22.1.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 19/17 EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2001/106/EF af 19. december 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/21/EF om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestats- kontrol) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning om traktaten om oprettelse af Det Europæ- iske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2, under henvisning til forslag fra Kommissionen (!), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ?), under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (?), efter proceduren i traktatens artikel 251 () på baggrund af Forligsudvalgets fælles udkast af 13. november 2001, og ud fra følgende betragtninger: (1) — Rådets direktiv 95/21/EF () fastsætter havnestatskontrol med skibe i Fællesskabet, som bygger på ensartede procedurer for inspektion og tilbageholdelse. (2) — Der må tages hensyn til de ændringer, der er foretaget i konventioner, protokoller, koder og resolutioner fra Den Internationale Søfartsorganisation (International Mari- time Organisation — IMO), samt til udviklingerne inden for rammerne af Paris-aftalememorandummet (MOU). (3) Der er enighed om, at intet i dette direktiv medfører, at flagstaters ansvar, herunder ansvar, der påhviler de godkendte organisationer, som handler på flagstaternes vegne, overføres til havnestater. (4) — Nogle skibe udgør en klar risiko for sikkerheden til søs og for havmiljøet på grund af deres ringe tilstand, det flag, de fører, og deres fortid; dette gælder især skibe, der fører flag fra en stat, som på den sortliste, der offentlig- gøres i årsrapporten fra MOU, beskrives som »yderst risikabel« eller »risikabel«. Disse skibe bør derfor forbydes adgang til Fællesskabets havne, medmindre det kan påvises, at de kan sejle i Fællesskabets farvande uden ()) EFT C 212 E af 25.7.2000, s. 102 og EFT C 154 af 29.4.2001, s. 67. () EFT C 14 af 16.1.2001, s. 22. () EFT C 22 af 24.1.2001, s. 19. (?) Europa-Parlamentets udtalelse af 30.11.2000 (EFT C 228 af 13.8.2001, s. 133), Rådets fælles holdning af 26.2.2001 (EFT C 101 af 30.3.2001, s. 15) og Europa-Parlamentets afgørelse af 16.5.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT). Europa-Parlamentets afgørelse af 24.10.2001 og Rådets afgørelse af 6.12.2001. (?) EFT L 157 af 7.7.1995. Senest ændret ved Kommissionens direktiv 1999/97/EF (EFT L 331 af 23.12.1999, s. 67). fare. Der bør fastsættes retningslinjer indeholdende procedurerne for at forbyde en sådan adgang og for ophævelse af dette forbud. Listen over skibe, som er blevet nægtet adgang til Fællesskabets havne, bør offent- liggøres af hensyn til gennemsigtigheden. Skibe med en høj målfaktor udgør en særlig stor risiko for ulykker eller forurening, så hyppig inspektion af disse skibe i anløbshavnene i Fællesskabet er nødvendig og berettiget. Den kategori skibe, der er opført i bilag V til direktiv 95/21/EF, udgør også en stor ulykkes- eller forurenings- risiko, når de har nået en bestemt alder. Da inspektions- myndigheden i høj grad frit vælger, hvilke skibe der skal underkastes en udvidet inspektion, er det ikke muligt at opnå en ensartet praksis i Fællesskabet. Inspektion af sådanne skibe må derfor gøres obligatorisk. Ikke mindst i betragtning af risikoen for alvorlig forurening fra olie- tankskibe og det forhold, at langt størstedelen af de fejl og mangler, der fører til tilbageholdelse, vedrører skibe på over 15 år, bør den udvidede inspektionsordning anvendes på olietankskibe på over 15 år. Indholdet af de udvidede inspektioner, som der fore- ligger retningslinjer for, kan variere betydeligt, alt efter den pågældende inspektionsmyndigheds skøn. Hvis der skal opnås en ensartet praksis i Fællesskabet, bør disse retningslinjer gøres obligatoriske. Der bør dog være mulighed for undtagelse, når en inspektion på et sådant skib ikke er mulig eller medfører for stor fare for skibets, besætningens, —inspektørens — eller — havneområdets sikkerhed, navnlig under hensyntagen til lasttankenes tilstand eller driftsproblemer, der er forbundet med losning eller lastning. Medlemsstaterne bør kunne tilrettelægge de obligatoriske inspektioner effektivt, så det bedste resultat opnås af en strengere inspektionsordning under hensyntagen til forskellige praktiske forhold og inddragelse af samar- bejdet mellem havnene og medlemsstaterne, mens de generelle kvantitative inspektionsmål overholdes.