Europeiska unionens officiella tidning 30.9.2004 RÅDETS DIREKTIV 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyk- tingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa perso- ners rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna, särskilt artikel 63.1 c, 63.2 a och 63.3 a i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (?), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (?), med beaktande av Regionkommitténs yttrande ('), och av följande skäl: (1) 1 2 4 ( 0 0 0 En gemensam asylpolitik, som omfattar ett gemensamt europeiskt asylsystem, utgör en integrerande del av Euro- peiska unionens mål att gradvis inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som är öppet för personer som tvingade av omständigheterna söker skydd inom Europeiska gemenskapen på laglig väg. Europeiska rådet enades vid sitt särskilda möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 om att arbeta för att ett gemensamt europeiskt asylsystem skapas, grundat på en fullständig och absolut tillämpning av Genéevekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951 (nedan kallad ”Genévekonventionen”), kompletterad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967 (nedan kallat ”protokollet”), och på så sätt garantera att ingen skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse, det vill säga att principen om non-refoule- ment bekräftas. Genevekonventionen och dess protokoll utgör grund- stenen i det folkrättsliga systemet för skydd av flyktingar. I slutsatserna från Tammerfors anges att ett gemensamt europeiskt asylsystem på kort sikt bör omfatta en till- närmning av reglerna för erkännande av flyktingar och innebörden av flyktingstatus. I slutsatserna från Tammerfors anges även att bestäm- melserna om = flyktingstatus bör kompletteras med åtgärder för andra former av skydd som erbjuder en lämplig status för den som behöver ett sådant skydd. EGT C 51 E, 26.2.2002, s. 325. EUT C 300 E, 11.12.2003, s. 25. EGT C 221, 17.9.2002, s. 43. EGT C 278, 14.11.2002, s. 44. (6) (9) (10) (11) Huvudsyftet med detta direktiv är dels att garantera att medlemsstaterna tillämpar gemensamma kriterier för att fastställa vilka personer som har ett verkligt behov av internationellt skydd, dels att garantera att en minimi- nivå av förmåner är tillgänglig för dessa personer i samtliga medlemsstater. Tillnärmningen av reglerna om erkännande och inne- börd av flyktingstatus och status som skyddsbehövande i övrigt bör bidra till att begränsa asylsökandes sekundära förflyttningar mellan medlemsstaterna när sådana för- flyttningar endast motiveras av skillnader i de rättsliga ramarna. Det ligger i miniminormernas natur att medlemsstaterna bör har befogenhet att införa eller behålla förmånligare bestämmelser för tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som ansöker om internationellt skydd i en medlemsstat, om en sådan ansökan anses bygga på förutsättningen att personen i fråga antingen är flykting i den mening som avses i artikel 1 A i Genevekonven- tionen, eller en person som av andra skäl behöver inter- nationellt skydd. De tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som tillåts stanna inom medlemsstaternas territorier av skäl som inte hänför sig till ett behov av internationellt skydd utan efter en skönsmässig bedömning av ömmande eller humanitära skäl, faller utanför tillämpningsområdet för detta direktiv. Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläg- gande rättigheter och principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna. Direktivet syftar särskilt till att säkerställa full respekt för den mänskliga värdigheten och de asylsö- kandes och deras medföljande familjemedlemmars rätt till asyl. När det gäller behandlingen av personer som omfattas av detta direktiv är medlemsstaterna bundna av sina skyldigheter enligt de internationella rättsliga instrument som de är parter i och som förbjuder diskriminering.