15.1.2003 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 9/3 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/92/EG av den 9 december 2002 om försäkringsförmedling EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 och artikel 55 i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: (1) — Försäkrings- och återförsäkringsförmedlare spelar en central roll vid — distribution av  försäkrings- och återförsäkringsprodukter i gemenskapen. (2) — Ett första steg i arbetet för att underlätta utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster för försäkringsagenter eller försäkringsmäklare togs i och med rådets direktiv 77/92/EEG av den 13 december 1976 om åtgärder för att underlätta det effektiva utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhan- dahålla tjänster vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkringsmäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt om övergångsbestämmelser för sådan verksamhet ('). (3) — Direktiv 77/92/EEG skulle gälla till dess att bestämmelser om samordning av nationella regler om att inleda och bedriva — verksamhet - som = försäkringsagent - och försäkringsmäklare trätt i kraft. (4) — Kommissionens rekommendation 92/48/EEG av den 18 december 1991 om försäkringsförmedlare () har till största delen följts av medlemsstaterna och har bidragit till att föra de nationella reglerna om yrkeskrav och regi- strering av försäkringsförmedlare närmare varandra. (5) — Det finns dock fortfarande avsevärda skillnader mellan de nationella bestämmelserna, vilket hindrar försäkrings- och återförsäkringsförmedlare från att inleda och bedriva verksamhet på den inre marknaden. Direktiv 77/92/EEG bör därför ersättas av ett nytt direktiv. (6) — Försäkrings- och återförsäkringsförmedlare bör kunna utnyttja etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, vilka har fastställts i fördraget. () EGT C 29 E, 30.1.2001, s. 245. (2) EGT C 221, 7.8.2001, s. 121. (') Europaparlamentets yttrande av den 14 november 2001 (EGT C 140 E, 13.6.2002, s. 167), rådets gemensamma ståndpunkt av den 18 mars 2002 (EGT C 145 E, 18.6.2002, s. 1) och Europaparlamen- tets beslut av den 13 juni 2002 (ännu ej offentliggjort i EGT). Rådets beslut av den 28 juni 2002. (') EGT L 26, 31.1.1977, s. 14. Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt. () EGTL 19, 28.1.1992, s. 32. (7) (10) (11) (12) Att försäkringsförmedlare inte fritt kan bedriva verk- samhet i hela gemenskapen gör att den inre marknaden för försäkringar inte fungerar väl. En samordning av de nationella reglerna om yrkeskrav och registrering av personer som inleder och bedriver verksamhet som försäkringsförmedlare kan därför bidra till att förverkliga den inre marknaden för finansiella tjänster och till att förbättra kundskyddet på området. Olika slag av fysiska och juridiska personer samt institut, som agenter, mäklare och kreditinstitut (”bancassu- rance”-aktörer), kan distribuera försäkringsprodukter. För att aktörerna skall kunna behandlas lika och hänsyn skall kunna tas till kundskyddet bör alla dessa fysiska och juri- diska personer omfattas av detta direktiv. Detta direktiv innehåller en definition av ”anknuten försäkringsförmedlare”, i vilken det tas hänsyn  till särdragen hos vissa marknader i medlemsstaterna och där syftet är att fastställa de registreringskrav som är tillämpliga på dessa förmedlare. Denna definition är inte avsedd att hindra medlemsstaterna från att ha liknande begrepp beträffande försäkringsförmedlare som utövar försäkringsförmedling för ett försäkringsföretags räkning och helt och hållet på detta försäkringsföretags ansvar, men som har behörighet att uppbära premier eller penningsummor för kundens räkning i enlighet med vill- koren om ekonomisk garanti i detta direktiv. Detta direktiv bör tillämpas på personer vars verksamhet består i att tillhandahålla försäkringsförmedlingstjänster till tredje man mot ersättning som kan vara pekuniär eller utgöra någon annan form av överenskommen ekonomisk förmån, som är kopplad till utförandet av dessa tjänster. Detta direktiv bör inte tillämpas på personer med annan yrkesverksamhet, t.ex. skatteexperter eller revisorer, som då och då ger råd om försäkringsskydd inom ramen för denna andra yrkesverksamhet, eller på tillhandahållande som avser endast allmän information om försäkringspro- dukter, förutsatt att denna verksamhet inte syftar till att bistå kunden med att ingå eller fullgöra ett försäkrings- eller återförsäkringsavtal - eller omfattar yrkesmässig handläggning av ett försäkrings- eller återförsäkringsföre- tags skador eller värdering och reglering av skador.