Zemřel filmový novinář Jan Foll, Havlův přítel pracoval v Lidových novinách
Ve věku 70 let po dlouhé nemoci toto úterý zemřel filmový novinář Jan Foll. Přátelil se s Václavem Havlem, přes čtyři dekády psal o kinematografii. Ztvárnil menší role ve snímcích jako Pavučina, Kouř, Mňága - Happy End, Kamenný most, Rok ďábla, Hany či Cena za štěstí
Václav havel Lidové noviny Happy end Kamenný most Rok ďábla Policie Pražské jaro 1968 Sametová revoluce Miloš forman Jan palach
O úmrtí informoval server Idnes.cz, pro Aktuálně.cz ho potvrdil Follův přítel a rovněž filmový novinář Tomáš Seidl. Pardubický rodák Foll, jehož otec ilustroval naučné knihy pro děti, vystudoval gymnázium ve Štěpánské ulici v Praze. Pražské jaro zažil rok před maturitou. "Najednou se promítaly některé západní filmy, dalo se koukat na televizní zprávy, společnost se cítila svobodněji. O to větší šok pro nás byla invaze v srpnu 1968," vzpomínal v loňském rozhovoru pro Paměť národa, jak vpád vojsk Varšavské smlouvy do Československa otevřel oči mnoha lidem, od Follovy ruštinářky na gymnáziu až po jeho otce, který vystoupil z komunistické strany. Kvůli tomu nesměl dál ilustrovat knihy. Jan Foll se v lednu 1969 zúčastnil pohřbu Jana Palacha, v září téhož roku začal studovat filozofii a dějepis na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy. Tam ještě zažil jako učitele Jana Patočku. "Buzerace byla všudypřítomná. Policie mohla všechno a StB byla ještě horší parta, tihle lidi dokázali člověka systematicky zničit. Už nešlo o život jako v padesátých letech, ničili vás existenčně. Moje žena, než jsme se vzali, se se mnou třeba v noci bála jezdit autem, protože kdyby nás policie zastavila, mohla ji označit jako štětku a měla by z toho velké problémy. Neustále vás prudili kvůli vlasům, oblečení, smýšlení," vzpomínal na začátek 70. let Foll, který sám patřil do takzvané šedé zóny. Po studiu nastoupil jako dramaturg titulků v Ústřední půjčovně filmů, kde pak pracoval až do sametové revoluce. V 80. letech se seznámil s Václavem Havlem. "Obdivoval jsem ho jako dramatika i jako člověka. Zásadně mě ovlivnil svou velkomyslností, humorem, inteligencí a tolerancí. Tvrdě si stál na svých názorech, ale zároveň dovedl nenápadně smiřovat lidi. Měl přirozenou autoritu a neustále pracoval," vyprávěl Foll, který na jaře 1989 oslavoval Havlovo propuštění u něj v bytě a podepsal protirežimní petici Několik vět. "Podílela se na tom i moje žena, řetězově se to šířilo. Oslovovali jsme kamarády, lidi z divadel a nasbírali jsme stovky podpisů. Pak se ti signatáři četli ve Svobodné Evropě nebo Hlasu Ameriky. Jak byl Václav Havel dramatik, mělo i tohle dramaturgii. Četli se třeba ti známí signatáři a prokládalo se to dojičkou nebo traktoristou," líčil, jak pak 17. listopadu 1989 demonstroval na pražském Albertově společně se svou ženou a sedmiletou dcerou Klárou. Na Národní třídu, kde večer policie demonstranty zmasakrovala, nedošli kvůli zimě. Následující den už byl Foll u vyhlášení generální stávky v Realistickém divadle, dnešním Švandově, a den nato v Činoherním klubu pozoroval založení Občanského fóra. Po sametové revoluci byl Jan Foll pár let dramaturgem v Československé, později České televizi. Většinu 90. let minulého století strávil v kulturní rubrice Lidových novin, kam psal ještě za samizdatu. Kromě toho publikoval ve Filmu a době, Kině, Scéně, Týdnu, Hospodářských novinách nebo Divadelních novinách. Od roku 1997 byl na volné noze, jako novinář i dramaturg spolupracoval s HBO, Mezinárodním filmovým festivalem Karlovy Vary, pražským Febiofestem nebo plzeňskou kinematografickou přehlídkou Finále. Byl autorem krátké monografie o režisérovi Miloši Formanovi, která vyšla roku 1989, a knihy rozhovorů Deset tváří, publikované koncem 90. let nakladatelstvím Jota. Obsahovala interview se známými televizními osobnostmi Halinou Pawlowskou, Markem Ebenem, Jolanou Voldánovou nebo Pavlem Zunou.