240 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 17Jvol. 1 3200110084 13.10.2001 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE L 272/32 DIRECTIVA 2001/84/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI din 27 septembrie 2001 privind dreptul de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95, având în vedere propunerea Comisiei (1), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2), hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3), în lumina textului comun aprobat de comitetul de conciliere la 6 iunie 2001, întrucât: (1) În domeniul dreptului de autor, dreptul de suită reprezintă dreptul netransferabil și inalienabil al autorului unei opere originale de artă plastică sau grafică de a obține un beneficiu economic din vânzările succesive ale operei în cauză. (2)  Dreptul de suită este un drept cu caracter frugifer care dă autoruluiJartistului posibilitatea să perceapă o remunerație pentru înstrăinările succesive ale operei. Obiectul dreptu- lui de suită este opera materială, și anume suportul în care este încorporată opera protejată. (3) Scopul dreptului de suită este de a asigura că autorii operelor de artă plastică sau grafică beneficiază de succesul economic al operelor lor de artă originale. Acesta are rolul de a restabili echilibrul între situația financiară a autorilor operelor de artă plastică sau grafică și cea a altor creatori care beneficiază de exploatarea succesivă a operelor lor. (4)  Dreptul de suită face parte integrantă din dreptul de autor și constituie o prerogativă esențială a autorilor. Impunerea unui astfel de drept în toate statele membre răspunde nece- sității de a asigura creatorilor un nivel de protecţie adecvat și standardizat. (5)  În temeiul articolului 151 alineatul (4) din tratat, Comunitatea trebuie să ia în considerare aspectele cultu- rale atunci când acţionează în temeiul altor dispoziții din tratat. (6) Convenția de la Berna privind protecția operelor literare și artistice prevede că dreptul de suită este disponibil numai dacă acest lucru este permis de legislația țării căreia îi apar- ține autorul în cauză. Prin urmare, acest drept este unul () JO C178,21.6.1996, p. 16 și JO C 125, 23.4.1998, p. 8. () JOC75,10.3.1997, p. 17. () Avizul Parlamentului European din 9 aprilie 1997 O C 132, 28.4.1997, p. 88), confirmat la 27 octombrie 1999, Poziţia comună a Consiliului din 19 iunie 2000 (JO C 300, 20.10.2000, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 13 decembrie 2000 (JO C 232, 17.8.2000, p. 173). Decizia Parlamentului European din 3 iulie 2001 și Decizia Consiliului din 19 iulie 2001. W) opțional, supus regulii reciprocității. Din jurisprudența Curţii de Justiţie a Comunităților Europene cu privire la aplicarea  principiului nediscriminării prevăzut  la articolul 12 din tratat, așa cum apare în hotărârea din 20 octombrie 1993 în cauzele conexate C-92/92 și C-326/92 Phil Collins și alții (*), rezultă că dispozițiile de drept intern care conțin clauze de reciprocitate nu pot fi invocate pentru a refuza resortisanților altor state membre drepturile recunoscute autorilor naționali. Aplicarea unor astfel de clauze în contextul comunitar este contrară prin- cipiului tratamentului egal care rezultă din interzicerea oricărei discriminări pe motivul naționalității. Dat fiind procesul de internaționalizare a pieţei comunitare de artă modernă și contemporană, accelerat în prezent de efectele noii economii, într-un context normativ în care puține state din exteriorul UE recunosc dreptul de suită, este esențial ca, pe plan extern, Comunitatea Europeană să inițieze negocieri în vederea introducerii obligativității articolului 14b din Convenția de la Berna. Având în vedere existența acestei piețe internaționale, la care se adaugă absența dreptului de suită în câteva state membre și neconcordanţele existente în prezent între sistemele de drept intern care recunosc acest drept, este esențial să se stabilească dispoziții tranzitorii privind atât intrarea în vigoare, cât și reglementarea acestui drept, menite să păstreze competitivitatea pieței europene. Dreptul de suită este în prezent prevăzut prin legislația internă a majorității statelor membre. Asemenea acte cu putere de lege, în cazul în care există, prezintă anumite diferențe, în special în ceea ce privește operele care intră sub incidența lor, beneficiarii dreptului, procentul aplicat, tranzacțiile care impun plata unor drepturi de autor și baza de calcul a acestora. Aplicarea sau neaplicarea unui astfel de drept are un impact semnificativ asupra mediului concurențial din cadrul pieței interne, în măsura în care existența sau absenţa obligației de plată care rezultă din dreptul de suită reprezintă un element ce trebuie luat în calcul de către fiecare persoană care dorește să vândă o operă de artă. Prin urmare, acest drept reprezintă un factor care contribuie la denaturarea concurenței și la deplasări ale vânzărilor în cadrul Comunității. Astfel de neconcordanțe legate de existența dreptului de suită și de aplicarea acestuia de către statele membre au un efect negativ direct asupra bunei funcţionări a pieţei interne a operelor de artă, astfel cum este prevăzut la articolul 14 din tratat. Într-o astfel de situație, articolul 95 din tratat constituie temeiul juridic adecvat. [1993] Culegere I-5145.