L 131/24 Europeiska unionens officiella tidning 28.5.2009 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 392/2009 av den 23 april 2009 om transportörens skadeståndsansvar i samband med olyckor vid passagerarbefordran till sjöss (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (!), med beaktande av Regionkommitténs yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), mot bakgrund av det gemensamma utkast som godkändes av förlik- ningskommittén den 3 februari 2009, och av följande skäl: (1) — Som ett led i den gemensamma transportpolitiken är det nödvändigt att vidta ytterligare åtgärder för att förbättra säkerheten vid transporter till sjöss. Dessa åtgärder bör inbegripa bestämmelser om skadestånd till passagerare som har lidit skada, eftersom det är viktigt att passagerare som drabbas av olyckor vid resor till sjöss kan få en lämplig ersättning. (2 — 2002 års protokoll till 1974 års Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods an- togs den 1 november 2002 inom ramen för Internatio- nella sjöfartsorganisationen (IMO). Gemenskapen och dess medlemsstater är i färd med att besluta huruvida de ska ansluta sig till eller ratificera detta protokoll. Un- der alla omständigheter bör dess bestämmelser som in- förts genom denna förordning tillämpas i gemenskapen senast den 31 december 2012. (3) 1974 års Atenkonvention om befordran till sjöss av pas- sagerare och deras resgods i dess ändrade lydelse enligt (!) EUT C 318, 23.12.2006, s. 195. (?) EUT C 229, 22.9.2006, s. 38. (;) Europaparlamentets yttrande av den 25 april 2007 (EUT C 74 E, 20.3.2008, s. 562), rådets gemensamma ståndpunkt av den 6 juni 2008 (EUT C 190 E, 29.7.2008, s. 17) och Europaparlamentets ståndpunkt av den 24 september 2008 (ännu ej offentliggjord i EUT), rådets beslut av den 26 februari 2009 och Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 11 mars 2009 (ännu ej offentliggjord i EUT). protokollet från 2002 (nedan kallad Atenkonventionen) gäller bara internationella transporter. Distinktionen mel- lan nationella och internationella transporter har slopats när det gäller den inre marknaden för sjötransporttjäns- ter, och det är därför lämpligt att ha samma nivå och typ av skadeståndsansvar när det gäller både nationella och internationella transporter inom gemenskapen. De försäkringar som krävs enligt Atenkonventionen måste stå i ett rimligt förhållande till redarnas och för- säkringsbolagens ekonomiska medel. Redarna måste kunna sköta sina försäkringar på ett sätt som är ekono- miskt acceptabelt, och särskilt när det gäller små redare som driver inrikestransporter måste man beakta verksam- hetens säsongsmässiga natur. Försäkringarna bör därför fastställas enligt denna förordning med beaktande av de olika fartygsklasserna. Transportören bör vara tvungen att göra en förskottsut- betalning om en passagerare avlider eller drabbas av per- sonskada, men en förskottsutbetalning bör inte betraktas som medgivande av skadeståndsansvar. Passagerare bör före resan få lämplig information om sina rättigheter, eller, om det inte är möjligt, senast vid avfärden. IMO:s juridiska kommitté antog den 19 oktober 2006 ett dokument avseende förbehåll och riktlinjer för genom- förandet av Atenkonventionen (nedan kallat IMO:s rikt- linjer) för att lösa vissa frågor inom ramen för Atenkon- ventionen, särskilt beträffande ersättning för terrorismre- laterade skador. IMO:s riktlinjer kan som sådana betrak- tas som lex specialis. Genom denna förordning införlivas delar av IMO:s rikt- linjer och görs bindande. Verbet bör i bestämmelserna i IMO:s riktlinjer bör därför särskilt tolkas som ska. Bestämmelserna i Atenkonventionen (bilaga I) och i IMO:s riktlinjer (bilaga II) bör i tillämpliga delar tolkas mot bakgrund av gemenskapslagstiftningen.