L 348/98 Europeiska unionens officiella tidning 24.12.2008 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2008/1 15/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 b, med beaktande av kommissionens förslag, i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (!), och av följande skäl: (1) — Vid Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15-16 ok- tober 1999 fastställdes en sammanhållen strategi för in- vandring och asyl, som omfattar inrättande av ett gemen- samt asylsystem, en politik för laglig invandring och kampen mot olaglig invandring. (2) — Vid sitt möte den 4-5 november 2004 i Bryssel efterlyste Europeiska rådet upprättandet av en effektiv politik för avlägsnande och återsändande som grundar sig på ge- mensamma standarder för personers återsändande på ett humant sätt och med fullständig respekt för deras mänskliga rättigheter och värdighet. (3) - Den 4 maj 2005 antog Europarådets ministerkommitté 20 principer för påtvingat återvändande. (4 — Det är nödvändigt att det fastställs tydliga, öppna och rättvisa regler för tillhandahållandet av en effektiv åter- vändandepolitik, vilket är en nödvändig del av en väl förvaltad migrationspolitik. 6) — I detta direktiv bör ett antal horisontella bestämmelser fastställas som ska gälla för alla tredjelandsmedborgare som inte, eller inte längre, uppfyller villkoren för inresa, vistelse eller bosättning i en medlemsstat. (6) — Medlemsstaterna bör se till att tredjelandsmedborgares olagliga vistelser bringas att upphöra genom ett rättvist och öppet förfarande. I enlighet med de allmänna prin- ciperna i EG-rätten ska beslut som fattas enligt detta direktiv avse ett enskilt fall och grundas på objektiva kriterier, vilket innebär att även omständigheter utöver (!) Europaparlamentets yttrande av den 18 juni 2008 (ännu ej offentlig- gjort i EUT) och rådets beslut av den 9 december 2008. (9) (11) det faktum att personens vistelse är olaglig bör beaktas. När medlemsstaterna använder standardformulär för be- slut i samband med återvändande, dvs. beslut om åter- vändande och, om sådana utfärdats, inreseförbud och beslut om återsändande, bör de respektera den principen och fullt ut rätta sig efter alla tillämpliga bestämmelser i detta direktiv. Det betonas att återtagandeavtal med tredjeländer, såväl från gemenskapens sida som bilateralt, är nödvändiga för att underlätta återvändandet. Internationellt samarbete med ursprungsländerna i samtliga skeden av återvändan- det är en förutsättning för att det ska vara möjligt att uppnå ett hållbart återvändande. Det är ett erkänt faktum att medlemsstaterna har en legitim rätt att avvisa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna, förutsatt att rättvisa och ef- fektiva asylsystem har införts där principen om ”non- refoulement” respekteras fullt ut. I enlighet med rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 de- cember 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flykting- status (?) bör en tredjelandsmedborgare som har ansökt om asyl i en medlemsstat inte anses vistas olagligt på den medlemsstatens territorium förrän ett beslut om avslag på asylansökan eller ett beslut om upphävande av per- sonens rätt till vistelse som asylsökande har trätt i kraft. Om det saknas anledning att tro att det skulle under- minera syftet med ett återvändandeförfarande, är frivilligt återvändande att föredra framför påtvingat återvändande och en tidsfrist för frivillig avresa bör beviljas. En förläng- ning av tidsfristen för frivillig avresa bör föreskrivas när detta anses nödvändigt på grund av specifika omständig- heter i enskilda fall. För att främja frivilligt återvändande bör medlemsstaterna tillhandahålla ökat bistånd och råd- givning i samband med återvändandet och på bästa sätt utnyttja de relevanta finansieringsmöjligheter som erbjuds genom Europeiska återvändandefonden. För att säkerställa ett effektivt skydd för de berördas intressen bör det införas gemensamma miniminormer för rättssäkerhetsgarantier som ska gälla vid beslut i an- slutning till återvändande. Nödvändig rättshjälp bör stäl- las till förfogande för dem som saknar tillräckliga till- gångar. Medlemsstaterna bör i sin nationella lagstiftning fastställa i vilka fall rättshjälp ska anses vara nödvändig. (?) EUT L 326, 13.12.2005, s. 13.