118 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 09/vol. 2 3200310123 13.1.2004 JURNALUL OFICIAL AL UNIUNII EUROPENE L7J41 DIRECTIVA 2003/ 123/CE A CONSILIULUI din 22 decembrie 2003 de modificare a Directivei 90/435/CEE privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 94, având în vedere propunerea Comisiei, având în vedere avizul Parlamentului European (1), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (?), întrucât: (1) Directiva 90/435|CEE (3) a introdus norme comune în legătură cu plata dividendelor și alte forme de repartizare a profitului, care se doresc a fi neutre din punct de vedere concurențial. Obiectivul Directivei 90/435/CEE este de a scuti de la reți- nerea la sursă dividendele și alte forme de repartizare a profitului achitate societăților-mamă de către filiale și de a elimina dubla impozitare a acestor venituri la nivelul societății-mamă. Din experiența acumulată în aplicarea Directivei 90/435/CEE au rezultat diferite modalități de îmbunătățire a directivei, precum și efectele pozitive ale extinderii nor- melor comune adoptate în 1990. Articolul 2 din Directiva 90/435/CEE definește societățile comerciale care intră sub incidența directivei. Anexa con- ține o listă a societăților comerciale cărora li se aplică direc- tiva în cauză. Anumite forme de societăți comerciale nu sunt incluse în lista prevăzută de anexă, deși sunt rezidente fiscale într-un stat membru și sunt supuse regimului de impozitare a societăţilor comerciale. Prin urmare, domeniul de aplicare a Directivei 90/435/CEE ar trebui extins, de asemenea, la entități care pot întreprinde activități transfrontaliere în cadrul Comunității și care înde- plinesc toate condițiile prevăzute de directivă. La 8 octombrie 2001, Consiliul adoptă Regulamentul (CE) nr. 2157/2001 privind statutul societății europene (SE) (*) și Directiva 2001/86/CE de completare a statutului socie- tății europene cu privire la implicarea lucrătorilor (*). De Aviz emis la 16 decembrie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial). Aviz emis la 29 octombrie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial). JO L 225, 20.8.1990, p. 6. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994. JOL 294, 10.11.2001, p. 1. JOL 294, 10.11.2001, p. 22. ( () asemenca, la 22 iulie 2003, Consiliul adoptă Regulamen- tul (CE) nr. 1435/2003 privind statutul societății coopera- tive europene (SCE) (*) și Directiva 2003/72/CE de comple- tare a statutului societății cooperative europene cu privire la implicarea lucrătorilor (7). Întrucât SE este o societate cu răspundere limitată și SCE este o societate cooperativă și ambele au o natură similară cu alte forme de societăți comerciale prevăzute deja de Directiva 90/435/CEE, SE și SCE ar trebui adăugate pe lista prevăzută de anexa la Directiva 90/435/CEE. Noile entități care vor fi incluse în listă sunt societăți comerciale contribuabile în statul membru de reședință, însă unele dintre ele sunt considerate de către alte state membre, în temeiul caracteristicilor lor juridice, ca fiind transparente din punct de vedere fiscal. Statele membre care consideră societățile comerciale contribuabile nerezidente pe teritoriul lor ca fiind transparente din punct de vedere fiscal în temeiul caracteristicilor juridice ar tre- bui să le acorde scutirile corespunzătoare de impozite pen- tru veniturile înregistrate în baza de impozitare a societății- mamă. Pentru a extinde avantajele Directivei 90/435/CEE, pragul de participare de la care o societate comercială poate fi considerată societate-mamă iar cealaltă filiala acesteia ar trebui redus treptat de la 25 % la 10 %. Repartizarea profitului către un sediu permanent al societății-mamă și încasarea lui de către aceasta ar trebui să determine aplicarea aceluiași tratament cu cel care se aplică între o filială și societatea mamă. Ar trebui incluse și cazu- rile în care societatea-mamă și filiala se află în același stat membru, iar sediul lor permanent se află în alt stat mem- bru. Pe de altă parte, situațiile în care sediul permanent și filiala se află în același stat membru pot fi rezolvate de către statul membru în cauză, fără a se aduce atingere aplicării principiilor din tratat, pe baza dispozițiilor de drept intern ale statelor membre respective. În ceea ce privește tratamentul aplicabil sediilor perma- nente, poate exista situația în care să fie necesar ca statele membre să stabilească condițiile și instrumentele juridice prin care să protejeze veniturile fiscale naționale și să combată eludarea legislaţiei naționale, în conformitate cu principiile tratatului și ținând seama de normele fiscale recunoscute pe plan internațional. JO L 207, 18.8.2003, p. 1. JO L 207, 18.8.2003, p. 25.