9.10.2009 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 265/9 DIRECTIVE DIRECTIVA 2009/119/CE A CONSILIULUI din 14 septembrie 2009 privind obligația statelor membre de a menține un nivel minim de rezerve de țiței şi/sau de produse petroliere CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, (4 având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 100, având în vedere propunerea Comisiei, având în vedere avizul Parlamentului European (!), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (?), după consultarea Autorităţii Europene pentru Protecţia Datelor (?), întrucât: (1) Aprovizionarea Comunității cu ţiței și cu produse petroliere rămâne o chestiune extrem de importantă, în special pentru sectorul transporturilor şi pentru industria chimică. (2) Concentrarea din ce în ce mai intensă a producției, dimi- nuarea rezervelor petroliere, precum şi  creşterea consumului mondial de produse petroliere contribuie la înmulțirea riscului unor dificultăți în aprovizionare. (3) Consiliul European, în Planul său de acţiune (2007-2009) intitulat „Politica energetică pentru Europa”, a subliniat îndeosebi necesitatea sporirii siguranței aprovizionării, atât pentru Uniunea Europeană (UE) în general, cât şi pentru fiecare stat membru, printre altele prin revizuirea mecanismelor Uniunii de stocare a petrolului, în special în ceea ce priveşte disponibilitatea în situații de criză. () Avizul din 22 aprilie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial). (?) Avizul din 13 mai 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial). () JO C 128, 6.6.2005, p. 42. Acest obiectiv presupune, între altele, apropierea între sistemul comunitar şi sistemul prevăzut de Agenţia Inter- națională pentru Energie (denumită în continuare „AlE”). În conformitate cu Directiva 2006/67/CE a Consiliului din 24 iulie 2006 privind obligaţia statelor membre de a menţine stocuri minime de ţiței șijsau produse petroliere (*), evaluarea stocurilor se realizează în raport cu media zilnică a consumului intern din anul calenda- ristic precedent. Pe de altă parte, obligațiile impuse în temeiul Acordului privind programul energetic interna- țional din 18 noiembrie 1974 (denumit în continuare „acordul AlE”) se evaluează pe baza importurilor nete de petrol și produse petroliere. Ținând seama de aceste aspecte, precum de alte diferențe de metodologie, este necesară adaptarea metodei de calcul al obligațiilor de stocare și a metodei de evaluare a stocurilor comunitare de petrol de urgență, în vederea apropierii de metodele utilizate în contextul aplicării acordului AlE, fără a se aduce atingere faptului că ar putea fi necesară o evaluare a metodelor de calcul ale AlE pentru a se ține seama de evoluțiile tehnologice de pe parcursul ultimelor decenii, precum şi faptului că statele care nu sunt membre AlE şi care sunt complet dependente de importuri ar putea avea nevoie de o perioadă mai mare pentru adaptarea obligațiilor de stocare. Noi modificări ale metodelor şi procedurilor de calcul al nivelului stocurilor se pot dovedi necesare şi benefice în special pentru a spori și mai mult coerența cu practica AlE, incluzând, de exemplu, modificări care duc la diminuarea, pentru anumite state membre, a procentului de reducere de 10 % aplicat la calculul stocurilor, care ar permite un tratament diferit pentru stocurile de nafta sau care ar permite calcularea stocurilor deținute în tancuri în apele teritoriale ale unui stat membru. Producţia proprie de petrol poate contribui în sine la siguranța aprovizionării, putând reprezenta o justificare întemeiată pentru menţinerea, de către statele membre producătoare de petrol, a unor stocuri inferioare celor menţinute de celelalte state membre. O astfel de derogare nu ar trebui însă să antreneze o modificare substanțială a obligațiilor de stocare faţă de cele prevăzute de Directiva 2006/67/CE. Rezultă așadar că obligația de stocare a unor state membre trebuie stabilită în funcţie de datele referitoare la consumul intern de petrol, și nu în raport cu importurile. () JO L 217, 8.8.2006, . 8.