14.10.2009 Europeiska unionens officiella tidning L 269/9 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 953/2009 av den 13 oktober 2009 om ämnen som för särskilda näringsändamål får tillsättas i livsmedel för särskilda näringsändamål (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/39/EG av den 6 maj 2009 om tillnärmning av medlems- staternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel (!), särskilt artikel 4.3, efter samråd med Europeiska myndigheten för livsmedelssäker- het, och av följande skäl: (1) Ett antal näringsämnen, såsom vitaminer, mineraler, ami- nosyror och andra, får tillsättas i livsmedel för särskilda näringsändamål för att tillgodose de särskilda närings- behoven hos de personer som livsmedlen är avsedda för eller för att uppfylla de rättsliga kraven i särdirektiv som antagits i enlighet med artikel 4.1 i direktiv 2009/39/EG. Förteckningen över sådana ämnen fastställ- des i kommissionens direktiv 2001/15/EG av den 15 februari 2001 om ämnen som för särskilda närings- ändamål får tillsättas i specialdestinerade livsmedel (?), och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet har på begäran av berörda parter utvärderat nya ämnen, vil- ket innebär att förteckningen bör kompletteras och upp- dateras. Specifikationer bör dessutom införas för vissa vitaminer och mineraler för identifiering av dessa. Det är varken möjligt att för de ändamål som avses i den här förordningen definiera näringsämnen som en särskild grupp eller att på nuvarande stadium utarbeta en uttöm- mande förteckning över alla de kategorier näringsämnen som kan användas i livsmedel för särskilda näringsända- mål. Det finns en lång rad olika livsmedel för särskilda nä- ringsändamål och tillverkningsmetoderna varierar. Det bör därför för de kategorier näringsämnen som förteck- nas i denna förordning finnas ett så stort urval som möjligt av ämnen som, utan att säkerheten äventyras, kan användas i tillverkningen av livsmedel för särskilda näringsändamål. (!) EUT L 124, 20.5.2009, s. 21. (?) EGT L 52, 22.2.2001, s. 19. (4) Valet av ämnen bör i första hand baseras på säkerhet, och därefter på organismens möjlighet att ta upp dem samt deras organoleptiska och tekniska egenskaper. Om inget annat anges i de bestämmelser som ska tillämpas på särskilda kategorier av livsmedel, innebär det faktum att ett ämne tas med i förteckningen över ämnen som får användas vid tillverkningen av livsmedel för särskilda näringsändamål inte att det är nödvändigt eller önskvärt att tillsätta detta i sådana livsmedel. Om det har bedömts nödvändigt att tillsätta ett närings- ämne, har detta fastställts i en särskild bestämmelse i de relevanta särdirektiven tillsammans med lämpliga mäng- dangivelser. Om det saknas särskilda bestämmelser eller när det gäller livsmedel för särskilda näringsändamål som inte omfattas av särdirektiv, bör näringsämnen användas för tillverk- ning av produkter som stämmer överens med definitio- nen av dessa produkter samt för att tillgodose de sär- skilda näringsbehoven hos de personer som livsmedlen är avsedda för. Produkterna i fråga måste också vara säkra om de används enligt tillverkarens anvisningar. Bestämmelserna angående förteckningen över närings- ämnen som får användas vid tillverkningen av moders- mjölksersättning och tillskottsnäring, bearbetade spann- målsbaserade livsmedel samt barnmat för spädbarn och småbarn — fastställs i - kommissionens = direktiv 2006/141/EG av den 22 december 2006 om moders- mjölksersättning och tillskottsnäring och om ändring av direktiv 1999/21/EG (?) och i kommissionens direktiv 2006/125/EG av den 5 december 2006 om spannmåls- baserade livsmedel och barnmat för spädbarn och små- barn ('). Dessa bestämmelser behöver därför inte upp- repas i denna förordning. Ett antal näringsämnen får också tillsättas av tekniska skäl som tillsatser, färgämnen och aromer eller inom andra liknande användningsområden, till exempel god- kända oenologiska metoder och processer enligt relevant gemenskapslagstiftning. Därför antas specifikationer för dem på gemenskapsnivå. Dessa specifikationer bör gälla för ämnena oberoende av anledningen till att de används i livsmedlen. () EUT L 401, 30.12.2006, s. 1. (4) EUT L 339, 6.12.2006, s. 16.