L 60/34 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 28.2.2014 DIRECTIVA 2014/17[UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale și de modificare a Directivelor 2008/48/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, (2) În conformitate cu dispoziţiile Tratatului privind având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naţionale, având având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (), în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (?), hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (?), întrucât: (1) În martie 2003, Comisia a lansat un proces de identi- ficare și evaluare a impactului obstacolelor existente pe piața internă a contractelor de credit pentru bunuri imobile rezidențiale. La 18 decembrie 2007, Comisia a adoptat o Carte albă privind integrarea pieţelor creditului ipotecar din Uniunea Europeană. În această carte albă, Comisia şi-a anunțat intenția de a evalua, printre altele, impactul opţiunilor strategice în materie de informații precontractuale, baze de date privind creditele, bonitate, dobânda anuală efectivă (DAE) și consiliere privind contractele de credit. Comisia a instituit totodată un grup de experţi în domeniul istoricului creditelor care să o asiste la elaborarea măsurilor pentru îmbunătățirea accesibilității, a comparabilității și a exhaustivității datelor privind creditele. Au fost lansate totodată studii privind rolul şi funcționarea intermediarilor de credite și ale insti- tuțiilor non-bancare care oferă contracte de credit pentru bunuri imobile rezidențiale. () JO C 240, 18.8.2011, p. 3. (?) JO C 318, 29.10.2011, p. 133. (*) Poziția Parlamentului European din 10 decembrie 2013 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) şi Decizia Consiliului din 28 ianuarie 2014. funcționarea Uniunii Europene (TFUE), piața internă cuprinde un spațiu fără frontiere interne în care este asigurată libera circulație a mărfurilor şi a serviciilor, precum şi libertatea de stabilire. Dezvoltarea unei piețe a creditelor mai transparentă și mai eficientă în acest spațiu este vitală pentru promovarea activității transfron- taliere şi pentru crearea unei pieţe interne a contractelor de credit pentru bunuri imobile rezidențiale. Există diferențe substanțiale la nivelul legislațiilor statelor membre privind desfăşurarea activității de afaceri pentru acordarea contractelor de credit pentru bunuri imobile şi la nivelul reglementării şi supravegherii intermediarilor de credite şi a instituțiilor non-bancare care oferă contracte de acest tip. Aceste diferențe creează obstacole care limitează nivelul activității transfrontaliere, atât pe partea ofertei, cât și a cererii, reducând astfel concurența şi posibilitatea de alegere de pe piață, crescând costurile acordării de împrumuturi şi chiar împiedicându-i pe creditori să își desfăşoare activitatea. Criza financiară a arătat că un comportament ires- ponsabil al participanților la piață poate compromite bazele sistemului financiar, ceea ce duce la pierderea încrederii tuturor părților, în special a consumatorilor, şi poate avea consecințe sociale şi economice grave. Numeroşi consumatori şi-au pierdut încrederea în sectorul financiar, iar unii împrumutați s-au aflat în situația de a nu-și mai putea rambursa împrumuturile, astfel că numărul cazurilor de neplată şi de executări silite a crescut. Drept urmare, grupul G20 a solicitat Consiliului pentru Stabilitate Financiară să stabilească principii pentru standarde solide de subscriere în ceea ce priveşte bunurile imobile rezidențiale. Deşi unele dintre cele mai mari probleme legate de criza financiară s-au produs în afara Uniunii, nivelul datoriilor consuma- torilor din Uniune este semnificativ și este concentrat în mare măsură în credite legate de bunuri imobile rezi- dențiale. Prin urmare, ar trebui să se asigure un cadru de reglementare al Uniunii în acest domeniu care să fie solid și în concordanţă cu principiile internaționale şi care să utilizeze în mod corespunzător gama de instrumente disponibile, inclusiv raporturile loan-to-value (împrumut/valoarea garanției), loan-to-income (împrumut/ venit), debt-to-income (datorie/venit) sau alte raporturi similare, valorile minime sub care niciun credită nu ar fi considerat acceptabil sau alte măsuri compensatorii pentru situațiile în care riscurile subiacente sunt mai mari pentru consumatori sau în care este necesară