29.10.2009 Europeiska unionens officiella tidning L 282/7 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1020/2009 av den 28 oktober 2009 om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2003/2003 om gödselmedel för att anpassa bilagorna I, III, IV och V till den tekniska utvecklingen (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2003/2003 av den 13 oktober 2003 om gödselme- del (!), särskilt artikel 31.1 och 31.3, och av följande skäl: (1) I artikel 3 i förordning (EG) nr 2003/2003 fastställs att ett gödselmedel som tillhör en av de gödselmedelstyper som förtecknas i bilaga I till förordningen och som över- ensstämmer med villkoren i den förordningen får beteck- nas ”EG-gödselmedel”. Delvis lösligt råfosfat är en gödselmedelstyp som inne- håller primära näringsämnen (tidigare kallade huvud- näringsämnen eller primära makronäringsämnen) och förtecknas i bilaga I till förordning (EG) nr 2003/2003. Enligt artikel 16 i den förordningen får sekundära nä- ringsämnen tillföras alla gödselmedelstyper som innehål- ler primära näringsämnen. Den minimihalt av fosfor- pentoxid som fastställts för den befintliga gödselmedels- typen delvis lösligt råfosfat är för hög för att sekundära näringsämnen ska kunna tillföras. En ny gödselmedelstyp bör därför införas så att blandningar av delvis lösligt råfosfat och det sekundära näringsämnet magnesium kan saluföras som EG-gödselmedel. Magnesiumsulfat eller magnesiumoxid tillsätts i malen råfosfat för att motverka fosfat- och magnesiumbrist i viss jordbruksmark. Den partiella lösligheten gör att fos- fat och magnesium snabbt tas upp av grödorna under en kort period, medan olösliga beståndsdelar ger en lång- sammare men mer varaktig tillförsel av fosfat och mag- nesium. En enda gödselmedelstyp bör kunna innehålla båda näringsämnena fosfat och magnesium, vilket skulle vara till fördel för jordbrukarna. Magnesiumsulfat är en gödselmedelstyp som innehåller sekundära näringsämnen och förtecknas i bilaga I till förordning (EG) nr 2003/2003. Enligt artikel 20 i den förordningen får mikronäringsämnen tillföras i alla göd- selmedelstyper som innehåller sekundära näringsämnen. Den minimihalt av svaveltrioxid och magnesiumoxid (!) EUT L 304, 21.11.2003, s. 1. som fastställts för den befintliga gödselmedelstypen mag- nesiumsulfat är för hög för att mikronäringsämnen ska kunna tillföras. Till följd av ökat intresse för balanserad gödsling av växter har användningen av mikronärings- ämnen ökat. En blandning av magnesiumsulfat och mik- ronäringsämnen skulle göra det lättare för jordbrukare att använda dessa mikronäringsämnen. Gödselmedelstypen magnesiumsulfat bör därför ändras så att blandningar av magnesiumsulfat och mikronäringsämnen kan salufö- ras som EG-gödselmedel. Bilaga III till förordning (EG) nr 2003/2003 innehåller tekniska bestämmelser om kontroll av ammoniumnitrat- gödselmedel med hög kvävehalt. Det bör klargöras att analysmetoderna kan användas för de olika formerna av ammoniumnitratgödselmedel (prillade och granule- rade). I beskrivningarna av analysmetoderna används des- sutom föråldrade tryckenheter i stället för SI-enheterna som används numera. Enligt artikel 29.2 i förordning (EG) nr 2003/2003 ska EG-gödselmedel tillhörande de gödselmedelstyper som förtecknas i bilaga I till den förordningen kontrolleras i enlighet med de analysmetoder som beskrivs ingående i bilagorna III och IV till den förordningen. Eftersom dessa metoder inte är internationellt vedertagna fick den euro- peiska standardiseringsorganisationen CEN i uppdrag att utveckla EN-standarder som ska ersätta de befintliga me- toderna. CEN-mandat M/335 om modernisering av analysmetoder för gödselmedel och kalkningsmedel har hittills lett till att 20 EN-standarder har utarbetats och bör införas i bilaga IV till förordning (EG) nr 2003/2003. Några av dessa standarder bör ersätta befintliga analysmetoder, me- dan andra är nya. Validerade metoder som publicerats som EN-standarder innehåller ofta ett ringtest (jämförande test mellan olika laboratorier) för att kontrollera analysmetodernas repro- ducerbarhet mellan olika laboratorier. En preliminär ut- värdering av de metoder som ska ingå i mandatet visade att några av dem sällan används. I detta fall ansågs en redaktionell ändring vara tillräcklig, och ett ringtest an- sågs inte behövas. En distinktion mellan validerade EN- standarder och icke validerade metoder bör därför göras för att det ska bli lättare att identifiera de EN-standarder som har genomgått en test mellan olika laboratorier, så att de kontrollansvariga får korrekt information om EN- standardernas statistiska tillförlitlighet.