5.5.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 125/15 EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2001/24/EF af 4. april 2001 om sanering og likvidation af kreditinstitutter EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 47, stk. 2, under henvisning til forslag fra Kommissionen (!), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ?), under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetære Institut ), efter proceduren i traktatens artikel 251 (%), og ud fra følgende betragtninger: (1) I overensstemmelse med traktatens mål skal en harmo- nisk og afbalanceret udvikling af de økonomiske aktivi- teter inden for hele Fællesskabet fremmes ved at afskaffe enhver hindring for etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for Fællesskabet. (2) — Sideløbende med afskaffelsen af disse hindringer bør der tages højde for den situation, der kan opstå, når et kreditinstitut kommer i vanskeligheder, navnlig når det pågældende kreditinstitut har filialer i andre medlems- stater. (3) — Direktivet indgår i den allerede vedtagne fællesskabslov- givning, særlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF af 20. marts 2000 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (?). Det fremgår heraf, at kreditinstituttet i den periode, det udøver sin virksomhed, sammen med sine filialer udgør en udelelig helhed, der er underkastet tilsyn fra de kompetente myndigheder i den stat, som har udstedt den tilladelse, der gælder i hele Fællesskabet. (4) — Det ville være overordentlig uhensigtsmæssigt at se bort fra, at instituttet udgør en helhed sammen med filialerne, når det er nødvendigt at vedtage saneringsforanstalt- ninger eller indlede en likvidationsprocedure. (5) — Vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiord- ninger (), der indførte princippet om kreditinstitutters () EFT C 356 af 31.12.1985, s. 55, og EFT C 36 af 8.2.1988, s. 1. (?) EFT C 263 af 20.10.1986, s. 13. () EFT C 332 af 30.10.1998, s. 13. (?) Europa-Parlamentets udtalelse af 13.3.1987 (EFT C 99 af 13.4.1987, s. 211), bekræftet den 2.12.1993 (EFT C 342 af 20.12.1993, s. 30), Rådets fælles holdning af 17.7.2000 (EFT C 300 af 20.10.2000, s. 13) og Europa-Parlamentets afgørelse af 16.1.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT). Rådets afgørelse af 12.3.2001. () EFT L 126 af 26.5.2000, s. 1. Direktivet er ændret ved direktiv 2000/28/EF (EFT L 275 af 27.10.2000, s. 37). () EFT L 135 af 31.5.1994, s. 5. (10) obligatoriske tilslutning til en garantiordning i hjem- landet, understreger yderligere behovet for en gensidig anerkendelse af saneringsforanstaltninger og likvidati- onsprocedurer. De administrative eller retslige myndigheder i hjem- landet bør have enekompetence til at træffe beslutning om samt anvende saneringsforanstaltninger i henhold til denne medlemsstats lovgivning og gældende praksis. På grund af vanskelighederne ved at harmonisere medlems- staternes lovgivning og gældende praksis bør det være sådan, at medlemsstaterne gensidigt anerkender de foranstaltninger, som hver enkelt af dem træffer for at genskabe et sundt forretningsgrundlag for de institutter, som de har godkendt. Det er nødvendigt at sikre, at saneringsforanstaltninger truffet af hjemlandets administrative eller retslige myndigheder samt foranstaltninger truffet af personer eller organer udpeget af disse myndigheder med henblik på at administrere disse saneringsforanstaltninger, herunder også foranstaltninger, der omfatter mulighed for betalingsstandsning, udsættelse af tvangsfuldbyrdel- sesforanstaltninger eller nedbringelse af fordringer samt enhver anden foranstaltning, der kan berøre tredjemands bestående rettigheder, får retsvirkning i alle medlems- stater. Visse foranstaltninger, navnlig foranstaltninger, der berører kreditinstitutternes interne struktur eller ledel- sens eller aktionærernes rettigheder, behøver ikke at være omfattet af dette direktiv for at få fuld virkning i medlemsstaterne, i den udstrækning det i henhold til den internationale privatret er hjemlandets lovgivning, der finder anvendelse. Visse foranstaltninger, navnlig foranstaltninger i forbin- delse med opretholdelse af betingelserne for tilladelsen, er allerede omfattet af gensidig anerkendelse i henhold til direktiv 2000/12/EF, i det omfang de på tidspunktet for deres vedtagelse ikke berører tredjemands bestående rettigheder. I den forbindelse skal de personer, der deltager i kredit- institutternes interne driftsstruktur, samt disse institut- ters ledelse og aktionærer, i denne egenskab, ikke anses for tredjemand med henblik på anvendelsen af dette direktiv.