20.3.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 77/17 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/13/EG av den 5 mars 2002 om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG när det gäller solvensmarginalkraven för skade- försäkringsföretag EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 och artikel 53 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (!), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: (1) I den handlingsplan för finansiella tjänster som godkändes av Europeiska rådet i Köln den 3 och 4 juni 1999 och i Lissabon den 23 och 24 mars 2000 erkänns betydelsen av en solvensmarginal för försäkringsföretag, när det gäller att skydda försäkringstagarna på den inre marknaden genom att säkerställa att tillräckliga kapital- krav ställs på försäkringsföretagen utifrån arten av de risker de försäkrar. (2) — Enligt rådets första direktiv 73/239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (')skall försäk- ringsföretag ha solvensmarginaler. (3) Kravet på att försäkringsföretagen, utöver de tekniska avsättningar de gör för att kunna uppfylla sina åtaganden enligt försäkringsavtalen, också skall upprätt- hålla en solvensmarginal som skall fungera som buffert vid en ogynnsam affärsutveckling är ett viktigt inslag i systemet för stabilitetstillsyn till skydd för försäkrade och försäkringstagare. (4 — De nu gällande bestämmelserna om solvensmarginal i direktiv 73/239/EEG har förblivit i stort sett oförändrade i senare gemenskapslagstiftning, och enligt rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samord- ning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring (tredje direktivet om annan direkt försäkring än  livförsäkring) () skulle kommissionen till den försäkringskommitté som inrät- tades genom rådets direktiv 91/6753/EEG (5) överlämna en rapport om behovet av en ytterligare harmonisering av solvensmarginalen. (') EGT C 96 E, 27.3.2001, s. 129. (") EGT C 193, 10.7.2001, s. 16. () Europaparlamentets yttrande av den 4 juli 2001 (ännu ej offent- liggjort i EGT) och rådets beslut av den 14 februari 2002. (') EGT L 228, 16.8.1973, s. 3. Direktivet senast ändrat genom Euro- paparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG (EGT L 181, 20.7.2000, s. 65). () EGT L 228, 11.8.1992, s. 1. Direktivet senast ändrat genom Euro- paparlamentets och rådets direktiv 2000/64/EG (EGT L 290, 17.11.2000, s. 27). (5) EGT L 374, 31.12.1991, s. 32. (5) (10) (11) Kommissionen har utarbetat en sådan rapport utifrån rekommendationerna i den rapport om försäkringsföre- tagens solvens som framlagts av konferensen för försäk- ringstillsynsmyndigheterna i - Europeiska - unionens medlemsstater. Det befintliga systemet med sin enkla och handfasta karaktär ansågs visserligen ha fungerat tillfredsställande och bygga på sunda principer som medger betydande öppenhet och insyn, men svagheter kunde enligt rapporten konstateras i specifika fall, särskilt när det gäller känsliga riskprofiler. Det finns behov av att förenkla och öka de befintliga minsta garantifonderna, särskilt till följd av inflationsut- vecklingen när det gäller försäkringsersättningar och driftskostnader efter det att kravet på sådana fonder ursprungligen antogs. Detta förhållande bör även föran- leda en ökning av de tröskelvärden ovanför vilka den lägre procentsatsen skall tillämpas vid beräkningen av solvensmarginalkravet på premie- och skadeersättnings- basis. För att i framtiden undvika plötsliga större ökningar av beloppen för de minsta garantifonderna och dessa trös- kelvärden bör en mekanism inrättas som leder till att ökningarna ligger i linje med det europeiska konsument- prisindezxet. I vissa situationer, där försäkringstagarnas rättigheter är hotade, behöver de behöriga myndigheterna befogen- heter för att kunna ingripa i ett tillräckligt tidigt skede, men då de utövar dessa befogenheter måste de under- rätta försäkringsföretagen om de skäl som har föranlett sådana tillsynsåtgärder i enlighet med principerna för sunda och korrekta förvaltningsförfaranden. Så länge det föreligger en sådan situation bör de behöriga myndighe- terna vara förhindrade att utfärda intyg om att försäk- ringsföretaget har en tillräcklig solvensmarginal. Mot bakgrund av utvecklingen på marknaden för åter- försäkring som tas av direktförsäkringsgivare bör de behöriga myndigheterna ges befogenheter att under vissa förhållanden minska nedsättningen av solvensmarginal- kravet. Om en försäkringsgivare i betydande utsträckning minskar eller helt upphör med nyteckningen av försäk- ringsavtal, måste en lämplig solvensmarginal fastställas för den = återstående = försäkringstekniska skulden, beräknad utifrån nivån på de tekniska avsättningarna.