246 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 06/vol. 4 32002L0092 135.1.2003 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂŢILOR EUROPENE L 9J3 DIRECTIVA 2002/92/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 47 alineatul (2) și articolul 55, având în vedere propunerea Comisiei (1), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2), în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (?), întrucât: (1) Intermediarii de asigurări și de reasigurări joacă un rol central în distribuirea produselor de asigurare și reasigurare în cadrul Comunității. (2)  Un prim pas pentru a facilita exercitarea libertății de stabi- lire și a libertății de a presta servicii pentru agenții și brokerii de asigurări a fost făcut prin Directiva 77/92/CEE a Consiliului din 13 decembrie 1976 privind măsuri de facilitare a exercitării efective a libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru activitățile de agenți și brokeri de asigurări (ex grupa 630 ISIC) și, în special, măsuri tranzitorii cu privire la acele activități (*). (3) Directiva 77/92/CEE trebuia să își mențină aplicabilitatea până la intrarea în vigoare a dispozițiilor referitoare la coordonarea reglementărilor de drept intern privind accesul la activitățile de agent și broker de asigurări și exer- citarea acestora. (4)  Recomandarea 92/48/CEE a Comisiei din 18 decembrie 1991 privind intermediarii de asigurări (*) a fost urmată în mare măsură de statele membre și a contribuit la apropie- rea dispozițiilor de drept intern privind cerințele profesionale și înregistrarea intermediarilor de asigurări. (5) Cu toate acestea, există încă diferențe substanțiale între dispozițiile de drept intern care obstrucționează accesul la activitățile intermediarilor de asigurări și reasigurări și exer- citarea acestor activități în piața internă. În consecință, este oportun să se înlocuiască Directiva 77/92/CEE cu o nouă directivă. () JOC29£, 30.1.2001, p. 245. () JOC221,7.8.2001, p. 121. (?) Avizul Parlamentului European din 14 noiembrie 2001 JO C 140 £E, 13.6.2002, p. 167), Poziţia comună a Consiliului din 18 martie 2002 (JO C145£E, 18.6.2002, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 13 iunie 2002 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consi- liului din 28 iunie 2002. () JOL26, 31.1.1977, p. 14. Directivă modificată ultima dată de Actul de aderare din 1994. () JOL19,28.1.1992, p. 32. (6) (10) (11) (12) Intermediarii de asigurări și reasigurări ar trebui să fie în măsură să se prevaleze de libertatea de stabilire și de liber- tatea de a presta servicii care sunt consfințite de tratat. Incapacitatea intermediarilor de asigurări de a își desfășura activitatea liber pe tot teritoriul Comunității este un obstacol în calea bunei funcționări a pieţei unice în asigurări. Coordonarea dispozițiilor de drept intern referitoare la cerințele profesionale și înregistrarea persoanelor care abordează și desfășoară activitatea de intermediere de asigurări poate așadar să contribuie atât la realizarea pieței unice pentru servicii financiare, cât și la o mai bună protecție a consumatorilor în acest domeniu. Produsele de asigurări pot fi distribuite de diferite categorii de persoane sau instituții, cum ar fi agenți, brokeri și agenți de asigurări bancare. Egalitatea de tratament între agenți și protecția consumatorului impune ca toate aceste persoane sau instituții să se afle sub incidența prezentei directive. Prezenta directivă conține o definiție a „intermediarului de asigurări legat” care ține seama de caracteristicile anumitor piețe din statele membre și al cărei scop este să stabilească condițiile de înregistrare aplicabile unor astfel de intermediari. Scopul acestei definiții nu este să împiedice statele membre să aibă concepte similare în ceea ce privește intermediarii de asigurări care, chiar dacă acţionează pen- tru și în numele unei întreprinderi de asigurare și sub întreaga răspundere a întreprinderii respective, au dreptul să colecteze prime sau sume destinate clienților în conformitate cu garanțiile financiare prevăzute de prezenta directivă. Prezenta directivă ar trebui să se aplice persoanelor a căror activitate constă în prestarea de servicii de intermediere de asigurări în favoarea unor terți, în schimbul unei remune- rații care poate fi de natură pecuniară sau care poate f sub forma unui alt avantaj economic convenit și legat de pres- tația furnizată. Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice persoanelor cu o altă activitate profesională, cum ar fi experți fiscali sau contabili, care oferă consultanță privind acoperirea prin asigurare numai ocazional, în cadrul acestei alte activități profesionale, după cum ea nu ar trebui să se aplice nici în cazul simplei furnizări de informații generale cu privire la produsele de asigurare, cu condiția ca activitatea respectivă să nu vizeze sprijinirea clientului în vederea încheierii sau executării unui contract de asigurare sau reasigurare, gestionarea, cu titlu profesional, a solicitărilor de daune primite de o întreprindere de asigurare sau reasigurare sau ajustarea de daune și evaluarea daunei de către un expert.