Konec energetických tříd s plusy. Spotřebiče budou úspornější a opravitelnější
Spotřebiče musí mít od pondělka podle Evropské komise nové energetické štítky. U praček, televizí či lednic tak bude na barevných kartičkách uvedeno pouze sedm energetických tříd místo stávajících deseti a škála se tak bude pohybovat pouze mezi písmeny A a G. Změna tak nastane v tom, že u nejúspornějších spotřebičů zmizí znaménko plus
Evropská unie Evropská komise Datart Ministerstvo průmyslu a obchodu René neděla
Kromě nové škály a konci znaménka plus na štítcích přibyde QR kód, který při zachycení čtečkou na chytrém telefonu zobrazí informace z evropské databáze EPREL. To by mělo zákazníkům pomoci při rozhodování o koupi nového spotřebiče. Nově by se také měly objevit nálepky se značkami, které budou spotřebitele informovat o hlučnosti, velikosti úhlopříčky u televizí či úspoře vody. Energetické štítky se na spotřebiče dávají již téměř tři desetiletí. „Jak se začala přidávat v kategorii A další pluska, štítek se stával pro některé zákazníky stále nesrozumitelnějším. Proto dojde k úpravě, aby byly daleko přehlednější,“ uvedl pro iRozhlas náměstek sekce energetiky ministerstva průmyslu a obchodu René Neděla. Nové značky ale také mohou některé zákazníky zmást. „Lidé se značkami na barevných štítcích hodně řídí. Většina zákazníků si vybírá ty nejúspornější, které byly doposud označovány jako třída A+++. Teď ale budou tytéž spotřebiče zhruba ve třídě C či D,” uvedla pro iDNES.cz mluvčí Datartu Eva Kočicová. Do třídy A se dostane pouze spotřebič, který bude inovativní i velmi úsporný. „Změna nastává i proto, že výrobci chtějí mít prostor pro to, aby mohli začít vyrábět ještě úspornější a modernější spotřebiče. Přidávat další plusová znaménka by tak už nebylo žádoucí,” dodává. Nový štítek se ale nevztahuje na úplně všechny spotřebiče. Na klimatizace, sušičky či trouby se nové štítky budou přidávat teprve v následujících letech, u světelných zdrojů pak ke změně dojde v září. V následujících měsících ještě bude probíhat doprodej zboží se stávajícími nálepkami. Větší životnost spotřebičů Kromě štítků nastává změna i v designu spotřebičů. Podle nové legislativy Evropské unie by se totiž od prvního března měly na trh dostat pouze spotřebiče a displeje, které budou snadno rozložitelné a výrobci musí zajistit dostupnost jejich náhradních dílů po dobu deseti let. „Jsme rádi že se to děje. Mohlo by to prodloužit životnost produktů o tři až pět let. Dosud byl problém, že se jejich díly nedaly sehnat anebo vůbec rozložit, a tím pádem byla téměř polovina věcí neopravitelná,” uvedl na dotaz redakce Jan Studecký ze spolku Opravme Česko. Zatímco v prvních dvou letech, kdy byl ještě výrobek v záruce, s díly nebyl problém, po několika letech bylo sehnání dílů téměř nemožné a opraváři tak často neměli šanci. Výrobci nyní budou muset k produktům, jako jsou lednice, pračky, sušičky či televizory poskytnout manuály a schémata. Dále budou muset zaslat do servisů náhradní díly a to do 15 dnů od objednání. Kvůli náhradním dílům se ale mohou do budoucna zvýšit ceny spotřebičů. „V příštích dvou letech asi k žádné změně nedojde, ale později kvůli logistickým nákladům na skladování více náhradních dílů může dojít ke zdražení,” připouští Studecký. Další novinkou a radostnou zprávou pro opraváře je také skutečnost, že se náhradní díly mohou dostat i do neautorizovaných servisů. „Kromě autorizovaných servisů se legislativa rozšířila o odborné opravny, což jsou v podstatě živnostníci či firmy, které mají vyhlášku, že mohou opravovat elektroniku,” říká Studecký. „Háček je bohužel v tom, že takovou vyhlášku může vydat pouze výrobce daného spotřebiče, takže se může stát, že výrobce uzavře smlouvu pouze s jedním servisem. V takovém případě jsme ale připraveni se proti tomu bránit,” uzavírá. Podle studie spolku je o opravy velký zájem a většina lidí by ocenila, pokud by informace o tom, zda půjde výrobek opravit, dostala už při nákupu. Ze studie vyplynulo, že jen 21,3 procenta respondentů po rozbití výrobek vyhodí, drtivá většina se pak snaží produkt nějak uchovat či opravit. Ve 46,4 procenta se však výrobek nedal opravit, ve 36,6 procenta byla oprava příliš drahá, a ve 13,1 procenta lidé ani nevěděli, kam s rozbitým produktem zajít.