14.12.2013 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 335[19 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 1337/2013 AL COMISIEI din 13 decembrie 2013 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește indicarea țării de origine sau a locului de proveniență pentru carnea proaspătă, refrigerată sau congelată de animale din specia porcină, ovină, caprină și de păsări de curte COMISIA EUROPEANĂ, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parla- mentului European şi al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parla- mentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67|CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei (!), în special articolul 26 alineatul (8), întrucât: (1) Articolul 26 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 prevede obligația de a indica ţara de origine sau locul de proveniență pe eticheta cărnii care se încadrează la codurile din Nomenclatura combinată enumerate în anexa XI la regulamentul respectiv, mai precis carnea proaspătă, refrigerată sau congelată de animale din specia porcină, ovină, caprină şi de păsări de curte. (2) Este necesar să se asigure un echilibru între nevoia consumatorilor de a fi informați şi costurile suplimentare suportate de operatori și de autoritățile naționale, care, în cele din urmă, au un impact asupra preţului final al produsului. Evaluarea impactului și un studiu comandat de Comisie au examinat mai multe opțiuni de indicare a țării de origine sau a locului de proveniență cu privire la cele mai relevante etape ale vicții animalelor. Rezultatele arată că, în primul rând, consumatorii au nevoie de informații cu privire la locul în care au fost crescute animalele. În același timp, furnizarea de informații obli- gatorii privind locul naşterii animalului ar necesita insti- tuirea unor noi sisteme de trasabilitate la nivel de exploa- taţie, acestea implicând costuri, în timp ce indicarea pe etichetă a locului de sacrificare se poate efectua la un cost rezonabil și oferă informații utile pentru consumator. În ceea ce priveşte nivelul geografic, există dovezi că indicarea statului membru sau a țării terțe ar fi cele mai relevante informații pentru consumatori. (3) În Regulamentul (UE) nr. 1169/2011, conceptul de „țară de origine” a unui produs alimentar este stabilit în conformitate cu dispozițiile articolelor 23-26 din () JO L 304, 22.11.2011, p. 18. Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului (?). Pentru produsele de origine animală, acest concept se referă la țara în care produsul este obținut integral, care — în cazul cărnii — înseamnă țara în care animalul s-a născut, a fost crescut şi sacrificat. În cazul în care mai multe țări au fost implicate în producția unui produs alimentar, acest concept se referă la țara în care produsele au fost supuse ultimei transformări sau prelucrări substanțiale şi justificate din punct de vedere economic. Cu toate acestea, aplicarea conceptului respectiv în situații în care carnea provine de la animale născute, crescute și sacrificate în țări diferite nu ar informa în mod satis- făcător consumatorii cu privire la originea cărnii respective. Prin urmare, în toate aceste situaţii este necesar să se indice, pe etichetă, statul membru sau țara terță în care a fost crescut animalul timp de o perioadă care reprezintă o parte importantă a ciclului normal de creştere pentru fiecare specie, precum şi statul membru sau ţara terță în care animalul a fost sacrificat. Termenul „origine” ar trebui să fie rezervat pentru carnea care este obținută de la animale născute, crescute și sacrificate într-un singur stat membru sau într- o singură țară terţă şi care, prin urmare, este obținută în întregime într-un singur stat membru sau o singură țară terță. (4)  În cazul în care animalul a fost crescut în mai multe state membre sau țări terțe şi nu pot fi îndeplinite condițiile referitoare la perioada de creştere, o indicare adecvată a locului de creştere ar trebui să fie asigurată, astfel încât nevoile consumatorilor să fie mai bine îndeplinite şi să se evite o complexitate inutilă a etichetei. (5)  În plus, este necesar să se stabilească norme pentru ambalajele care conțin bucăţi de carne din aceeaşi specie sau din specii diferite, obținute de la animale crescute şi sacrificate în diferite state membre sau în diferite țări terţe. (6) Acest sistem de etichetare necesită norme de trasabilitate în toate etapele de producție şi de distribuție a cărnii, de la sacrificarea animalelor până la ambalarea cărnii, pentru a se asigura legătura dintre carnea etichetată şi animalul sau grupul de animale de la care provine carnea. (7) Ar trebui să se prevadă norme specifice pentru carnea importată din ţări terțe în care informațiile necesare pentru etichetare nu sunt disponibile. (8) În ceea ce priveşte carnea tocată şi resturile rezultate din fasonare, având în vedere caracteristicile proceselor de producție a acestora, operatorilor ar trebui să li se permită să utilizeze un sistem simplificat de indicații. (?) Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar O L 302, 19.10.1992, p. 1).