7.11.2014 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 324J1 II (Acte fără caracter legislativ) REGULAMENTE REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 1187/2014 AL COMISIEI din 2 octombrie 2014 de completare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European şi al Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare pentru determinarea expunerii globale față de un client sau un grup de clienți aflați în legătură din punctul de vedere al tranzacțiilor cu active- suport (Text cu relevanță pentru SEE) COMISIA EUROPEANĂ, având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, având în vedere Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 6482012 (!), în special articolul 390 alineatul (8) al treilea paragraf, întrucât: (1) Pentru a identifica expunerea globală față de un anumit debitor care rezultă din expunerile instituției la o tranzacție cu active-suport, ar trebui să se identifice mai întâi valoarea expunerii separat pentru fiecare dintre aceste expuneri. Valoarea totală a expunerii ar trebui să fie determinată ulterior, ea fiind egală cu valoarea agregată a expunerilor respective, dar nu ar trebui să fie mai mare decât valoarea expunerii reprezentate de activul-suport propriu-zis. (2) În cazul în care expunerile altor investitori sunt de rang egal cu expunerea instituţiei, valoarea totală a expunerii instituției la un activ-suport ar trebui să reflecte distribuția proporțională a pierderilor între expunerile de rang egal. Aceasta rezultă din faptul că, în cazul în care s-a produs un eveniment de nerambursare pentru un activ-suport, pierderile sunt întotdeauna distribuite între expunerile de rang egal în mod proporţional cu fiecare dintre aceste expuneri, iar pierderea maximă care va fi suferită de către instituție în cazul unei pierderi totale pe un activ-suport se limitează la partea care corespunde raportului dintre expunerea instituției și totalul tuturor expunerilor de rang egal. (3) Ar trebui să se facă o distincţie între tranzacțiile în care toţi investitorii sunt de rang egal, cum sunt organismele de plasament colectiv, şi alte tranzacții, precum securizările, care pot implica o segmentare pe tranşe, cu expuneri de ranguri diferite. În primul caz, expunerea rezultată a unui investitor la un activ-suport depinde numai de proporția expunerii sale raportată la expunerile tuturor investitorilor. În al doilea caz, pierderile sunt repartizate mai întâi la anumite tranșe, în funcţie de nivelul lor, şi apoi, în cazul în care există mai mulți investitori în aceeaşi tranșă, ele sunt repartizate între aceşti investitori pe o bază proporțională. Toate tranșele unei securitizări ar trebui tratate în mod egal deoarece, în conformitate cu cel mai pesimist scenariu, tranşele subordonate ar putea să dispară foarte rapid. În particular, ar trebui recunoscută pierderea maximă care ar fi suferită de toți investitorii dintr-o anumită tranşă în cazul unei pierderi totale pe un activ-suport, deoarece nicio diminuare din tranşele subordonate nu ar trebui recunoscută. Expunerea instituției la un activ-suport al unei tranzacții nu ar trebui să depăşească valoarea totală a expunerii acestei tranşe (deoarece pierderea pentru un investitor într-o anumită tranşă care rezultă din intrarea unui activ-suport în stare de nerambursare nu poate depăşi niciodată valoarea totală a expunerii tranşei) și valoarea expunerii constituite de activul-suport (deoarece instituția nu poate pierde niciodată mai mult decât () JO L 176, 27.6.2013, p. 1.