23.4.2014 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 119/75 DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE A COMISIEI din 16 aprilie 2014 privind transferul de unități ale cantității atribuite în contul de depozit al părții la Protocolul de la Kyoto pe care aceasta îl deţine în registrul Finlandei [notificată cu numărul C(2014) 2475] (2014/224JUE) COMISIA EUROPEANĂ, având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, având în vedere Decizia 2002/358/CE a Consiliului din 25 aprilie 2002 privind aprobarea, în numele Comunității Euro- pene, a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Naţiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și înde- plinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta (!), în special articolul 3, întrucât: (1) Decizia 2006/944/CE a Comisiei (?) stabileşte nivelurile de emisii alocate Uniunii şi statelor sale membre pentru prima perioadă de angajament, în temeiul Protocolului de la Kyoto. (2) Decizia 2010/778/UE a Comisiei () modifică Decizia 2006/944/CE prin stabilirea nivelurilor finale de emisii respective alocate Uniunii şi fiecărui stat membru și prin stipularea faptului că Uniunea emite diferența aritmetică finală de 19 357 532 de tone de dioxid de carbon echivalent dintre nivelurile de emisii ale Uniunii și suma nive- lurilor de emisii alocate statelor membre sub formă de unităţi ale cantității atribuite. În plus, decizia respectivă prevede transferul a cinci milioane din aceste unităţi ale cantității atribuite din registrul Uniunii către contul de depozit al părții la Protocolul de la Kyoto pe care aceasta îl deţine în registrul Danemarcei. (3 În contextul adoptării Deciziei 2010/778/UE a fost recunoscut faptul că transferul a cinci milioane de unități ale cantității atribuite către Danemarca nu aduce atingere dreptului de proprietate asupra excedentului aritmetic rămas al Uniunii. (4)  În decembrie 2011, în cadrul celei de a 17-a conferințe a părţilor la Convenția-cadru a Organizaţiei Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice („CCONUSC”), care a avut loc la Durban, a fost adoptată Decizia 2/CMP.7 a Conferinţei părților care serveşte drept reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto („decizia de la Durban”). Decizia respectivă stabileşte norme contabile referitoare la exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenu- rilor și silvicultură („LULUCF”), pentru o a doua perioadă de angajamente în temeiul Protocolului la CCONUSC încheiat la Kyoto („Protocolul de la Kyoto”). (5)  Decizia de la Durban se abate în mod semnificativ de la normele contabile anterioare convenite în temeiul Proto- colului de la Kyoto pentru prima perioadă de angajament. Decizia 16/CMP.1 a Conferinței părților care serveşte drept reuniune a părţilor la Protocolul de la Kyoto, adoptată în cadrul celei de a 11-a conferințe a părților la reuniunea CCONUSC, care a avut loc la Montreal în decembrie 2005, prevede anumite limite, prezentate în anexa la decizia menționată anterior, pentru angajamentele părților din cadrul primei perioade de angajament a Protoco- lului de la Kyoto. Decizia 16/CMP.1 prevede, de asemenca, posibilitatea ca părțile să depășească limitele respective prin compensarea emisiilor nete („debite”) rezultate din activitățile de împădurire, reîmpădurire și despădurire, în temeiul articolului 3 alineatul (3) din Protocolul de la Kyoto, cu absorbțiile nete („credite”) care rezultă din activită- țile de gestionare a pădurilor, în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Protocolul de la Kyoto. Această normă contabilă este denumită, în general, norma de compensare. Decizia de la Durban nu prevede o astfel de normă de compensare pentru cea de a doua perioadă de angajament în temeiul Protocolului de la Kyoto. () J0L130,15.5.2002,p. 1. () JOL358, 16.12.2006, p. 87. () JOL332,16.12.2010,p.41.