L 23/54 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 25.1.2013 REGULAMENTUL (UE) NR. 40/2013 AL CONSILIULUI din 21 ianuarie 2013 de stabilire, pentru 2013, a posibilităților de pescuit disponibile în apele UE și, pentru navele din UE, în anumite ape din afara UE pentru anumite stocuri de pește și grupe de stocuri de pește care fac obiectul unor negocieri sau acorduri internaționale CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (3), având în vedere propunerea Comisiei Europene, întrucât: (1) Regulamentul (CE) nr.2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea şi exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului () impune stabilirea de măsuri ale Uniunii care să reglementeze accesul la ape și la resurse și exercitarea durabilă a acti- vităţilor de pescuit, ținând seama de recomandările ştiințifice, tehnice și economice disponibile și în special de rapoartele întocmite de Comitetul ştiințific, tehnic şi economic pentru pescuit (CSTEP), precum și de recoman- dările consiliilor consultative regionale. Consiliului îi revine obligația să adopte măsuri privind stabilirea şi alocarea posibilităților de pescuit, inclusiv anumite condiții legate funcțional de acestea, după caz. Posibilitățile de pescuit ar trebui distribuite între statele membre într-un mod care să asigure fiecărui stat membru o anumită stabilitate în activitățile de pescuit pentru fiecare stoc de peşte sau pescuit și ținându-se cont în mod adecvat de obiectivele politicii comune în domeniul pescuitului, stabilite în Regulamentul (CE) nr. 2371/2002. Pentru anumite capturi totale admisibile (TAC-uri) statelor membre ar trebui să li se permită să acorde alocări suplimentare pentru navele care participă la studii privind pescuitul documentat pe deplin. Scopul studiilor respective este testarea unui sistem de cote de capturi, de exemplu un sistem în care toate capturile ar trebui debarcate și contabilizate în cadrul cotelor pentru a se evita aruncarea capturilor înapoi în mare şi pierderea unor resurse piscicole de altfel utilizabile pe care acestea le includ. Aruncările necontrolate în mare ale capturilor de peşte reprezintă o amenințare la adresa durabilității pe termen lung a resurselor piscicole ca bun public şi, prin urmare, la adresa obiectivelor politicii comune în domeniul pescuitului. În schimb, sistemele de cote de capturi oferă inerent pescarilor un stimulent pentru opti- mizarea selectivității capturilor în cadrul activităților lor. Pentru a avea o gestionare rațională a capturilor aruncate în mare, pescuitul documentat pe deplin ar trebui să acopere toate activitățile desfăşurate pe mare, nu doar debarcările în port. Prin urmare, condițiile în care statele membre pot acorda astfel de alocări suplimentare (!) JO L 358, 31.12.2002, p. 59. ar trebui să includă o obligație de a asigura utilizarea de camere de televiziune cu circuit închis (CCTV), asociate cu un sistem de senzori (denumit colectiv în continuare „sistemul CCTV”). Acesta ar trebui să permită înregis- trarea în detaliu a tuturor părţilor de capturi păstrate și aruncate. Un sistem bazat pe observatori umani care acționează în timp real la bord ar fi mai puţin eficient, mai costisitor și mai puțin fiabil. În consecință, utilizarea sistemelor CCTV este în prezent o condiție de bază pentru realizarea programelor de reducere a capturilor aruncate înapoi în mare, precum pescuitul documentat pe deplin. Acest sistem ar trebui să fie utilizat respectând dispozițiile Directivei 95/46/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce priveşte prelucrarea datelor cu caracter personal şi libera circulație a acestor date (2). Pentru a garanta că studiile privind pescuitul documentat pe deplin pot evalua eficient potențialul sistemelor de cote de capturi în ceea ce priveşte controlul mortalității absolute a stocurilor vizate, este necesar ca toate capturile de peşte din cadrul acestor studii, inclusiv cele sub dimensiunea minimă de debarcare, să fie contabilizate în cadrul alocării totale atribuite navei participante, iar operațiunile de pescuit să înceteze atunci când alocarea a fost utilizată integral de către nava respectivă. De asemenea, este oportun să se permită transferurile de alocări între navele care participă la studiile privind pescuitul documentat pe deplin şi navele neparticipante, cu condiția să se poată demonstra că nu cresc capturile aruncate înapoi în mare de către navele neparticipante. TAC-urile ar trebui stabilite pe baza recomandărilor ştiințifice disponibile, ţinând seama de  aspectele biologice și socioeconomice și asigurând totodată un tratament echitabil al sectoarelor pescuitului, precum şi pe baza opiniilor exprimate în cadrul consultărilor cu părțile interesate, în special la reuniunile consiliilor consultative regionale vizate. Pentru stocurile care fac obiectul unor planuri multianuale specifice, TAC-urile ar trebui stabilite în conformitate cu normele prevăzute în planurile respective. În consecință, TAC-urile pentru stocurile de limbă-de-mare din Marea Nordului, de cambulă de Baltica din Marea Nordului, de cod de Atlantic din Marea Nordului, Skagerrak și estul Canalului Mânecii, de ton roșu din Atlanticul de Est şi din Marea Medi- terană, precum şi de hering din vestul Scoţiei ar trebui stabilite în conformitate cu normele prevăzute în Regu- lamentul (CE) nr.676/2007 al Consiliului din 11 iunie 2007 de stabilire a unui plan multianual pentru zonele piscicole în care se exploatează rezerve de cambulă de () JO L 281, 23.11.1995, p. 31.