12.1.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 10/47 RÅDETS DIREKTIV 2001/110/EG av den 20 december 2001 om honung EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 37 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (!), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (?), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (?), och av följande skäl: (1) — I överensstämmelse med slutsatserna från Europeiska rådet i Edinburgh den 11-12 december 1992, vilka bekräftades av Europeiska rådet i Bryssel den 10-11 december 1993, bör vissa vertikala direktiv på livsme- delsområdet förenklas så att de endast tar upp de vikti- gaste krav som de produkter som direktiven avser skall uppfylla för att kunna åtnjuta fri rörlighet på den inre marknaden. (2) — Rådets direktiv 74/409/EEG av den 22 juli 1974 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om honung ("), motiverades med att skillnaderna mellan de nationella lagstiftningarna beträffande definitionen av honung kunde leda till illojal konkurrens och vilseleda konsumenterna och därmed direkt inverka på upprät- tandet av den gemensamma marknaden och på dess sätt att fungera. (3) Genom direktiv 74/409/EEG och senare ändringar av detta fastställdes definitioner, bestämdes vilka olika sorters honung som får saluföras under passande beteck- ningar, fastställdes gemensamma regler för sammansätt- ningen och bestämdes de viktigaste uppgifterna avseende märkning för att säkerställa produkternas fria rörlighet inom gemenskapen. (4) — För klarhetens skull bör direktiv 74/409/EEG omarbetas så att reglerna för produktions- och marknadsföringsvill- koren för honung blir mer lättillgängliga, och så att det anpassas till den allmänna gemenskapslagstiftning som gäller för livsmedel, särskilt den som avser märkning, främmande ämnen och analysmetoder. (5) — De allmänna reglerna om märkning av livsmedel, som fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/ 13/EG () bör tillämpas med vissa undantag. Med tanke 1 (') EGT C 231, 9.8.1996, s. 10. (") EGT C 279, 1.10.1999, s. 91. (;) EGT C 56, 24.2.1997, s. 20. () EGT L 221, 12.8.1974, s. 10. Direktivet senast ändrat genom 1985 års Anslutningsakt för Spanien och Portugal. () EGT L 109, 6.5.2000, s. 29. på det nära sambandet mellan honungens kvalitet och dess ursprung är det nödvändigt att säkerställa full infor- mation om dessa punkter för att inte vilseleda konsu- menterna beträffande produktens kvalitet. De särskilda konsumentintressena när det gäller geografiska karakte- ristika för honung och full öppenhet i fråga om dessa gör det nödvändigt att det ursprungsland där honungen har skördats anges på märkningen. Varken pollen eller någon annan beståndsdel som är specifik för honung får avlägsnas, utom om detta är oundvikligt när främmande organiska eller oorganiska ämnen avlägsnas. Detta kan ske genom silning. Om silningen medför att en betydande mängd pollen avlägsnas, måste konsumenten få korrekt information om detta genom en lämplig uppgift på etiketten. Silad honung får inte tillsättas honung, i vars beteckning ingår uppgifter om produktens ursprung från blommor eller växter, produktens regionala, territoriella eller topo- grafiska ursprung eller särskilda kvalitetskriterier. För att förbättra öppenheten på marknaden bör märkningen av silad honung och bagerihonung vara obligatorisk för alla transaktioner på lösviktsmarknaden. Som kommissionen betonar i sitt meddelande av den 24 juni 1994 till Europaparlamentet och rådet om den europeiska biodlingen får kommissionen anta analysme- toder för att säkerställa att reglerna för sammansätt- ningsegenskaperna och de kompletterande särskilda uppgifterna följs när det gäller honung som saluförs inom gemenskapen. Det är önskvärt att hänsyn tas till det arbete som har utförts avseende en ny kodexstandard för honung, som på lämpligt sätt har anpassats till gemenskapens särskilda krav. I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprin- ciperna som fastställs i artikel 5 i fördraget kan målet att fastställa gemensamma definitioner och regler för de berörda produkterna och anpassa bestämmelserna till allmän gemenskapslagstiftning om livsmedel inte i till- räcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna, och det kan därför, på grund av detta direktivs art, bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det ovannämnda målet.