L 173/12 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27.6.2001 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1248/2001 av den 22 juni 2001 om ändring av bilagorna III, X och XI i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 som rör epidemiologisk övervakning och testning av transmissibel spongiform encefalopati EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati (!), särskilt artikel 20.2 och artikel 23 i denna, och av följande skäl: (1) I bilaga III till förordning (EG) nr 999/2001 fastställs tillämpningsföreskrifter för övervakning av transmissibel spongiform encefalopati (TSE) hos nötkreatur, får och getter. Dessa bestämmelser handlar bl.a. om systematisk testning av nötkreatur över 30 månader som skall användas i livsmedelskedjan och slumpmässig testning av nötkreatur över 30 månader som inte skall användas i livsmedelskedjan. Dessutom skall alla nötkreatur testas som nödslaktas eller som visar sig vara sjuka vid slakt för destruering enligt systemet för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader (OTMS). Får och getter som uppvisar kliniska tecken som är förenliga med TSE skall övervakas aktivt. Om bovin spongiform encefalopati (BSE) påvisas hos två nötkreatur vid 28 månaders ålder vid rutintestning av djur som nödslaktas och för att möjliggöra ett system för tidig upptäckt av en eventuell ogynnsam utveckling av BSE-frekvensen hos yngre djur bör åldersgränsen sänkas till 24 månader för djur tillhörande vissa risk- grupper. Vid övervakningen under det första kvartalet av 2001 upptäcktes BSE-positiva djur i samtliga medlemsstater, utom Grekland, Luxemburg, Österrike, Finland och Sverige. Antalet nötkreatur tillhörande vissa riskgrupper som testats i ovannämnda medlemsstater var 248 i Grekland, 763 i Luxemburg, 3 295 i Österrike, 4 527 i Finland och 8 254 i Sverige. I sitt yttrande av den 6 juli 2000 om den geografiska BSE-risken (GBR) drog Vetenskapliga styrkommittén slutsatsen att Luxemburg befann sig på risknivå III (bekräftad låg risk för BSE) medan Österrike, Finland och Sverige befann sig på nivå II (BSE osannolik, men inte utesluten). Grekland hade inte lämnat in underlag för (!) EGT L 147, 31.5.2001, s. 1. (10) utvärdering med hänvisning till rättsliga och tekniska osäkerheter. Mot bakgrund av den övervakning som genomförts i Österrike, Finland och Sverige och av Vetenskapliga styr- kommitténs utvärdering är förekomsten av BSE i dessa medlemsstater mycket osannolik, men inte utesluten. Om BSE skulle förekomma skulle sjukdomen mycket sannolikt upptäckas i samband med undersökningen av nötkreatur som har dött på jordbruksföretaget, nödslak- tats eller befunnits vara sjuka vid normal slakt. Dessa medlemsstater bör därför få tillstånd att minska test- ningen av friska slaktdjur av nötkreatur. För att få kompletterande information om förekomsten av BSE i Förenade kungariket bör testningen av djur som slaktas enligt OTMS-systemet utvidgas till alla djur som har fötts inom ett år efter ikraftträdandet av förbudet avseende foder. Övriga nötkreatur som slaktas enligt OTMS-systemet bör testas slumpmässigt. Dessutom bör medlemsstaterna få tillstånd att på frivillig väg testa yngre nötkreatur, i synnerhet de som anses utgöra en större risk, under förutsättning att detta sker utan att störa handeln. Det är nödvändigt att klargöra vilka åtgärder som skall vidtas efter testningen av nötkreatur och att införa åtgärder för att undvika att slaktkroppar som kan ha smittats av slaktkroppar som testats positivt används i livsmedelskedjan. För att förbättra upptäckten av skrapie hos får och getter bör slumpmässiga snabbtest efter slakt införas. För att få en mer fullständig bild över situationen är det nödvän- digt att göra stickprovstester på två målgrupper: djur som har dött på jordbruksföretaget och slaktade djur. Det är svårt att genomföra statistiskt signifikanta stick- provstester på båda dessa målgrupper i medlemsstater med mindre besättningar av får och getter. Dessa medlemsstater bör därför få tillstånd att använda sig av mindre urvalsstorlekar, vilka dock skall inriktas på djur hos vilka sannolikheten att upptäcka positiva fall är störst. Med hänsyn till betydelsen av genetisk resistens vid utveckling av klinisk skrapie och möjligheten att använda avelsprogram för att förebygga, kontrollera och utrota skrapie bör genotypen för alla fall av skrapie fastställas och fall av resistenta genotyper rapporteras för klassificering av stamtypen för smittämnet.