6 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 10Jvol. 3 3200210047 27.6.2002 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE L 168/43 DIRECTIVA 2002/47/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI din 6 iunie 2002 privind contractele de garanție financiară PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95, având în vedere propunerea Comisiei (1), având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (2), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (*), hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3), întrucât: (1) Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consi- liului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontărilor în sistemele de plată și decontarea operațiuni- lor cu titluri de valoare (5) a constituit un act de referință pentru stabilirea unui cadru juridic solid pentru sistemele de plată și de decontare. Punerea în aplicare a directivei în cauză a demonstrat importanța limitării riscului sistemic inerent acestor sisteme, datorat coexistenței unor sisteme juridice diferite, precum și avantajele unei reglementări comune cu privire la garanțiile constituite în cadrul unor astfel de sisteme. În comunicarea sa din 11 mai 1999 adresată Parlamentului European și Consiliului, intitulată „Punerea în aplicare a cadrului de acțiune pentru serviciile financiare: plan de acțiune”, Comisia s-a angajat să claboreze, după consultarea unor experți ai pieței și a autorităților națio- nale, a unor noi propuneri de acţiune legislativă cu privire la garanții, care să favorizeze noi progrese în acest domeniu, în plus față de Directiva 98/26/CE. Trebuie creat un regim comunitar aplicabil garanțiilor con- stituite sub forma de numerar sau de titluri de valoare (denumite în continuare „garanții financiare”), prin consti- tuirea de garanții sau prin transferul dreptului de proprie- tate, inclusiv contractele de report (repos). Acest regim va favoriza integrarea și funcționarea rentabilă a pieței finan- ciare, precum și stabilitatea sistemului financiar comunitar, sprijinind astfel libera circulație a serviciilor și libera circu- lație a capitalului pe piața unică a serviciilor financiare. Pre- zenta directivă se axează pe contractele bilaterale de garanție financiară. JO C 180 £E, 26.6.2001, p. 312. JO C 196, 12.7.2001, p. 10. JO C 48, 21.2.2002, p. 1. Avizul Parlamentului European din 13 decembrie 2001 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din 5 martie 2002 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Parlamentului European din 15 mai 2002. JO L 166, 11.6.1998, p. 45. (4) ( () ) Prezenta directivă este adoptată într-un context juridic european format în special din Directiva 98/26/CE, men- ționată anterior, Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit (*), Direc- tiva 2001/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 martie 2001 privind reorganizarea și lichidarea întreprinderilor de asigurare (7) și Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (3). Prezenta directivă se înscrie în modelul general al actelor normative menționate anterior și nu conține dispoziții contrare acestora. De fapt, prezenta directivă completează aceste acte normative existente, reglementând și alte probleme și detaliind anumite probleme deja reglementate de actele juridice în cauză. Pentru a consolida certitudinea juridică a contractelor de garanție financiară, statele membre ar trebui să se asigure că anumite dispoziții ale legislaţiei în domeniul insolvenței nu se aplică unor astfel de contracte, în special cele care ar împiedica executarea efectivă a garanției financiare sau ar genera dubii asupra validității tehnicilor curente, precum compensarea cu exigibilitate imediată sau constituirea unor garanții sub forma garanțiilor complementare ori de înlocuire a garanției. Prezenta directivă nu reglementează drepturi pe care orice persoană le poate avea asupra activelor constituite ca garanție financiară și care nu se dobândesc în temeiul unor contracturi de garanție financiară sau în temeiul oricărei dispoziții legale sau norme juridice ca urmare a începerii sau continuării procedurilor de lichidare sau a măsurilor de reorganizare, precum restituirea determinată de o greșeală, eroare sau absența capacității. Principiul enunțat de Directiva 98/26/CE, conform căruia legislaţia aplicabilă garanției constituite asupra instrumen- telor financiare transmisibile prin înscriere în cont este legislația jurisdicției unde se află registrul, contul sau sistemul centralizat de depozitare respectiv, ar trebui extins pentru a crea certitudine juridică în privința utilizării unor astfel de instrumente financiare deţinute într-un context transfrontalier și utilizate ca garanții financiare în cadrul domeniului de aplicare al prezentei directive. În prezent toate statele membre recunosc regula lex rei sitae, conform căreia validitatea și deci opozabilitatea față de terți a garanției financiare este evaluată în conformitate cu JOL125, 5.5.2001, p. 15. JOL 110, 20.4.2001, p. 28. JOL 160, 30.6.2000, p. 1.