244 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 15|vol. 7 32001R2375 6.12.2001 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE L 321/1 REGULAMENTUL (CE) NR. 2375/2001 AL CONSILIULUI din 29 noiembrie 2001 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 466/2001 al Comisiei de stabilire a nivelurilor maxime pentru anumiți contaminanți din produsele alimentare (Text cu relevanță pentru SEE) CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 315/93 al Consiliului din 8 februarie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare privind contaminanții din produsele alimentare (!), în special articolul 2 alineatul (3), având în vedere propunerea Comisiei, întrucât: (1) () ) Regulamentul (CE) nr. 466/2001 al Comisiei (2) prevede că, atunci când sunt comercializate, produsele alimentare nu trebuie să conțină niveluri ale contaminanților mai ridi- cate decât cele specificate de respectivul regulament. Termenul „dioxine” acoperă un grup de 75 congeneri dibenzo-p-dioxin policlorurați („PCDD”) și 135 congeneri dibenzofuran policlorurați („PCDF”), 17 dintre aceștia pre- zentând pericol toxicologic. Cel mai toxic congener este 2,3,7,8-tetraclordibenzo-p-dioxina (TCDD), clasificată de Centrul internațional de cercetări asupra cancerului și alte organizații internaționale reputate ca un cunoscut cancerigen uman. Comitetul științific pentru alimentație umană („CSAU”), împreună cu Organizaţia Mondială a Sănătății (,„OMS”) au ajuns la concluzia că efectul cancerigen al dioxinelor nu se produce la niveluri mai mici de un anumit prag. Alte efecte nocive, cum ar fi endometrita,  efectele neuro-comportamentale  și imunosupresive, se produc la niveluri mult mai scăzute și, în consecință, sunt considerate relevante pentru determinarea unei limite de tolerabilitate. Bifenilii policlorurați („PCB”) sunt un grup de 209 congeneri diferiți care pot fi împărţiți în două grupuri, în funcţie de proprietățile lor toxicologice: 12 congeneri au JOL37,13.2.1993,p. 1. JOL77, 16.3.2001, p. 1. (4) (5) proprietăți toxicologice la dioxine și, în consecință, sunt deseori denumiţi „PCB asemănători cu dioxinele”. Ceilalți PCB nu prezintă o toxicitate asemănătoare cu cea a dioxinelor, dar au un profil toxicologic diferit. Fiecare congener al dioxinelor sau fiecare PCB asemănător dioxinelor are un nivel de toxicitate diferit. Pentru a se însuma toxicitatea acestor congeneri diferiți a fost lansat conceptul de factori de echivalență toxică (TEF) pentru a se facilita evaluarea riscului și controlul de reglementare. Aceasta înseamnă că rezultatele analitice legate de toți cei 17 congeneri individuali ai dioxinelor sunt exprimate ca o singură unitate cuantificabilă: „concentrația toxică echiva- lentă cu TCDD” (TEQ). Dioxinele și PCB sunt extrem de rezistente la degradarea chimică și biologică și, în consecință, persistă în mediu și se acumulează în produsele alimentare și în lanțul trofic. Peste 90 % din expunerea umană la dioxină derivă din pro- duse alimentare. Produsele alimentare de origine animală contribuie, în mod normal, la aproximativ 80 % din expu- nerea totală. Acumularea dioxinei în corpul animalelor derivă în primul rând din furaje. Prin urmare, furajele și, în unele cazuri, solul prezintă motive de îngrijorare ca surse potențiale de dioxine. La 30 mai 2001, CSAU adoptă un aviz privind evaluarea riscului prezentat de dioxine și PCB similari în produse ali- mentare, o actualizare bazată pe informații științifice noi care au devenit disponibile după adoptarea, la 22 noiem- brie 2000, a avizului CSAU referitor la această problemă. CSAU a stabilit o limită săptămânală tolerabilă („LST”) pen- tru dioxine și PCB asemănători cu dioxinele de 14 pg OMS- TEQ/kg greutate corp. Estimările privind expunerea indică faptul că o proporție considerabilă din populația Comuni- tății ingeră prin produsele alimentare un nivel ce depășește LST. Anumite grupuri de populație din unele țări ar putea fi expuse unor riscuri mai mari datorită anumitor obiceiuri alimentare.