124 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 19Jvol. 3 32001L0040 2.6.2001 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE L 149/34 DIRECTIVA 2001/40/CE A CONSILIULUI din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 63 alineatul (3), având în vedere inițiativa Republicii Franceze (!), având în vedere avizul Parlamentului European (2), întrucât: (1) (6) () Tratatul prevede adoptarea de către Consiliu a unor măsuri privind politica de imigrație în materie de condiții de intrare și de ședere, precum și în materie de imigrație clandestină și de ședere ilegală. Consiliul European de la Tampere din 15 și 16 octombrie 1999 și-a reafirmat dorința de a crea un spațiu de libertate, securitate și justiție. În acest scop, este necesar ca o politică europeană comună în materie de azil și migrație să vizeze, în același timp, aplicarea unui tratament echitabil resorti- sanților țărilor terţe și o mai bună gestionare a fluxurilor de migrație. Necesitatea de a asigura o mai mare eficiență a executării deciziilor de îndepărtare, precum și o mai bună cooperare între statele membre implică recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare. Este necesar ca deciziile de îndepărtare a resortisanților țărilor terţe să fie adoptate în conformitate cu drepturile fundamentale, astfel cum sunt garantate de Convenția curopeană privind protecția drepturilor omului și a libertăților fundamentale din 4 noiembrie 1950, în special articolele 3 și 8, de Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților din 28 iulie 1951 și astfel cum rezultă din principiile constituționale comune ale statelor membre. În conformitate cu principiul subsidiarității, obiectivul acţi- unii preconizate, respectiv cooperarea între statele membre în materie de îndepărtare a resortisanților țărilor terţe, nu poate fi realizat în mod adecvat de statele membre și, în consecință, având în vedere efectele acţiunii preconizate, poate fi mai bine realizat la nivel comunitar. Prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului respectiv. În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și Irlandei, anexat la Tratatul privind JO C 243, 24.8.2000, p. 1. () Aviz emis la 13 martie 2001 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial). Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunită- ții Europene, Regatul Unit a notificat, prin scrisoarea din 18 octombrie 2000, dorința sa de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei directive. (7)  În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Euro- pene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive și, în consecință, nu are nici o obligație în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale. Având în vedere că prezenta directivă dezvoltă acquis-ul Schengen în aplicarea dispozițiilor prevăzute de titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca, în conformitate cu articolul 5 din respectivul protocol, decide, în termen de șase luni de la data la care Consiliul adoptă prezenta directivă, dacă o transpune sau nu în legislația sa internă. (8) În ceea ce privește Republica Islanda și Regatul Norvegiei, prezenta directivă reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în sensul acordului încheiat la 18 mai 1999 de Consiliul Uniunii Europene și cele două state. La încheierea procedurilor prevăzute de acord, drepturile și obligațiile ce decurg din prezenta directivă se aplică, de ase- menea, celor două state și relațiilor dintre cele două state și statelor membre ale Comunității Europene cărora se adre- sează prezenta directivă, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: Articolul 1 (1) Fără a aduce atingere, pe de o parte, obligațiilor care decurg din articolul 23 și, pe de altă parte, aplicării articolului 96 din Convenția de aplicare a acordului Schengen din 14 iunie 1985, semnată la Schengen la 19 iunie 1990, denumită în continuare „Convenția Schengen”, obiectul prezentei directive este de a per- mite recunoaşterea unei decizii de îndepărtare luată de o autoritate competentă a unui stat membru, denumit în continuare „stat membru autor”, împotriva unui resortisant al unei țări terțe care se găsește pe teritoriul unui alt stat membru, denumit în conti- nuare „stat membru de executare”. (2) Orice decizie luată în conformitate cu alineatul (1) este pusă în aplicare în conformitate cu legislaţia aplicabilă a statului mem- bru de executare. (3) Prezenta directivă nu se aplică membrilor familiei cetăţenilor Uniunii care își exercită dreptul de liberă circulație.