Nr. L 84/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 97 EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 97/9/EF af 3. marts 1997 . om investorgarantiordninger EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, under henvisning til forslag fra Kommissionen ()), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ?, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetaire Institut (?), i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (, på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 18. december 1996, og ud fra følgende betragtninger: (1) Rådet vedtag den 10. maj 1993 direktiv 93/22/EØF om investeringsservice i forbindelse med værdipa- pirer (); nævnte direktiv er et vigtigt instrument i gennemførelsen af det indre marked for investerings- selskaber; (2) i direktiv 93/22/EØF fastsættes tilsynsregler, som investeringsselskaber til stadighed skal efterleve, herunder regler, som i videst muligt omfang skal beskytte investorernes rettigheder i forbindelse med midler eller instrumenter, som tilhører dem; (3) intet tilsynssystem kan dog yde fuldstændig sikker- hed, især ikke, hvis der begås svigagtige handlinger; (4) for at det indre marked kan gennemføres fuldt ud og fungere tilfredsstillende på det finansielle område, er det vigtigt at beskytte investorerne og opretholde tiliden til det finansielle system; det er derfor af afgørende betydning, at alle medlemsstater råder over en investorgarantiordning, som sikrer en harmoni- seret minimumsbeskyttelse, der i det mindste dækker (') EFT nr. C 321 af 27. 11. 1993, s. 15, og EFT nr. C 382 af 31. 12. 1994, s. 27. (:) EFT nr. C 127 af 7. 5. 1994, s. 1. (?) Udtalelse afgivet den 28. juli 1995. () Europa-Parlamentets udtalelse af 19. april 1994 (EFT nr. C 128 af 9. 5. 1994, s. 85), Rådets fælles holdning af 23. oktober 1995 (EFT nr. C 320 af 30. 11. 1995, s. 9) og Europa-Parla- mentets afgørelse af 12. marts 1996 (EFT nr. C 96 af 1. 4. 1996, s. 28). Rådets afgørelse af 17. februar 1997 og Europa- Parlamentets afgørelse af 19. februar 1997 (EFT nr. C 85 af 17. 3. 1997). () EFT n? L 141 af 11. 6. 1993, s. 27. mindre investorer, hvis et investeringsselskab ikke er i stand til at indfri sine forpligtelser over for sine investorkunder; (5) mindre investorer vil således kunne modtage investe- ringsservice fra filialer af EF-investeringsselskaber eller som led i grænseoverskridende udveksling af tjenesteydelser med samme tillid, som hvis de henvendte sig til nationale investeringsselskaber, i forvisning om at de er omfattet af en harmoniseret minimumsbeskyttelse, hvis et investeringsselskab ikke er i stand til at indfri sine forpligtelser over for sine investorkunder; (6) foreligger der ikke en sådan minimumsharmonise- ring, vil et værtsland ud fra et ønske om at beskytte investorerne kunne føle sig berettiget til at kræve, at andre  medlemsstaters investeringsselskaber, der driver virksomhed gennem en filial eller ved grænse- overskridende udveksling af tjenesteydelser, tilslutter sig værtslandets garantiordning, hvis de ikke er medlem af en investorgarantiordning i deres hjem- land, eller hvis den pågældende ordning ikke anses for at yde en tilsvarende beskyttelse, et sådant krav vil kunne være til skade for det indre marked; (7) i de fleste medlemsstater findes der allerede forskel- lige former for investorgarantiordninger, men disse dækker ikke generelt alle investeringsselskaber med den EF-dækkende tilladelse, som er omhandlet i direktiv 93/22/EØF; (8) alle medlemsstater bør derfor have pligt til at oprette en eller flere investorgarantiordninger, som alle sådanne investeringsselsskaber skal være tilknyttet; ordningen skal dække de midler og instrumenter, som investeringsselskabet ligger inde med i forbin- delse med en investors investeringsvirksomhed, og som ikke kan leveres tilbage til investoren, hvis investeringsselskabet er ude af stand til at indfri sine forpligtelser over for sine investorkunder; dette berører på ingen måde de regler og procedurer, der gælder i medlemsstaterne med henyn til, hvilke beslutninger der skal træffes i tilfælde af et investe- ringsselskabs insolvens eller likvidation; (9) definitionen af investeringsselskab dækker kreditin- stitutter, som har tilladelse til at yde investeringsser- vice; sådanne kreditinstitutter skal også deltage i en investorgarantiordning for så vidt angår deres investe- ringsvirksomhed; det er dog ikke nødvendigt at