6.8.2004 Europeiska unionens officiella tidning L 261/15 RÅDETS DIREKTIV 2004/80/EG av den 29 april 2004 om ersättning till brottsoffer EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 308 i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (7), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (7), och av följande skäl: (1) — Ett av Europeiska gemenskapens mål är att, medlemssta- terna emellan, undanröja hinder för den fria rörligheten för personer och tjänster. (2) - Domstolen fastslog i Cowan-målet (') att, när gemen- skapslagstiftningen garanterar fysiska personer friheten att bege sig till en annan medlemsstat skall dessa perso- ners integritet skyddas i ifrågavarande medlemsstat, på samma sätt som när det gäller landets egna medborgare och personer som är bosatta där, vilket är en naturlig följd av rätten till fri rörlighet. Atgärder för att underlätta ersättning till brottsoffer bör utgöra ett led i förverkli- gandet av detta mål. (3) - Vid sitt möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 begärde Europeiska rådet att miniminormer för skydd av brottsoffer utarbetas, särskilt för offrens tillgång till rättvisa och rätt till skadestånd, inbegripet juridiska kostnader. (4) — Europeiska rådet i Bryssel, som sammanträdde den 25 och 26 mars 2004, begärde, i uttalandet om bekämp- ande av terrorism, att detta direktiv antas före den 1 maj 2004. (5) — Rådet antog den 15 mars 2001 rambeslut 2001/220/RIF om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden (). Rambeslutet, som grundas på avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, gör det möjligt för brottsoffer att yrka ersättning från gärningsmannen under det straff- rättsliga förfarandet. () EUT C 45 E, 25.2.2003, s. 69. () Yttrandet avgivet den 23 oktober 2003 (ännu ej offentliggjort i EUT). () EUT C 95, 23.4.2004, s. 40. (') Mål 186/87, Rec. 1989, s. 195. () EGTL 82, 22.3.2001, s. 1. (6) (10) (11) (12) (14) Brottsoffer i Europeiska unionen bör ha rätt till rättvis och lämplig ersättning för de skador de har lidit, oavsett var i Europeiska gemenskapen brottet begicks. I direktivet fastställs ett samarbetssystem för att under- lätta möjligheten att få ersättning till brottsoffer i gräns- överskridande fall, vilket bör fungera på grundval av medlemsstaternas ordningar för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott som begås på deras respektive terri- torier. Därför bör en ersättningsordning finnas i alla medlemsstater. Flertalet medlemsstater har redan fastställt sådana ersätt- ningsordningar, några av dem för att uppfylla sina skyl- digheter enligt Europeiska konventionen av den 24 november 1983 om ersättning åt offer för våldsbrott. Eftersom åtgärderna i detta direktiv är nödvändiga för att uppnå gemenskapens mål och fördraget inte ger några andra befogenheter än dem i artikel 308 för antagandet av detta direktiv, bör denna artikel i fördraget tillämpas. Det kan vara svårt för brottsoffer att få ersättning från gärningsmannen därför att denne ofta saknar tillgångar för att fullgöra en dom om skadestånd eller därför att denne inte kan identifieras eller lagföras. Ett system för samarbete mellan medlemsstaternas myndigheter bör införas för att göra det lättare för brottsoffret att få ersättning i fall där brottet begicks i en annan medlemsstat än den där brottsoffret är bosatt. Systemet skall garantera att brottsoffer alltid kan vända sig till en myndighet i den medlemsstat där de är bosatta och bör lösa de praktiska och språkliga problem som kan uppstå i gränsöverskridande fall. I systemet bör de bestämmelser ingå som är nödvändiga för att brottsoffer skall kunna få den information de behöver för att ansöka om ersättning och för att myndigheterna skall kunna samarbeta effektivt. Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheter och bekräftar de principer som erkänns såsom allmänna gemenskapsrättsliga principer, bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.