L 200/46 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 31.7.2009 REGULAMENTUL (CE) NR. 664/2009 AL CONSILIULUI din 7 iulie 2009 de stabilire a unei proceduri pentru negocierea şi încheierea acordurilor între statele membre şi țări terţe privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor şi deciziilor în materie matrimonială, în materia răspunderii părinteşti și în materia obligațiilor de întreținere, precum și legea aplicabilă în materie de obligații de întreţinere CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 61 litera (c), articolul 65, articolul 67 alineatul (2) și alineatul (5), având în vedere propunerea Comisiei, având în vedere avizul Parlamentului European (!), întrucât: () Titlul IV din partea a treia a tratatului constituie temeiul juridic pentru adoptarea legislației comunitare în domeniul cooperării judiciare în materie civilă. În mod tradițional, cooperarea judiciară în materie civilă dintre statele membre şi țările terțe a fost reglementată prin acorduri între statele membre şi țările terțe. Aceste acorduri, foarte numeroase de altfel, reflectă adesea legă- turile speciale dintre un stat membru și o țară terță și sunt menite să ofere un cadru juridic adecvat pentru a satisface nevoile specifice ale părților respective. Articolul 307 din tratat impune statelor membre să ia toate măsurile necesare pentru eliminarea tuturor incom- patibilităților dintre acquis-ul comunitar şi acordurile internaționale încheiate între statele membre şi țările terțe. Acest fapt ar putea presupune renegocierea unor astfel de acorduri. De asemenea, ar putea exista o necesitate clară de încheiere de noi acorduri cu țări terțe legate de domeniile justiției civile care intră în domeniul de aplicare al titlului IV din partea a treia a tratatului în vederea creării unui cadru juridic adecvat pentru satis- facerea nevoilor specifice ale unui anumit stat membru în relațiile acestuia cu o țară terță. În avizul său 1/03 din 7 februarie 2006 privind încheierea noii Convenţii de la Lugano, Curtea de Justiţie a Comunităților Europene a confirmat dobândirea de către Comunitate a competenței exclusive de a încheia un acord internațional precum Convenţia de la Lugano () Avizul din 7 mai 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial). (10) cu țările terțe privind aspecte care vizează normele stabilite în Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoaşterea și executarea hotărârilor în materie civilă şi comercială (2) („Bruxelles 1”). Comunitatea este în măsură să încheie, în conformitate cu articolul 300 din tratat, acorduri între Comunitate și o țară terţă privind aspecte care intră în competența exclusivă a Comunității. Articolul 10 din tratat impune statelor membre să faci- liteze realizarea obiectivelor Comunității și să se abţină de la orice măsură care ar putea prejudicia realizarea obiec- tivelor din tratat. Această obligație de cooperare loială este de aplicabilitate generală, indiferent dacă este vorba sau nu de o competență exclusivă a Comunității. Referitor la acordurile cu țări terțe privind chestiuni specifice de justiție civilă care țin de competența exclusivă a Comunității, ar trebui instituită o procedură coerentă și transparentă pentru autorizarea unui stat membru de a modifica un acord existent sau de a negocia şi încheia un nou acord, în special atunci când Comunitatea nu şi-a exprimat intenția de a-și exercita competența externă în vederea încheierii unui acord printr-un mandat de negociere deja existent sau un mandat de negociere avut în vedere. Această procedură nu ar trebui să aducă atingere competenței exclusive a Comunității şi prevederilor articolelor 300 și 307 din tratat. Aceasta ar trebui considerată o măsură excep- țională și ar trebui să aibă o durată și un domeniu de aplicare limitate. Prezentul regulament nu ar trebui să se aplice în cazul în care Comunitatea a încheiat deja un acord cu țara terță în cauză având acelaşi obiect. Două acorduri ar trebui considerate ca având același obiect numai dacă și în măsura în care reglementează pe fond aceleaşi chestiuni juridice specifice. Dispozițiile care formulează numai intenția generală de a coopera în aceste probleme nu ar trebui considerate ca având același obiect. Anumite acorduri regionale la care se face trimitere în actele juridice comunitare existente ar trebui să fie regle- mentate de prezentul regulament. () JO L 12, 16.1.2001, p. 1.