RECENZE: Manžel je mrtvej, dobře ho znám! Dykovi poctili žánr grotesky
Příjemným překvapením prázdninové produkce se stala Slepice na zádech s Tatianou a Vojtěchem Dykovými. Novinka Divadla Ungelt ctí žánr grotesky a nabízí ideální program na letní večer
Vojtěch dyk Vilma cibulková Miroslav etzler Manželka Divadlo ungelt Jaromír dulava Divadlo
Když obrátíte slepici na záda, ztuhne a chvilku leží nehnutě. Tento reflex se prý vyvinul proto, aby si predátor, který ji právě uchvátil, myslel, že je mrtvá. Vteřinu dvě, kdy náhle poleví útočníkova pozornost, pak může vyděšený kur využít k úprku. Zda je to skutečně tak, nechme na chovatelích, zajímavý motiv nicméně skvěle posloužil současnému německému divadelníkovi Fredu Apkemu k napsání frašky Slepice na zádech. Středoevropsky poměrně úspěšná hra se u nás dosud mihla v pardubickém Východočeském divadle; nyní ji na své Letní scéně v překladu Michala Kotrouše představilo pražské Divadlo Ungelt. V hvězdném obsazení: režie se chopil Jaromír Dulava, v ústřední dvojici se předvedli Tatiana a Vojtěch Dykovi. On hraje opuštěného hráče na cello Sebastiana Bonsche, který se právě chystá na důležitý koncert. Ona pak živelnou hausfrau ze sousedství Margret Kobaldovou, která za deštivé noci vtrhne do jeho domu, aby narušila potřebný klid. Tvůrci novinky důrazně dbají na komediálnost, až grotesknost celého kusu. Podtrhuje to už namaskování herců. Dykovi v úloze upjatého umělce, kterého uklidňuje neurotické sypání krmiva rybičkám, tak pomáhá nabílo napudrovaná tvář. Dyková oproti tomu na scénu vpadne s klaunsky podmalovanýma očima, jež v neustálém afektu domácím násilím vycukané ženy koulí do publika. Právě ona totiž využívá titulní slepičí strategii k řešení problémů. Předloha i samotná inscenace skutečně ctí tradice žánru grotesky. Oba herci navíc jednotlivé scény pointují skvělým načasováním, gagy dokonale vyznívají a publikum se baví. Příběh o lehce zmatené ženě, která doma v návalu zlosti strčila manžela ze schodů a nyní hledá pomoc u popleteného souseda ostatně takové zpracování vyžaduje. „Můj manžel je mrtvej, dobře ho znám!“ ujišťuje Kobaldová v jedné z mnoha komediálních situací bezradného Bonsche. Na míle daleko Dokonalá souhra manželského páru jdoucí za hranice běžného zkoušení se Ungeltu vyplatila. Skoro dala vzpomenout na časy, kdy byla jedním z pilířů zdejšího repertoáru spolupráce Vilmy Cibulkové s Miroslavem Etzlerem. Oproti tehdejším existenciálním dramatům jde ovšem v případě manželů Dykových o čirou komedii. Ovšem komedii tak brilantně napsanou a zahranou, že má na míle daleko k běžným agenturním řachandám, které během léta plevelí divadelní produkci. Dyková si prý při výběru nového kusu přála, aby publikum znavené dlouhým lockdownem především pobavila. Slepicí na zádech ji tento záměr vyšel dokonale. I přes to, že v zoufalství obou hrdinů divák mezi řádky cítí něco víc, než jen prvoplánovou zábavu. Novinka je tak ukázkovým příkladem, jak nonšalatně se dá letní komedie udělat. A až se reprízami dostatečně vyhraje, bude jí to slušet i v kamenném divadle během běžné sezony.