154 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13/Vol. 23 392L0061 Nr L 225/72 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING 10.8.92 RÅDETS DIREKTIV 92/61/EEG av den 30 juni 1992 om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskaper, särskilt artikel 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag(!), i samarbete med Europaparlamentet(?), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(?), och med beaktande av följande : Åtgärder bör vidtas som syftar till att stegvis' upprätta den inre marknaden under perioden till och med den 31 december 1992. Den inre marknaden skall omfatta ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för varor, människor, tjänster och kapital är säkerställd. I varje medlemsstat skall två- och trehjuliga motorfordon uppfylla vissa tekniska krav som fastställs genom tvingande föreskrifter som skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna. På grund av dessa skillnader medför föreskrifterna hinder för handeln inom gemenskapen. Dessa hinder för upprättandet av en väl fungerande inre marknad kan avlägsnas genom att medlemsstaterna inför gemensamma krav i stället för de nationella bestämmelserna. Medlemsstaterna kontrollerar sedan länge att fordon överensstämmer med tillämpliga tekniska krav, innan de får släppas ut på marknaden. Denna kontroll omfattar skilda fordonstyper. Det är nödvändigt att upprätta exakta och enhetliga definitioner av dessa fordon (mopeder, motorcyklar och tre- och fyrhjuliga motorcyklar och minibilar), särskilt av mopeder, eftersom det i de tolv medlemsstaterna finns femton olika definitioner av denna fordonstyp. Ett så stort antal definitioner, och därigenom ett i praktiken lika stort antal fordonskategorier, medför betydande handelshinder, eftersom produkterna måste anpassas till de olika marknaderna = vilket leder till en uppsplittring av mopedmarknaden. (!) EGT nr C 110, 25.4.1991, s. 3 och EGT nr C 97, 16.4.92, s. 10. (2) EGT nr C 13, 20.1.1992, s. 13, och EGT nr C 176, 13.7.1992. () EGT nr C 14, 20.1.1992, s. 31. En undersökning av de nämnda fordonens komponenter och egenskaper med utnyttjande av nu etablerad teknik har lett till resultatet att det i lagstiftningshänseende endast är ändamålsenligt att beakta de komponenter och egenskaper som anges i bilaga 1. Den tekniska utvecklingen får till följd att ytterligare komponenter och egenskaper bör läggas till dem som redan finns förtecknade i bilaga 1. Med hänsyn till den tekniska utvecklingen och innovationstakten är det lämpligt att senast inom tre år efter det att detta direktiv har genomförts undersöka om eventuella ytterligare komponenter och egenskaper, särskilt sådana som har samband med den passiva säkerheten, bör läggas till dem som redan finns förtecknade i bilaga 1. De harmoniserade tekniska kraven för dessa fordons olika komponenter och egenskaper kommer att samlas i särdirektiv. För att överensstämmelsen med dessa krav skall kunna kontrolleras och varje medlemsstat kunna erkänna sådana kontroller som utförts i andra medlemsstater krävs det att ett gemenskapsförfarande införs för typgodkännande av varje sådan fordonstyp. ' Syftet med detta förfarande är att ge varje medlemsstat möjlighet att bekräfta att varje fordonstyp har genomgått de kontroller som föreskrivs i särdirektiven och tilldelats ett typgodkännandeintyg. Syftet är även att göra det möjligt för tillverkarna att utfärda ett intyg om överensstämmelse för samtliga fordon som motsvarar den godkända typen. När ett sådant intyg finns för ett fordon, kan detta släppas ut på marknaden, säljas och registreras i hela gemenskapen. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 169 i fördraget och som ett led i samarbetet mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter bör bestämmelser fastställas som underlättar lösningen av eventuella tekniska tvister som gäl- ler produkternas överensstämmelse med den godkända typen. Ett fordon kan, trots att det överensstämmer med den godkända typen, visa sig ha egenskaper som kan medföra en risk för vägsäkerheten. Det bör därför beslutas om ett lämpligt förfarande för att begränsa sådana risker. Den tekniska utvecklingen kräver snabba anpassningar av de tekniska kraven i särdirektiven. För att göra det lättare att genomföra de åtgärder som då krävs bör ett förfarande fastställas, genom vilket ett nära samarbete upprättas mellan medlemsstaterna och kommissionen inom Kommittén för