L 140/114 Europeiska unionens officiella tidning 5.6.2009 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/31/EG av den 23 april 2009 om geologisk lagring av koldioxid och ändring av rådets direktiv 85/337/EEG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG, 2001/80/EG, 2004/35/EG, 2006/12/EG och 2008/1/EG samt förordning (EG) nr 1013/2006 (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av yttrandet från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (!), efter att ha hört Regionkommittén, i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: (1) Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring, som godkändes genom rådets beslut 94/69/EG av den 15 december 1993 (?), syftar främst till att stabilisera kon- centrationerna av växthusgaser i atmosfären på en nivå som förebygger farliga antropogena interferenser med klimatsystemet. I gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram, som upp- rättades genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1600/2002/EG av den 22 juli 2002 (), identifieras kli- matförändring som ett prioriterat åtgärdsområde. I pro- grammet bekräftas att gemenskapen åtagit sig att minska utsläppen av växthusgaser fram till 2008-2012 med 8 & jämfört med 1990 års nivåer och att det på längre sikt blir nödvändigt att minska de globala utsläppen med omkring 70 2 jämfört med 1990 års nivåer. I kommissionens meddelande av den 10 januari 2007 ”Att begränsa den globala klimatförändringen till 2 grader Cel- sius — Vägen framåt mot 2020 och därefter” klargörs att om man ska kunna minska de globala utsläppen av (!) EUT C 27, 3.2.2009, s. 75. (?) Europaparlamentets yttrande av den 17 december 2008 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 6 april 2009. (2) EGT L 33, 7.2.1994, s. 11. (4) EGT L 242, 10.9.2002, s. 1. växthusgaser med 50 9 till 2050 krävs att industriländerna minskar sina utsläpp av växthusgaser med 30 4 fram till 2020, och med 60-80 4 fram till 2050, att denna minskning är tekniskt genomförbar och att fördelarna kraftigt uppväger kostnaderna, men för att åstadkomma detta måste alla möjligheter till minskning tas i bruk. Avskiljning och geologisk lagring av koldioxid (CCS) är en övergångslösning som kommer att bidra till att mildra kli- matförändringen. Den går ut på att koldioxid (CO,)) från industrianläggningar avskiljs, transporteras till en lagrings- plats och där injekteras i en lämplig underjordisk geologisk formation för permanent förvaring. Denna teknik bör inte vara ett argument för att öka andelen kraftverk för fossila bränslen. Utvecklingen av denna teknik bör inte leda till minskade ansträngningar för att stödja energisparande åtgärder, förnybar energi och andra säkra och hållbara tek- niker med låga koldioxidutsläpp, vare sig det gäller forsk- ning eller i ekonomiskt avseende. Preliminära uppskattningar som gjorts för att bedöma resultatet av direktivet, och som nämns i kommissionens konsekvensanalys, visar att sju miljoner ton koldioxid skulle kunna lagras fram till 2020 och upp till 160 miljo- ner ton fram till 2030, vid antagandet att utsläppen av växthusgaser minskar med 20 4 fram till 2020, och förut- satt att CCS får privat och nationellt stöd samt gemen- skapsstöd och att tekniken visar sig vara miljösäker. De koldioxidutsläpp som därmed kommer att ha förhindrats fram till 2030 skulle kunna motsvara ca 15 4 av den minskning som krävs i unionen. Genom det andra europeiska klimatförändringsprogram- met, som upprättades genom kommissionens meddelande av den 9 februari 2005 ”Seger i kampen mot den globala klimatförändringen” för att förbereda och granska gemen- skapens framtida klimatpolitik, inrättades en arbetsgrupp om avskiljning och geologisk lagring av koldioxid. Arbets- gruppens uppdrag var att granska CCS som metod för att minska klimatförändringarna. Arbetsgruppen publicerade en detaljerad rapport om regleringsfrågor, vilken antogs i juni 2006. I denna framhölls behovet av utveckling av såväl politiska riktlinjer som regelverk för CCS och kom- missionen uppmanades att bedriva ytterligare forskning i ämnet.