5. 2. 97 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 35/1 (Retsakter hvis offentliggørelse er obligatorisk) KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 211/97 af 4. februar 1997 om ændring af bilag II til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentra- tioner af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsæt- telse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærmedicinske præparater i animalske levneds- midler ('), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 17/97 (?), særlig artikel 6, 7 og 8, og ud fra følgende betragtninger: I overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2377/90 skal der gradvis fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af alle farmakologisk virksomme stof- fer, som inden for Fællesskabet anvendes i veterinærlæge- midler til behandling af dyr bestemt til levnedsmiddel- produktion; maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer bør kun fastsættes, efter at Udvalget for Veterinærlægemidler har gennemgået alle relevante oplysninger vedrørende sikker- heden af rester af det pågældende stof for forbrugere af animalske levnedsmidler samt sådanne resters indflydelse på industriel forarbejdning af levnedsmidler; ved fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncen- trationer af veterinærlægemidler i animalske levneds- midler er det nødvendigt at specificere de dyrearter, hvori sådanne rester vil kunne være til stede, de koncentrationer der må være til stede i hvert af de relevante væv fra det behandlede dyr (målvæv), og arten af den rest, som er relevant for overvågningen af rester (restmarkør); for at lette den rutinemæssige overvågning af lægemiddel- rester, som fastsat i den relevante fællesskabslovgivning, bør der i almindelighed fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i lever eller nyrer; imidlertid er lever og nyrer hyppigt fjernet fra dyrekroppe i interna- () EFT nr. L 224 af 18. 8. 1990, s. 1. () EFT nr. L 5 af 9. 1. 1997, s. 12. tional handel, og der bør derfor også altid fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i mus- kelvæv eller fedtvæv; somatosalm bør medtages i bilag Il til forordning (EØF) nr. 2377/90; der bør fastsættes en tidsfrist på 60 dage inden ikrafttræ- delsen af denne forordning for at give medlemsstaterne mulighed for at foretage de tilpasninger, som måtte være nødvendige i de tilladelser til at markedsføre de pågæl- dende verterinærlægemidler, der er givet i medfør af Rådets direktiv 81/851/EØF (?), senest ændret ved direktiv 93/40/EØF (%), for at tage hensyn til bestemmelserne i denne forordning; i overensstemmelse med den procedure, der fastsat i artikel 8 i forordning (EØF) nr. 2377/90, er udkastet til de foranstaltninger, der bør træffes, blevet forelagt Udvalget for Tilpasning til Den Tekniske Udvikling af Direktiver om Fjernelse af Tekniske Handelshindringer for Veteri- nærlægemidler. Dette har ikke været i stand til at afgive en udtalelse, og Kommissionen skal derfor forelægge Rådet et forslag vedrørende disse foranstaltninger; i de tre måneder, Rådet har haft hertil, har det hverken vedtaget eller udtalt sig med simpelt flertal imod disse foranstaltninger, og det påhviler derfor Kommissionen at vedtage nævnte foranstaltninger — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Bilag II til forordning (EØF) nr. 2377/90 ændres som angivet i bilaget til nærværende forordning. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft 60 dage efter offentliggø- relsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. () EFT nr. L 317 af 6. 11. 1981, s. 1. () EFT nr. L 214 af 24. 8. 1993, s. 31.