5.12.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 328/17 RÅDETS DIREKTIV 2002/90/EG av den 28 november 2002 om definition av hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 61 a och 63.3 b i detta, med beaktande av Republiken Frankrikes initiativ ('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (?), och av följande skäl: (1) Ett av Europeiska unionens mål är att gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, vilket bland annat innebär att olaglig invandring måste bekämpas. Åtgärder bör därför vidtas för att bekämpa hjälp till olaglig invandring, både i samband med  olaglig gränspassage i strikt mening och i avsikt att stödja nätverk som utnyttjar människor. Det är därför av avgörande betydelse att det görs en tillnärmning av befintliga rättsliga bestämmelser, särskilt avseende å ena sidan den exakta definitionen av överträ- delsen i fråga och undantagen, vilket behandlas i detta direktiv, och å andra sidan minimibestämmelser för påföljderna, ansvar för  juridiska — personer och behörighet, vilket behandlas i rådets rambeslut 2002/ 946/RIF av den 28 november 2002 om förstärkning av den straffrättsliga ramen för att förhindra hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse ('). Detta direktiv syftar till att definiera hjälp till olaglig invandring och följaktligen att göra genomförandet av rambeslutet 2002/946/EG mera verkningsfullt i syfte att förebygga denna typ av brott. Detta direktiv kompletterar andra instrument som har antagits för att bekämpa olaglig invandring, olaglig anställning, människohandel och sexuellt utnyttjande av barn. När det gäller Island och Norge utgör detta direktiv en utveckling, i enlighet med det avtal som ingåtts mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ('), av de bestämmelser i Schengen- regelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 E i rådets beslut 1999/437/EG av den 17 maj 1999 om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtalet (). Förenade kungariket och Irland deltar i antagandet och tillämpningen av detta direktiv i enlighet med relevanta bestämmelser i fördragen. () EGT C 253, 4.9.2000, s. 1. (2) EGT C 276, 1.10.2001, s. 244. () Se sidan 1 i detta nummer av EGT. () EGT L 176, 10.7.1999, s. 36. () EGT L 176, 10.7.1999, s. 31. (8) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv som därför inte skall vara bindande för eller tillämpligt i Danmark. Eftersom detta direktiv bygger på Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i tredje delen av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, skall Danmark, i enlighet med artikel 5 i nämnda protokoll, inom en tid av sex månader efter det att rådet har antagit detta direktiv besluta huruvida det skall genomföra instrumentet i sin nationella lagstiftning. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1. Artikel 1 Allmän överträdelse Varje medlemsstat skall anta lämpliga påföljder för a) den som avsiktligt hjälper en person som inte är medbor- 2. gare i en medlemsstat att resa in i eller passera genom en medlemsstats territorium i strid mot denna stats lagstiftning om utlänningars inresa eller transitering, den som i vinstsyfte avsiktligt hjälper en person som inte är medborgare i en medlemsstat att vistas på en medlemsstats territorium i strid mot denna stats lagstiftning om utlänningars vistelse. Varje medlemsstat får besluta att inte införa påföljder för sådant handlande som avses i punkt 1 a genom att tillämpa sin nationella lagstiftning och praxis om syftet med handlandet är att ge humanitärt stöd till personen i fråga. Artikel 2 Anstiftan, medhjälp och försök Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de påföljder som avses i artikel 1 även tillämpas på den som a) är anstiftare till, b) är medbrottsling i, eller c) försöker begå en sådan överträdelse som avses i artikel 1.1 a eller 1.1 b.