L 131/114 Europeiska unionens officiella tidning 28.5.2009 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/18/EG av den 23 april 2009 om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn och om ändring av rådets direktiv 1999/35/EG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/59/EG (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (!), med beaktande av Regionkommitténs yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), mot bakgrund av det gemensamma utkast som godkändes av förlik- ningskommittén den 3 februari 2009, och av följande skäl: (1) — En hög allmän säkerhetsnivå bör upprätthållas inom sjö- transporten i Europa och alla ansträngningar bör göras för att minska antalet sjöolyckor och tillbud till sjöss. (2) — En snabb teknisk utredning av sjöolyckor ökar sjösäker- heten genom att bidra till att förhindra en upprepning av (!) EUT C 318, 23.12.2006, s. 195. (?) EUT C 229, 22.9.2006, s. 38. (;) Europarlamentets yttrande av den 25 april 2007 (EUT C 74 E, 30.3.2008, s. 546), rådets gemensamma ståndpunkt av den 6 juni 2008 (EUT C 184 E, 22.7.2008, s. 23). Europaparlamentets stånd- punkt av den 24 september 2008 (ännu ej offentliggjord i EUT), rådets beslut av den 26 februari 2009 och Europaparlamentets lag- stiftningsresolution av den 11 mars 2009 (ännu ej offentliggjord i EUT). sådana olyckor som resulterar i förlust av människoliv och fartyg samt förorening av den marina miljön. (3) — I sin resolution av den 21 april 2004 om ökad sjösäker- het (") uppmanar Europaparlamentet med kraft kommis- sionen att lägga fram ett förslag till direktiv om utredning av fartygsolyckor. (4) — Enligt artikel 2 i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 (nedan kallad Unclos) har kuststaterna rätt att utreda orsakerna till alla sjöolyckor som inträffar i deras territorialhav och som kan komma att utgöra fara för liv eller miljön, beröra kuststatens räddningstjänst eller på annat sätt påverka kuststaten. (5) — Enligt artikel 94 i Unclos ska flaggstaterna låta en eller flera sakkunniga personer utreda vissa sjöolyckor eller navigeringsincidenter på det fria havet. (6) — I regel I/21 i internationella konventionen av den 1 no- vember 1974 om säkerheten för människoliv till sjöss (nedan kallad Solas 74), i internationella lastlinjekonven- tionen av den 5 april 1966 och i internationella konven- tionen av den 2 november 1973 rörande förhindrande av havsföroreningar från fartyg fastställs att flaggstaterna an- svarar för att olyckor utreds och att relevanta resultat överlämnas = till - Internationella — sjöfartsorganisationen (IMO). (7) — I koden för genomförandet av bindande IMO-instrument, som utgör en bilaga till IMO-församlingens resolution A.996(25) av den 29 november 2007 påminns det om att flaggstaterna är skyldiga att se till att sjösäkerhetsut- redningar genomförs av sakkunniga utredare med kom- petens i frågor som rör sjöolyckor och tillbud till sjöss. Enligt den koden ska flaggstaterna dessutom kunna till- handahålla sakkunniga utredare för detta ändamål, obe- roende av platsen för olyckan eller tillbudet. (4) EUT C 104 E, 30.4.2004, s. 730.