30. 6. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 173/1 I (Retsakter hvis offentliggørelse er obligatorisk) KOMMISSIONENS FORORDNING (FØF) Nr. 1983/83 af 22. juni 1983 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af eneforhandlingsaftaler KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE  FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning mnr. 19/65/EØF af 2. marts 1965 om anvendelse af be- stemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på katego- rier af aftaler og samordnet praksis (?), senest ændret ved akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse, særlig artikel 1, , under henvisning til offentliggørelsen af udkastet til forordning (?), under henvisning til udtalelse fra Det rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og ud fra følgende betragtninger: (1) Kommissionen kan i henhold til forordning nr. 19/65/EØF ved forordning anvende traktatens artikel 85, stk. 3, på bestemte af artikel 85, stk. 1 omfattede kategorier af tosidede eneforhand- lingsaftaler og tilsvarende samordnet praksis; på grundlag af erfaringerne kan der fastlægges en kategori af aftaler og samordnet praksis, som normalt kan anses for at opfylde betingelserne i artikel 85, stk. 3; (2) eneforhandlingsaftaler af den i artikel 1 i denne forordning beskrevne art kan rammes af ) forbudet i traktatens artikel 85, stk. 1; dette vil - dog kun undtagelsesvis være tilfældet for enefor- handlingsaftaler, der udelukkende er indgået mellem virksomheder i samme medlemsstat, og som omhandler videresalg af varer inden for denne medlemsstat; for så vidt disse aftaler imid- () EFT nr. 36 af 6. 3. 1965, s. 533/65. (?) EFT nr. C 172 af 10. 7. 1982, s. 3. (4) (5) (6) lertid kan påvirke handelen mellem medlems- stater og desuden opfylder alle betingelser i denne forordning, er der ingen grund til at afskære dem fra den retlige fordel, som gruppe- fritagelsen indebærer; | det er ikke nødvendigt udtrykkeligt at undtage de aftaler, som ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, fra den omhandlede gruppe; eneforhandlingsaftaler bidrager som regel til at forbedre varedistributionen, fordi den erhvervs- drivende kan koncentrere sin salgsvirksomhed, ikke behøver at opretholde en hel række forret- ningsforbindelser med et større antal handlende, og ved kun at have forbindelse med én hand- lende lettere kan overvinde afsætningsvanskelig- heder, som han på grund af sproglige, retlige og andre forskelle møder i den internationale handel; eneforhandlingsaftaler fremmer varens afsætning og fører til en intensiv bearbejdning af markedet, en regelmæssig forsyning og samtidig en rationalisering af varedistributionen; sådanne aftaler stimulerer også konkurrencen mellem forskellige producenters varer; desuden er udnævnelse af en eneforhandler, som overtager udgifterne til salgsfremmende foranstaltninger, kundebetjening og lagerføring, for en fabrikant tit det mest effektive middel, undertiden endog det eneste, til at trænge ind på et marked og der konkurrere med andre fabrikanter; dette gælder  især for små og mellemstore virksomheder; det 7) må overlades til kontrahenterne at afgøre, om og i givet fald i hvilket omfang de vil optage salgsfremmende forpligtelser i deres aftaler; sådanne eneforhandlingsaftaler bidrager som regel også til at sikre forbrugerne en rimelig