5.12.2000 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 304/3 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2658/2000 av den 29 november 2000 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på grupper av specialiseringsavtal (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 2821/71 av den 20 december 1971 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden (!), senast ändrad genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, särskilt artikel 1.1 c i denna, efter att ha offentliggjort ett utkast till denna förordning (?), efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och av följande skäl: (1) — Förordning (EEG) nr 2821/71 ger kommissionen befo- genhet att tillämpa artikel 81.3 (tidigare artikel 83.3) i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samord- nade förfaranden som omfattas av artikel 81.1 och som avser specialisering, inklusive avtal som är nödvändiga för att åstadkomma specialisering. (2) — Med stöd av förordning (EEG) nr 2821/71 har kommis- sionen bl. a. antagit förordning (EEG) nr 417/85 av den 19 december 1984 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av specialiseringsavtal (?), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2236/97 (). Förordning (EEG) nr 417/85 upphör att gälla den 31 december 2000. (3) — En ny förordning bör uppfylla de två kraven att effektivt skydda konkurrensen och att ge företagen tillräcklig rättssäkerhet. Samtidigt som dessa mål eftersträvas bör så stor hänsyn som möjligt tas till behovet av att förenkla den administrativa tillsynen och de rättsliga ramarna. Under en viss nivå av marknadsinflytande kan det förutsättas att specialiseringsavtal som faller inom tillämpningsområdet för artikel 81.3, i allmänhet ger upphov till positiva effekter som kommer att uppväga eventuella negativa effekter på konkurrensen. (4) — Iförordning (EEG) nr 2821/71 sägs att det i kommissio- nens förordning om undantag skall anges vilka grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden som den är (!) EGT L 285, 29.12.1971, s. 46. (2) EGT C 118, 27.4.2000, s. 3. (?) EGT L 53, 22.2.1985, s. 1. (4) EGT L 306, 11.11.1997, s. 12. tillämplig på, vilka begränsningar eller bestämmelser som avtal, beslut och samordnade förfaranden får eller inte får innehålla, och vilka bestämmelser som avtal, beslut och samordnade förfaranden skall innehålla eller vilka andra villkor som skall vara uppfyllda. Det är lämpligt att frångå metoden att räkna upp avtals- bestämmelser som är undantagna och i större utsträck- ning ange vilka grupper av avtal som är undantagna upp till en viss nivå av marknadsinflytande och att fastställa vilka begränsningar eller bestämmelser sådana avtal inte får innehålla. Detta är förenligt med ett ekonomiskt synsätt, enligt vilket ett avtals effekt på den relevanta marknaden bedöms. För tillämpningen av artikel 81.3 i förordningen är det inte nödvändigt att fastställa vilka avtal som kan omfattas av artikel 81.1. Vid bedömningen av enskilda avtal enligt artikel 81.1 måste flera faktorer beaktas, särskilt marknadsstrukturen på den relevanta mark- naden. Förmånen av gruppundantaget bör begränsas till de avtal som med tillräcklig säkerhet kan antas uppfylla villkoren i artikel 81.3. Avtal om specialisering inom produktionen bidrar i allmänhet till att förbättra produktionen eller distribu- tionen av varor, eftersom de berörda företagen kan koncentrera sig på tillverkning av vissa varor och följakt- ligen arbeta mera effektivt och erbjuda varorna till lägre priser. Specialiseringsavtal för att tillhandahålla tjänster kan i allmänhet också sägas ge upphov till liknande förbättringar. Med en effektiv konkurrens kommer konsumenterna troligen att få en skälig andel av de uppnådda fördelarna. Dessa fördelar kan uppnås genom avtal enligt vilka den ena parten avstår från att tillverka vissa varor eller till- handahålla vissa tjänster till förmån för en annan part (ensidig specialisering), avtal enligt vilka båda parterna avstår från att tillverka vissa varor eller tillhandahålla vissa tjänster till förmån för den andra parten (ömsesidig specialisering), och avtal enligt vilka parterna förbinder sig att gemensamt tillverka vissa varor eller tillhanda- hålla vissa tjänster (gemensam produktion).