22.1.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 19/17 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2001/106/EG av den 19 december 2001 om ändring av rådets direktiv 95/21/EG om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskont- EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (!), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (?), med beaktande av Regionkommitténs yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 2351 i fördraget (") med hänsyn till den gemensamma text som godkändes av förlik- ningskommittén den 13 november 2001. av följande skäl: (1) — Genom rådets direktiv 95/21/EG () införs i Europeiska gemenskapen en hamnstatskontroll av fartyg på grundval av enhetliga förfaranden för inspektioner och kvarhållanden. (2) — Det är nödvändigt att ta hänsyn till ändringar som gjorts i konventioner, protokoll, koder och resolutioner från Internationella sjöfartsorganisationen (IMO), samt till framsteg inom ramen för Parisavtalet (MOU). (3) — Ingenting i detta direktiv innebär att flaggstaternas ansvar Överförs till hamnstaterna, inklusive det ansvar som åvilar de erkända organisationer som handlar för flaggstaternas räkning. (4) — Vissa fartyg utgör på grund av sitt dåliga skick, sin flagg och förhistoria en påtaglig fara för säkerheten till sjöss och den marina miljön, framför allt de fartyg från en flaggstat som betecknas som ”mycket hög risk” eller ”hög risk” i den svarta lista som offentliggörs i den årliga MOU-rapporten. Dessa fartyg bör därför vägras tillträde till gemenskapens hamnar, om det inte kan visas att fartyget utan risk kan framföras i gemenskapens 0 (:) EGT C 14, 16.1.2001, s. 22. () EGT C 22, 24.1.2001, s. 19. N () EGT L 157, 7.7.1995, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommis- sionens direktiv 1999/97/EG (EGT L 331, 23.12.1999, s. 67). farvatten. Riktlinjer måste utarbetas i vilka de förfa- randen beskrivs som är tillämpliga då förbudet mot ett sådant tillträde utfärdas och upphävs. För öppenhetens skull bör förteckningen över de fartyg som vägrats till- träde till gemenskapens hamnar offentliggöras. Fartyg med en hög prioritetsfaktor utgör en särskilt stor olycks- och föroreningsfara, och det är därför nödvän- digt att inspektera dem ofta i gemenskapens an- löpshamnar. Från och med en viss ålder utgör även de fartygskatego- rier som anges i bilaga V till direktiv 95/21/EG en stor olycks- och föroreningsfara. Det stora utrymme för skönsmässig bedömning som inspektionsmyndigheten har vid beslut om utökad inspektion av sådana fartyg hindrar utvecklingen av en enhetlig praxis i gemen- skapen. Det är därför nödvändigt att göra inspektionen av dessa fartyg obligatorisk. Särskilt med tanke på den stora föroreningsfara som oljetankfartyg utgör och med hänsyn till att det övervägande antalet brister som leder till ett kvarhållande hänför sig till fartyg äldre än femton år, bör de oljetankfartyg som är äldre än femton år omfattas av den utökade inspektionsordningen. Beroende på inspektionsmyndighetens bedömning kan omfattningen av de utökade inspektionerna, som är föremål för riktlinjer, variera avsevärt. För att uppnå enhetlig praxis inom gemenskapen bör därför dessa rikt- linjer vara obligatoriska. Undantag bör dock medges, om inspektionens genomförande är omöjlig eller skulle medföra för stora risker för fartygets, besättningens, inspektörens eller hamnens säkerhet, särskilt med hänsyn till lasttankarnas tillstånd eller på grund av prak- tiska begränsningar i samband med lastning och loss- ning. Medlemsstaterna bör ha rätt att organisera de obligato- riska inspektionerna effektivt så att högsta mervärde uppnås genom en förstärkt inspektionsordning med beaktande av de många olika driftsvillkoren, med utnytt- jande av samarbete mellan hamnar och medlemsstater, samtidigt som de övergripande kvantitativa inspektions- målen respekteras.