23.1.2009 Europeiska unionens officiella tidning L 19/29 DIREKTIV EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2008/121/EG av den 14 januari 2009 om benämningar på textilier (omarbetning) (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (!), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: Europaparlamentets och rådets direktiv 96/74/EG av den 16 december 1996 om benämningar på textilier (?) har ändrats flera gånger på väsentliga punkter ("). Med anled- ning av nya ändringar bör det av tydlighetsskäl omarbe- tas. Om medlemsstaternas bestämmelser rörande benämning, sammansättning och märkning av textilprodukter varierar mellan medlemsstaterna, hindrar detta den inre markna- dens funktion. Dessa hinder kan undanröjas genom att man fastställer enhetliga regler för saluförande av textilprodukter på den gemensamma marknaden. Det är därför nödvändigt att harmonisera de olika benämningarna på textilfibrer och de beskrivningar på etiketter, märken och dokument som (!) EUT C 162, 25.6.2008, s. 40. (?) Europaparlamentets yttrande av den 17 juni 2008 (ännu ej offentlig- gjort i EUT) och rådets beslut av den 16 december 2008. (?) EGT L 32, 3.2.1997, s. 38. (') Se bilaga VI del A. åtföljer textilprodukter på olika nivåer i produktionen, beredningen och distributionen. Bestämmelser bör också finnas för vissa produkter som inte är tillverkade av enbart textila material, men där textilier ingår som en väsentlig del av produkten eller där tillverkaren, beredaren eller försäljaren av varan sär- skilt framhäver det textila inslaget. Den avvikelse gällande ”övriga fibrer” som redan har fast- ställts för oblandade produkter bör också tillämpas på blandningar. För att uppnå syftet med de nationella bestämmelserna på området bör märkning vara obligatorisk. I de fall där det är tekniskt svårt att ange en produkts sammansättning vid tillverkningstillfället, kan de fibrer man då vet ingår anges på etiketten, förutsatt att de svarar för en viss procentsats av den färdiga produkten. För att undvika skillnader i tillämpningen inom gemen- skapen, är det lämpligt att i detalj ange metoderna för märkning av vissa textilprodukter som har två eller flera beståndsdelar. Det är också lämpligt att ange de bestånds- delar i textilprodukter som man kan bortse från när det gäller märkning och analys. Textilprodukter som endast behöver ha en gemensam märkning och sådana som säljs som metervara eller i avklippta längder, bör saluföras på ett sådant sätt att konsumenten kan få fullständig information om vad som står på ytterförpackningen eller på rullen. Det an- kommer på medlemsstaterna att bestämma vilka åtgärder som ska beslutas för att detta syfte ska uppnås. Användningen av beskrivningar eller benämningar som åtnjuter särskild prestige bland användare och konsumen- ter bör underkastas vissa villkor.