17.8.2013 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 220/1 (Acte fără caracter legislativ) ACORDURI INTERNAȚIONALE DECIZIA CONSILIULUI din 15 iulie 2013 de autorizare a anumitor state membre să ratifice sau să adere la Protocolul de amendare a Convenției de la Viena din 21 mai 1963 privind răspunderea civilă pentru daune nucleare, în interesul Uniunii Europene, și să facă o declarație privind aplicarea normelor interne relevante din dreptul Uniunii (2013/434UE) CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul (2), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a), având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere aprobarea Parlamentului European, întrucât: (1) Uniunea depune eforturi în vederea creării unui spațiu judiciar comun bazat pe principiul recunoaşterii reciproce a hotărârilor judecătoreşști. Protocolul din 12 septembrie 1997 (denumit în continuare „Protocolul din 1997”) de amendare a Convenției de la Viena din 21 mai 1963 privind răspunderea civilă pentru daune nucleare (denumită în continuare „Convenția de la Viena”) a fost negociat în vederea îmbunătățirii despăgubirii victimelor pentru daunele cauzate de accidentele nucleare. Prin urmare, este de dorit ca dispozițiile Protocolului din 1997 să se aplice în statele membre care sunt părţi contractante la Convenția de la Viena. Uniunea are competență exclusivă în ceea ce priveşte articolele XI și XII din Convenţia de la Viena, astfel cum a fost modificată de Protocolul din 1997, în măsura în care respectivele dispoziții afectează normele stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoaşterea şi executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (!). Regulamentul (CE) nr. 442001 urmează să fie înlocuit din 10 ianuarie 2015 de Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului () JO L 12, 16.1.2001, p. 1. European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoaşterea şi executarea hotărârilor în materie civilă şi comercială (?). Statele membre își menţin competenţele în domeniile regle- mentate de Protocolul din 1997 care nu afectează dreptul Uniunii. Având în vedere obiectul şi scopul Protocolului din 1997, acceptarea dispozițiilor proto- colului care intră în competența Uniunii nu poate fi separată de dispozițiile care intră în competența statelor membre. Convenția de la Viena și Protocolul din 1997 nu prevăd posibilitatea participării organizațiilor de integrare economică regională. Drept urmare, Uniunea Europeană nu este în măsură să devină parte contractantă la Protocolul din 1997. Statele membre care sunt părţi contractante la Convenția de la Viena și care nu au ratificat Protocolul din 1997 înainte de aderarea lor la Uniune ar trebui, prin urmare, să fie autorizate să ratifice sau să adere la Protocolul din 1997, în interesul Uniunii. 12 dintre statele membre ale Uniunii, şi anume Belgia, Germania, Grecia, Spania, Franța, Italia, Țările de Jos, Portugalia, Slovenia, Finlanda, Suedia și Regatul Unit, sunt părţi contractante la Convenţia de la Paris din 29 iulie 1960 privind răspunderea civilă a terților în domeniul energiei nucleare, astfel cum a fost modificată prin Protocolul adițional din 28 ianuarie 1964 și prin Protocolul din 16 noiembrie 1982 (denumită în continuare „Convenţia de la Paris”). Convenţia de la Paris instituie un regim de despăgubire pentru victime pentru daunele cauzate de accidentele nucleare, pe baza unor principii similare celor din Convenția de la Viena. Protocolul din 12 februarie 2004 (denumit în continuare „Protocolul din 2004”) de modificare a Convenției de la (?) JO L 351, 20.12.2022, p. 1.