15.9.2009 Europeiska unionens officiella tidning L 243/1 (Rättsakter som antagits i enlighet med EG- och Euratomfördragen och som ska offentliggöras) FÖRORDNINGAR EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 62.2 a och b ii, med beaktande av kommissionens förslag, i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (!), och av följande skäl: (1) Enligt artikel 61 i fördraget bör upprättandet av ett om- råde med fri rörlighet för personer åtföljas av åtgärder avseende kontroller vid yttre gränser, asyl och invand- ring. Enligt artikel 62.2 i fördraget ska genom åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser fastställas regler om visering för vistelser som inte är avsedda att vara längre än tre månader, inbegripet förfaranden och villkor för medlemsstaternas utfärdande av viseringar. När det gäller viseringspolitik är införandet av ett gemen- samt regelverk, särskilt genom konsolidering och utveck- ling av regelverket (relevanta bestämmelser i Schengen- konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 (?) och i de gemensamma konsulära anvis- ningarna (?), ett av de viktigaste inslagen för att ”ytterli- gare utveckla den gemensamma viseringspolitiken som en del av ett mångsidigt system som syftar till att under- lätta lagligt resande och ta itu med olaglig invandring genom ytterligare harmonisering av nationell lagstiftning (!) Europaparlamentets yttrande av den 2 april 2009 (ännu ej offent- liggjort i EUT) och rådets beslut av den 25 juni 2009. (?) EGT L 239, 22.9.2000, s. 19. () EUT C 326, 22.12.2005, s. 1. och hanteringsförfaranden vid lokala konsulära beskick- ningar”, som det definieras i Haagprogrammet för stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen ('). Medlemsstaterna bör för viseringsändamål vara närva- rande eller företrädda i alla tredjeländer vilkas medbor- gare är skyldiga att inneha visering. Medlemsstater som saknar eget konsulat i ett bestämt tredjeland eller i en viss del av ett bestämt tredjeland bör bemöda sig om att ingå överenskommelser om representation för att und- vika en orimligt stor ansträngning från de viseringssökan- des sida för att få tillgång till ett konsulat. Det är nödvändigt att införa regler om transitering ge- nom det internationella transitområdet på flygplatser för att bekämpa olaglig invandring. Medborgare från tredje- länder som finns upptagna på en gemensam förteckning bör därför vara skyldiga att inneha visering för flyg- platstransitering. I akuta situationer med massiv tillström- ning av olagliga invandrare, bör dock medlemsstaterna ges möjlighet att ställa ett sådant krav för medborgare i andra tredjeländer än de som anges i den gemensamma förteckningen. Medlemsstaternas enskilda beslut bör ses över årligen. Arrangemangen för att ta emot sökande bör vara utfor- made på ett sätt som visar vederbörlig respekt för den mänskliga värdigheten. Handläggningen av viserings- ansökningar bör genomföras på ett professionellt och respektfullt sätt och stå i proportion till de eftersträvade målen. Medlemsstaterna bör se till att kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls allmänheten håller hög standard och följer god administrativ praxis. De bör avdela utbildad personal i lämpligt antal samt tillräckliga resurser för att i möjligaste mån underlätta viseringsansökningsför- farandet. Medlemsstaterna bör se till att principen om en enda kontaktpunkt tillämpas för alla sökande. (£) EUT C 53, 3.3.2005, s. 1.