23.2.2013 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 5211 REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 149/2013 AL COMISIEI din 19 decembrie 2012 de completare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare referitoare la dispozițiile în materie de compensare indirectă, obligația de compensare, registrul public, accesul la un loc de tranzacţionare, contrapărțile nefinanciare și tehnicile de atenuare a riscurilor pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate prin CPC (Text cu relevanță pentru SEE) COMISIA EUROPEANĂ, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (), având în vedere Regulamentul (UE) nr.648/2012 al Parla- mentului European şi al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale şi registrele centrale de tranzacții (), în special articolul 4 alineatul (4), articolul 5 alineatul (1), articolul 6 alineatul (4), articolul 8 alineatul (5), articolul 10 alineatul (4) și articolul 11 alineatul (14), întrucât: (1) (3) Ar trebui furnizat un cadru care să cuprindă normele aplicabile obligației de compensare, aplicarea acesteia, posibile exceptări şi tehnici de atenuare a riscurilor care trebuie stabilite în cazurile în care nu se poate realiza compensarea printr-o contraparte centrală (CPC). În vederea asigurării coerenței între aceste dispoziții, care ar trebui să intre în vigoare în același timp, și pentru a asigura părților interesate și în special persoanelor supuse acestor obligații o imagine cuprinzătoare în privința dispozițiilor şi un acces eficient la acestea, este de dorit ca cele mai multe dintre standardele tehnice de regle- mentare obligatorii în temeiul titlului II din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 să fie incluse într-un singur regu- lament. Având în vedere natura mondială a pieței de instrumente financiare derivate extrabursiere, prezentul regulament ar trebui să țină cont de orientările și recomandările relevante convenite la nivel internațional referitoare la reformele pieței de instrumente financiare derivate extra- bursiere și la compensarea obligatorie, precum și de normele aferente elaborate în alte jurisdicții. Cadrul de stabilire a obligației de compensare ține în special cont de cerințele privind compensarea obligatorie publicate de Organizația Internaţională a Reglementatorilor de Valori Mobiliare. Acest lucru va sprijini cât mai mult convergența cu abordarea din alte jurisdicții. În vederea identificării cu claritate a unui număr limitat de concepte care derivă din Regulamentul (UE) () Aviz nepublicat încă în Jurnalul Oficial. () JO L 201, 27.7.2012, p. 1. nr. 648/2012, precum şi pentru precizarea condițiilor tehnice necesare pentru elaborarea prezentului standard tehnic, ar trebui definiți o serie de termeni. Un acord de compensare indirectă nu ar trebui să expună o CPC, un membru compensator, un client sau un client indirect unui risc suplimentar de contraparte, iar activele şi pozițiile clientului indirect ar trebui să beneficieze de un nivel adecvat de protecție. Prin urmare, este esențial ca orice tip de acorduri de compensare indirectă să respecte condițiile minime pentru asigurarea siguranței acestora. În acest scop, părțile implicate în acorduri de compensare indirectă sunt supuse unor obligații specifice. Astfel de acorduri depășesc relația contractuală dintre clienții indirecți şi clientul unui membru compensator care furnizează servicii de compensare indirectă. Regulamentul (UE) nr. 648/2012 prevede obligația ca o CPC să fie un sistem desemnat în temeiul Directivei 98/26/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăţi şi de decontare a titlurilor de valoa- re (3). În consecință, membrii compensatori ai CPC ar trebui să fie considerați participanți în sensul directivei respective. Prin urmare, pentru a asigura clienților indirecți un nivel de protecție echivalent cu cel acordat clienților în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012, este necesar să se asigure că acei clienți care furnizează servicii de compensare indirectă sunt instituții de credit, firme de investiții sau instituții de credit ori firme de investiții echivalente dintr-o țară terţă. Ar trebui stabilite acorduri privind compensarea indirectă care să garanteze că clienții indirecţi pot obţine un nivel de protecție echivalent cu cel al clienților direcţi în cazul incapacității de îndeplinire a unor obligații. Într-o situaţie de incapacitate de îndeplinire a unor obligații ale unui membru compensator care facilitează un acord de compensare indirectă, clienții indirecţi ar trebui incluşi în transferul de poziții ale clienţilor către un membru compensator alternativ în temeiul cerințelor în materie de portabilitate instituite de articolele 39 şi 48 din Regu- lamentul (UE) nr. 648/2012. Garanţii adecvate împotriva incapacității îndeplinirii obligațiilor clienților ar trebui să existe, de asemenea, în cadrul acordurilor privind compensarea indirectă și ar trebui să permită transferul pozițiilor clienților indirecţi către un furnizor alternativ de servicii de compensare. () JO L 166, 11.6.1998, p. 45.