L 3[34 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 7.1.2015 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 201 5/ 10 AL COMISIEI din 6 ianuarie 2015 privind criteriile aplicabile solicitanților de capacități de infrastructură feroviară şi de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 870/2014 (Text cu relevanță pentru SEE) COMISIA EUROPEANĂ, având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, având în vedere Directiva 2012/34JUE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european (), în special articolul 41 alineatul (3), întrucât: (1) Articolul 41 alineatul (2) din Directiva 2012/34/UE prevede că administratorii de infrastructură au posibilitatea de a impune anumite cerințe solicitanților în vederea asigurării încasărilor previzionate şi a utilizării viitoare a infrastructurii. (2) Cerinţele respective ar trebui să fie adecvate, transparente şi nediscriminatorii. Ele pot include doar constituirea unei garanții financiare care nu ar trebui să depășească un nivel corespunzător, proporțional cu nivelul de activitate prevăzut, şi garantarea capacității solicitantului de a pregăti oferte conforme pentru obținerea de capacități de infrastructură. (3 Garanțiile financiare ar putea să ia forma unor plăți în avans sau a unor garanții furnizate de instituții financiare. (4) Caracterul adecvat al cerințelor menționate la articolul 41 alineatul (2) din Directiva 2012/34/UE ar trebui să țină cont de faptul că infrastructura modurilor de transport concurente, precum transportul rutier şi aerian, maritim şi pe căi navigabile interioare, este adesea exonerată de taxe de utilizare şi, prin urmare, este exonerată şi de garanții financiare. Pentru a garanta o concurență echitabilă între modurile de transport, nivelul și durata garanțiilor financiare ar trebui să fie limitate la strictul necesar. (5)  Aceste garanții financiare sunt adecvate doar dacă sunt necesare pentru a oferi administratorului de infrastructură asigurări cu privire la veniturile previzionate și la utilizarea viitoare a infrastructurii. Necesitatea garanțiilor financiare este cu atât mai redusă, cu cât administratorii de infrastructură se pot baza pe controalele și pe supravegherea capacității financiare a întreprinderilor feroviare din cadrul procedurii de acordare a licenţelor în conformitate cu capitolul III din Directiva 2012/34/UE, în special cu articolul 20 din directiva respectivă. (6)  Dat fiind că acestor garanții li se aplică principiul nediscriminării, nu ar trebui să se facă nicio distincţie între cerințele de garanție aplicate solicitanților publici și celor privați. (7)  Garanțiile ar trebui să fie proporționale cu nivelul de risc pe care îl reprezintă solicitantul pentru administratorul de infrastructură în diferite etape ale alocării capacității. În general, riscul este considerat a fi scăzut din moment ce capacitatea poate fi realocată altor întreprinderi feroviare. (8) O garanție care este solicitată în legătură cu pregătirea de oferte conforme poate fi considerată adecvată, transparentă şi nediscriminatorie doar dacă administratorul de infrastructură stabileşte în documentul de referință al reţelei reguli clare și transparente pentru pregătirea cererii de capacitate și dacă oferă solicitanților instrumentele necesare de sprijin. Deoarece nu este posibil să se stabilească în mod obiectiv capacitatea de pregătire a unor oferte conforme înainte de procedura de depunere a cererilor, lipsa capacității poate fi determinată numai după această procedură, pe baza eşecului repetat de a prezenta respectivele oferte sau de a furniza informațiile necesare administratorului de infrastructură. Solicitantul ar trebui să fie responsabil pentru acest eşec, care este sancționat prin excluderea sa de la solicitarea unei anumite trase. () J0L343,1412.2012,p. 32.