnes se kruh uzavírá. Stále se vracíme s dcerou do míst svého dětství a nacházíme kolem zatopených lomů kousky břidlice. V naší zlatnické dílně z nich vznikají originální šperky, které nesou dál stopu stoleté historie. Váš otec stál v 80. letech minulého století za nálezem zapomenutého dolu v obci Ciboušov – nedaleko Klášterce nad Ohří, kde se za Karla IV. těžily polodrahokamy na výzdobu kaple sv. Václava ve svatovítské katedrále a kaple sv. Kateřiny a sv. Kříže na Karlštejně. Váš otec probádal lokalitu dolu v saském Schlotwitzu na německé straně Krušných hor. Ty kameny ale nesouhlasily...Po průzkumu a návratu do Jablonce se spojil se svým kamarádem, také sběratelem a brusičem Petrem Machkem, se kterým se o svůj postřeh podělil. Pan Machek na oplátku mému tatínkovi ukázal vzorek ametystů, náhodně sebraných jistým zemědělcem ze severních Čech. Táta hned poznal, že tohle je polodrahokam, který obě kaple zdobí. V následujícím roce 1983 byla na základě dodaných vzorků od obou sběratelů svolána odborná vědecká skupina. Ta s definitivní platností potvrdila a s jistotou odkryla zarostlý zapomenutý důl v obci Ciboušov. Následně byl na místě proveden rozsáhlý archeologický a geologický průzkum. Bylo objeveno množství dochovaných předmětů z doby Karla IV. i pozdějších těžeb. Pan Machek dostal povolení vytěžit část ciboušovských ametystů. Opracoval je a necelých 90 kusů dosadil místo chybějících či poškozených z celkových neuvěřitelných 5 000 kusů desek a destiček v obou kaplích. Dnes na nich můžete vidět vedle sebe dvě signatury – Karel IV. a Petr Machek. Dělí je od sebe neuvěřitelných 620 let. Jaké byly vaše první šperky?Před téměř 30 lety jsem začala vyrábět své první šperky z brazilských peříčkových achátů. Dodnes mám dva kusy uložené v rodinné sbírce. Od té doby se toho mnoho událo. Mnoho jsem se o špercích, materiálech a kamenech musela naučit. Ne vždy byla cesta jednoduchá, ale stála za to. Dovedla mě až k branám Wessexu. Povídejte...Jednoho dne do našeho tehdejšího krámku v Praze vstoupila blonďatá mladá dáma a představila se jménem i společností, kterou zastupovala. Popravdě, nic mi ten název neříkal. Postupně mi sdělila, co po mně chce. Do Česka tehdy přijela na oficiální návštěvu princezna Sophie, Její královská Výsost, hraběnka z Wessexu, aby zde zastoupila prince Philipa, vévodu z Edinburghu a zakladatele programu DofE, a udělila studentům ocenění. Hned jsme se společně dívaly na její fotky v počítači. Dostalo se mi té cti, že jsem mohla Její královské výsosti darovat svůj šperk. Nemohla jsem očekávat žádnou reakci, protože to nedovoluje královský protokol. Šperky se realizačnímu týmu, který návštěvu zprostředkovával, tak líbily, že jsem byla pozvána i na slavnostní večeři s Její královskou výsostí, která se konala předvečer slavnostního udílení cen DofE. Během oficiálního ceremoniálu pak měla naši brož na svém kostýmku, pro nás to byla neskutečná radost. Fotografie z celého slavnostního ceremoniálu jsou dodnes umístěny na čestném místě v naší firmě. To jsou všechno krásné vzpomínky. Jak ale vzpomínáte na uplynulé dva roky, kdy trh sevřela opatření proti šíření koronaviru?Přirovnala bych to k jízdě formulí a pak nárazu do zdi. Firma jela, měli jsme před sebou spousty projektů. A najednou bác. Zavřely se krámy, nekonaly se žádné akce. Seděli jsme tady v naší reprezentační místnosti a já jen plakala. Člověk se ale musel otřepat a jít dál. Nejprve jsme začali šetřit. Zavřeli jsme jeden obchod, za několik měsíců druhý. A udělali jsme dobře, protože bychom ještě pěkných pár měsíců platili nájemné, které je v turisticky lukrativní části Prahy veliké. Vše jsme přestěhovali do našeho domu ve Bzí, tady kolem nás jsou vitríny z oněch obchodů. Jak to pokračovalo?Samozřejmě jsme požádali o příspěvky od státu a já postupně rozprodala podstatnou část drahých kamenů, kterými jsem si chtěla zajistit stáří. To jsem musela, nemohla jsem si dovolit, aby mi třeba zlatník odešel někam do fabriky. Své lidi si pipláme mnoho let, přijít o někoho takového je pak velmi problematické. Podpořilo nás také pár stálých zákazníků, spíše ale šlo o zlomek. Teď už se vše otevřelo, ale tržby ani zdaleka nemáme takové jako před nástupem koronaviru. Vinu na tom samozřejmě má i zdražování nezbytných věcí, jako jsou energie, služby a potraviny. Šperky jsou zbytné, takže jsme jedni z prvních na ráně. Firma Stefany se stala součástí projektu Libereckého kraje Křišťálové údolí. Přineslo vám to něco?Určitě. V prvních chvílích jsem byla k projektu skeptická, ale pak jsme vstoupili. První akce Křišťálového údolí nás pak úplně zaskočila. V sobotu k nám na exkurzi přišlo asi 60 lidí, ve večerních zprávách a na internetu probleskla reportáž a v neděli jsme nestíhali otevírat dveře, návštěvníků přišlo na 400. Ano, projekt je úspěšný. Stefany ale pořádá exkurze i sama. Jaké jsou?Ukážeme návštěvníkům vše. Začneme zajímavými kameny, o některých jsme se bavili, třeba o kameny z Ciboušova, ale i granáty, acháty, křišťály a další. Za mnohými se táhne zajímavý rodinný příběh, o který se rádi podělíme. Návštěvníci si mohou prohlédnout celý zrod našich šperků, včetně práce ve zlatnické dílně. Jako bonbónek pak nabízíme i opracování si kamene od řezu po leštění. Mnohdy se exkurze zvrhne ve workshop, za což jsme jenom rádi. Mohu k vám přijít jen tak?Lepší je se den předem objednat. Zaprvé nemusíme být doma nebo budeme mít rozpracovanou nějakou zakázku. I tak se stává, že lidé zazvoní a my je pustíme. Ale na webu firmy máme kontakty, stačí zavolat, určitě se nějak vždy domluvíme.