9.10.2009 Europeiska unionens officiella tidning L 266/11 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 924/2009 av den 16 september 2009 om gränsöverskridande betalningar i gemenskapen och om upphävande av förordning (EG) nr 2560/2001 (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95.1, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (!), med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: Det är viktigt att avgifterna är lika för gränsöverskridande betalningar i euro och motsvarande betalningar inom en medlemsstat, för att den inre marknaden ska fungera väl och för att underlätta den gränsöverskridande handeln inom gemenskapen. Denna princip om lika avgifter fast- ställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2560/2001 av den 19 december 2001 om gränsöver- skridande betalningar i euro ("), som är tillämplig på gränsöverskridande betalningar i euro och svenska kro- nor på upp till 50 000 EUR eller motsvarande belopp. Kommissionens rapport av den 11 februari 2008 om tilämpningen av förordning (EG) nr 2560/2001 om gränsöverskridande betalningar i euro bekräftade att till- lämpningen av den förordningen effektivt har fått ner avgifterna för gränsöverskridande betalningstransaktioner i euro till samma nivå som inhemska avgifter och att förordningen har stimulerat den europeiska betalnings- branschen att vidta de åtgärder som krävs för att skapa en betalningsinfrastruktur inom hela gemenskapen. (!) Yttrandet avgivet den 24 mars 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT). (2) EUT C 21, 28.1.2009, s. 1. () Europaparlamentets yttrande av den 24 april 2009 (ännu ej offent- liggjort i EUT) och rådets beslut av den 27 juli 2009. (") EGT L 344, 28.12.2001, s. 13. (3) Kommissionens rapport behandlade de praktiska proble- men i samband med genomförandet av förordning (EG) nr 2560/2001. Som slutsats föreslogs ett antal föränd- ringar av förordningen, för att åtgärda de problem som konstaterats under översynen. Dessa problem gäller stör- ningar på den inre betalningsmarknaden till följd av skilj- aktiga statistiska rapporteringskrav, genomförandet av förordning (EG) nr 2560/2001 på grund av att nationella behöriga myndigheter inte utsetts, avsaknaden av organ för att utanför domstol lösa tvister i samband med för- ordningen och den omständigheten att förordningen inte omfattar autogirering. Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre marknaden (7) ger en modern rättslig grund för skapan- det av en inre marknad för betalningar i hela gemen- skapen. För att säkerställa rättslig konsekvens mellan de båda rättsakterna är det lämpligt att ändra de relevanta bestämmelserna i förordning (EG) nr 2560/2001, särskilt definitionerna. Förordning (EG) nr 2560/2001 omfattar gränsöverskri- dande betalningar och gränsöverskridande elektroniska betalningar. Det är lämpligt att utvidga tillämpnings- området för förordning (EG) nr 2560/2001, så att gräns- överskridande autogireringar möjliggörs i överensstäm- melse med målet i direktiv 2007/64/EG. Det är fort- farande inte tillrådligt att tillämpa principen om lika av- gifter på betalningsinstrument som huvudsakligen eller uteslutande är pappersbaserade, såsom checkar, eftersom dessa är av den beskaffenheten att de inte kan behandlas lika effektivt som elektroniska betalningar. Principen om lika avgifter bör tillämpas på betalningar som initieras eller avslutas på papper, med undantag för checkar, eller med kontanter, om dessa behandlas elek- troniskt under betalningskedjan, och alla avgifter, oavsett om de är direkt eller indirekt kopplade till en betalnings- transaktion, inbegripet avgifter kopplade till ett avtal, med undantag för valutaväxlingsavgifter. Indirekta avgif- ter bör inbegripa avgifter för upprättande av en stående betalningsorder, eller avgifter för att använda ett betal- eller kreditkort, och bör vara desamma för nationella och gränsöverskridande betalningstransaktioner inom gemen- skapen. () EUT L 319, 5.12.2007, s. 1.