L 149/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 2.6.2001 RÅDETS DIREKTIV 2001/40/EF af 28. maj 2001 om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3), under henvisning til initiativ fra Den Franske Republik ()), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (?), og ud fra følgende betragtninger: (1) — Ifølge traktaten skal Rådet vedtage foranstaltninger vedrørende indvandringspolitikken på områderne betin- gelser for indrejse og ophold samt ulovlig indvandring og ulovligt ophold. (2) > Det Europæiske Råd bekræftede på mødet den 15.-16. oktober 1999 i Tammerfors, at det ønsker at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Med henblik herpå skal en fælles europæisk asyl- og indvan- dringspolitik sigte både mod en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere og en bedre styring af migrati- onsstrømmene. (3) — Nødvendigheden af at sikre større effektivitet i fuldbyr- delsen af afgørelser om udsendelse samt et bedre samar- bejde mellem medlemsstaterne forudsætter gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse. (4) — Afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere skal træffes i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, som garanteret ved den europæiske konven- tion til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæg- gende frihedsrettigheder af 4. november 1950, navnlig artikel 3 og 8, og Gentve-konventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951, og som de følger af de forfatningsmæssige principper, som medlemsstaterne har til fælles. (5) — I overensstemmelse med nærhedsprincippet kan målet med den påtænkte aktion, nemlig et samarbejde mellem medlemsstaterne om udsendelse af tredjelandsstatsbor- gere, ikke i tilstrækkelig grad nås af medlemsstaterne og kan således på grund af aktionens virkninger bedre nås på fællesskabsplan. Dette direktiv går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. (6) — I overensstemmelse med artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, som er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, har Det () EFT C 243 af 24.8.2000, s. 1. () Udtalelse afgivet den 13.3.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT). Forenede Kongerige ved skrivelse af 18. oktober 2000 meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anven- delsen af nærværende direktiv. (7) — I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedta- gelsen af dette direktiv, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter at Rådet har truffet afgørelse om dette direktiv til udbygning af Schengen-reglerne efter bestem- melserne i afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre dette direktiv i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i protokollen om Danmarks stil- ling. (88 — For så vidt angår Republikken Island og Kongeriget Norge udgør dette direktiv en udbygning af Schengen- reglerne ifølge den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union indgik med disse to lande den 18. maj 1999. Ifølge de procedurer, der er fastsat i aftalen, gælder de rettigheder og forpligtelser, der følger af dette direktiv, også for disse to lande og for forbindelserne mellem disse to lande og de medlemsstater i Det Europæiske Fællesskab, som dette direktiv er rettet til — UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: Artikel 1 1. —Med forbehold af forpligtelserne i medfør af artikel 23 og af anvendelsen af artikel 96 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985, undertegnet den 19. juni 1990 i Schengen, i det følgende benævnt »Schengen-konventi- onen«, er formålet med dette direktiv at muliggøre anerken- delse af en afgørelse om udsendelse, som er truffet af en kompetent myndighed i en medlemsstat, i det følgende benævnt »ophavsstaten«, mod en tredjelandsstatsborger, der befinder sig på en anden medlemsstats område, i det følgende benævnt »fuldbyrdelsesstaten«. 2. —Alle afgørelser, der træffes i henhold til stk. 1, gennem- føres i overensstemmelse med fuldbyrdelsesstatens gældende lovgivning. 3. —Dette direktiv gælder ikke familiemedlemmer til Unions- borgere, der har gjort brug af deres ret til fri bevægelighed.