20.3.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 77/11 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/12/EG av den 5 mars 2002 om ändring av rådets direktiv 79/267/EEG när det gäller solvensmarginalkraven för livförsäkrings- företag EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 och artikel 53 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (!), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: (1) I den handlingsplan för finansiella tjänster som godkändes av Europeiska rådet i Köln den 3 och 4 juni 1999 och i Lissabon den 23 och 24 mars 2000 erkänns betydelsen av en solvensmarginal för försäkringsföretag, när det gäller att skydda försäkringstagarna på den inre marknaden genom att säkerställa att tillräckliga kapital- krav ställs på försäkringsföretagen utifrån arten av de risker de försäkrar. (2) — Enligt rådets första direktiv 79/267/EEG av den 5 mars 1979 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt livförsäkringsrö- relse () skall försäkringsföretag ha solvensmarginaler. (3) Kravet på att försäkringsföretagen, utöver de tekniska avsättningar de gör för att kunna uppfylla sina åtaganden enligt försäkringsavtalen, också skall upprätt- hålla en solvensmarginal som skall fungera som buffert vid en ogynnsam affärsutveckling är ett viktigt inslag i systemet för stabilitetstillsyn till skydd för försäkrade och försäkringstagare. (4 — De nu gällande bestämmelserna om solvensmarginal i direktiv 79/267/EEG har förblivit i stort sett oförändrade i senare gemenskapslagstiftning, och enligt rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser direkt livförsäkring (tredje livförsäkringsdirektivet) (7) skulle kommissionen till den försäkringskommitté som inrättades genom rådets direktiv 91/6753/EEG (5) över- (') EGT C 96 E, 27.3.2001, s. 123. () EGT C 193, 10.7.2001, s. 21. () Europaparlamentets yttrande av den 4 juli 2001 (ännu ej offent- liggjort i EGT) och rådets beslut av den 14 februari 2002. () EGT L 63, 13.3.1979, s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europa- parlamentets och rådets direktiv 95/26/EG (EGT L 168, 18.7.1995, s. 7). () EGT L 360, 9.12.1992, s.1. Direktivet senast ändrat genom Europa- parlamentets och rådets direktiv 2000/64/EG (EGT L 290, 17.11.2000, s. 27). (5) EGT L 374, 31.12.1991, s. 32. (10) (11) lämna en rapport om behovet av en ytterligare harmoni- sering av solvensmarginalen. Kommissionen har utarbetat en sådan rapport utifrån rekommendationerna i den rapport om försäkringsföre- tagens solvens som framlagts av konferensen för försäk- ringstillsynsmyndigheterna i - Europeiska - unionens medlemsstater. Det befintliga systemet med sin enkla och handfasta karaktär ansågs visserligen ha fungerat tillfredsställande och bygga på sunda principer som medger betydande öppenhet och insyn, men svagheter kunde enligt rapporten konstateras i specifika fall. Det finns behov av att öka den befintliga minsta garanti- fonden, särskilt till följd av inflationsutvecklingen när det gäller försäkringsersättningar och driftskostnader efter det att kravet på sådana fonder ursprungligen antogs. I syfte att förbättra solvensmarginalens kvalitet bör möjligheten att beakta framtida vinst i den disponibla solvensmarginalen begränsas och vara beroende av vissa villkor samt i vilket fall som helst upphöra efter 2009. För att i framtiden undvika plötsliga större ökningar av beloppet för den minsta garantifonden bör en mekanism inrättas som leder till att ökningarna ligger i linje med det europeiska konsumentprisindexet. I vissa situationer, där försäkringstagarnas rättigheter är hotade, behöver de behöriga myndigheterna befogen- heter för att kunna ingripa i ett tillräckligt tidigt skede, men då de utövar dessa befogenheter måste de under- rätta försäkringsföretagen om de skäl som har föranlett sådana tillsynsåtgärder i enlighet med principerna för sunda och korrekta förvaltningsförfaranden. Så länge det föreligger en sådan situation bör de behöriga myndighe- terna vara förhindrade att utfärda intyg om att försäk- ringsföretaget har en tillräcklig solvensmarginal. Mot bakgrund av utvecklingen på marknaden för åter- försäkring som tas av direktförsäkringsgivare måste de behöriga myndigheterna ges befogenheter att under vissa förhållanden minska nedsättningen av solvensmarginal- kravet.