03/Vol. 43 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 193 392R2066 30.7.92 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING Nr L 215/49 RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 2066/92 av den 30 juni 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött och om upphävande av förordning (EEG) nr 468/87 om allmänna föreskrifter för det särskilda bidraget till nötköttsproducenter och förordning (EEG) nr 1357/80 om införandet av en bidragsordning för hållande av am- och dikor EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i detta, med beaktande av kommissionens förslag(!), med beaktande av Europaparlamentets yttrande(?), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(?), och med beaktande av följande: Nötköttssektorn påverkas ständigt av ekonomiska faktorer som, med beaktande av möjligheterna att exportera till tredje land, orsakar strukturell obalans mellan utbud och efterfrågan på gemenskapsmarknaden. För att förbättra jordbrukssituationen i allmänhet måste man vidta åtgärder både inom de jordbrukssektorer som förser nötköttsproduktionen med råvaror och inom  själva nötköttssektorn. Dessa åtgärder bör medföra ett lägre interventionspris på nötkött. På grund av de följder detta har för producenterna bör dessa ges en betydande kompensation ordentligt genom bidrag med en gräns för antalet bidragsberättigande handjur som motsvarar nivån för ett ekonomiskt bärkraftigt företag. På grund av att de företag som föder upp boskap är av skiftande karaktär bör det särskilda bidraget för nötköttsproducenter och bidraget för att bibehålla am- och dikor finnas kvar. Dessa ordningar bör anpassas till den nya situationen genom att bidragsvillkoren ändras. Omläggningen av bidraget bör inte medföra en ökning av den sammanlagda — produktionen. — Därför bör = antalet bidragsberättigande djur begränsas genom att man använder sig av regionala respektive individuella tak som skall faststäl- las på grundval av referensår. De flesta medlemsstaterna har inte tillgång till sådana uppgifter om den särskilda bidragsordningen som är nödvändiga för att fastställa (!) EGT nr C 303, 22.11.1991, s. 29. (2) EGT nr C 125, 18.5.1992. (2) EGT nr C 98, 21.4.1992, s. 20. individuella referenstak för varje producent. Dessutom skulle sådana ingående uppskattningar innebära en mängd administrativa problem. Medlemsstaterna bör därför vara fria att välja mellan ätt fastställa individuella eller regionala tak. Slakt av ett för stort antal djur under slaktperioden kan störa marknaden och innebära för stora interventionsuppköp. För att uppmuntra att slakt sker vid andra tider än under den årliga uppstallningsperioden bör det utöver det särskilda bidraget på vissa villkor beviljas ett tilläggsbidrag för djur som slaktas vid andra tider än under den säsong som utgörs av årets fyra första månader. För am- och dikobidraget bör det införas bestämmelser om individuella referenstak. Vissa produktionsökningar blir nödvändiga på grund av förändringar i bidragstagarens tillgångar eller produktionsförmåga. Det bör därför vara möjligt att på vissa villkor överföra rättigheter som har erhål- lits med avseende på de individuella taken till andra producenter, antingen tillsammans med företaget eller utan förbindelse mellan bidragsrättigheterna och de brukade arealerna. Nya producenter och redan etablerade producenter, vars individuella tak av olika orsaker inte motsvarar den normala förändringen i am- och dikobesättningen, skall inte utestängas från rätten till bidrag. Det bör därför införas bestämmelser om inrättande av en nationell reserv som till en början upprättas genom ett fast avdrag från alla producenters individuella tak och som senare skall underhållas och administreras enligt gemenskapskriterier. Av samma skäl är det lämpligt att för överlåtelse av bidragsrättigheter utan överlåtelse av företaget fastställa bestämmelser som gör det möjligt att dra tillbaka en del av dessa överlåtna rättigheter utan att betala ut kompensation och att placera de indragna rättigheterna i den nationella reserven. För att stödja producenter i mindre gynnade områden bör det införas bestämmelser om att upprätta ytterligare en reserv som skall fördelas enbart mellan dessa producenter. Deét är lämpligt att upprätta ett samband mellan utsatta områden eller platser och produktionen av am- och dikor för att säkra att denna produktion bevaras, särskilt i områden där det inte finns några andra alternativ. På grund av — tendensen mot = allt — intensivare nötköttsproduktion bör bidragen till boskapsuppfödning fastställas med hänsyn tillvarje företags möjligheter att