Kdo se bojí rány, neměl by do ringu vůbec chodit, má jasno Jindřich Šefčík
Znají ho fotbalisté v celém kraji. Jindřich Šefčík (44 let) prošel řadou týmů na jihu Čech, nejvýše to dotáhl do divize, kterou si zahrál ve Vodňanech. Dlouhé roky nastupoval v krajském přeboru v Olešníku, Horní Plané, Lišově i Bavorovicích, v současné době pořád ještě válí I. B třídu za Boršov
Šefčík Thajský Box
Už méně se ale ví, že se rád věnuje také bojovým sportům. V pátek si prožil svou premiéru v rámci Gladiators Night Ring v českobudějovické Gerbeře. V duelu v thajském boxu ve váhové kategorii nad 91 kilogramů proti olomouckému Martinu Švarcovi přivedl svým srdnatým výkonem slušně zaplněné hlediště do varu, přestože nakonec odešel poražen na body. Jak se vůbec k bojovým sportům dostal? „Jeden z mých nejlepších kamarádů Martin Šejnoha boxoval v Budějovicích za Samson i potom za Třeboň a pořád mě přemlouval, abych to s ním zkusil. Začal jsem před nějakými čtyřmi roky chodit boxovat, zalíbilo se mi to a už jsem u toho zůstal. K tomu ještě hraji fotbal i hokej, u bojových sportů se ale nejvíc vyblbnu,“ s úsměvem vysvětluje. Kondice z fotbalu se mu v ringu hodí. „Ale je to trochu něco jiného. Fotbal je z pohledu fyzičky spíše vytrvalostní sport. Ale samozřejmě mi to také pomáhá. I hokej, který si chodím zahrát,“ doplní. Bohové sporty vyžadují nejen kondici, ale také pořádný kus odvahy. Ten Šefčíkovi nikdy nechyběl. „Člověk nemůže rány jenom rozdávat, ale musí umět také přijímat. Jinak to dělat nemůže. Kdo se bojí dostat ránu, tak by do ringu vůbec neměl chodit,“ má jasno. Pro českobudějovického borce se jednalo o premiéru v thajském boxu, ale nebyl to jeho úplně první zápas. „V Praze jsem absolvoval duel podle pravidel MMA, který jsem vyhrál. Jsem silovější typ, takže MMA mi sedí o něco víc,“ připustí. V pátek se postavil proti olomouckému Švarcovi, který měl téměř o deset kilogramů víc. „Při boxu je každé kilo znát,“ jen pokrčí rameny. „Byl vyšší než já, měl delší ruce a také pořádně tvrdé údery. Opravdu šikovný kluk,“ ocenil kvality svého protivníka. „Ale choval se perfektně. Sportovně. Před zápasem, v jeho průběhu i po něm,“ uznal. Atmosféra v Gerbeře byla tradičně výborná. „Přišla spousta mých kamarádů, mamka, přítelkyně. Užil jsem si to, i když jsem prohrál. Ostudu jsem snad neudělal. Nemám z toho špatný pocit. Vyhrál lepší,“ zdůraznil. O dalším zápase zatím nepřemýšlí. „O tom se budu muset poradit s rodinou. Při zápase hrozí zranění, což v dnešní době není jednoduché. Kdybych se opravdu zranil, tak bych přidělal problémy nejen sobě, ale celé rodině. Musíme si o tom doma promluvit,“ ještě jednou zdůrazní. Ale klub rozhodně opouštět nehodlá. „I když nebudu zápasit, tak u toho zůstanu. Gladiators Gym je moje druhá rodina. Měl jsem teď v životě špatné období a oni mi pomohli hrozně se posunout i lidsky. Určitě budu chodit i nadále trénovat a budeme se vídat. Poděkovat bych chtěl Michalu Novákovi, který klub vede, ale také mému trenérovi Marku Hůlkovi, jenž mi poslední dva měsíce věnoval veškerý svůj čas a na zápas mě připravil. Ale jsou to i další kluci: Šejnoha, Špinar, Moutelík, Bočan, Velíšek nebo Talafous. Chodím s nimi trénovat a jsou to super kluci. Moc jim děkuji,“ vzkazuje svým parťákům z Gladiators Gym.