8.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 291/9 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 2162/2001 af 7. november 2001 om ændring af bilag I, II og III til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinær- medicinske præparater i animalske levnedsmidler (?), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1879/2001 ?), særlig artikel 7 og 8, og ud fra følgende betragtninger: (1) I overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2377/90 skal der gradvis fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af alle farmakologisk virksomme stoffer, som inden for Fællesskabet anvendes i veterinær- lægemidler til behandling af dyr bestemt til levnedsmid- delproduktion. Maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer bør kun fastsættes, efter at Udvalget for Veterinærlægemidler har gennemgået alle relevante oplysninger vedrørende sikkerheden af rester af det pågældende stof for forbru- gere af animalske levnedsmidler samt sådanne resters indflydelse på industriel forarbejdning af levnedsmidler. Ved fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkon- centrationer af veterinærlægemidler i animalske levneds- midler er det nødvendigt at specificere de dyrearter, hvori sådanne rester vil kunne være til stede, de koncen- trationer, der må være til stede i hvert af de relevante væv fra det behandlede dyr (målvæv), og arten af den rest, som er relevant for overvågningen af rester (rest- markør). For at lette den rutinemæssige overvågning af lægemid- delrester som fastsat i den relevante fællesskabslovgiv- ning bør der i almindelighed fastsættes maksimalgrænse- værdier for restkoncentrationer i lever eller nyrer. Imid- lertid er lever og nyrer hyppigt fjernet fra dyrekroppe i international handel, og der bør derfor også altid fast- sættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i muskelvæv eller fedtvæv. () EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1. () EFT L 258 af 27.9.2001, s. 11. (5) (10) For veterinærlægemidler til behandling af æglæggende fugle, malkedyr eller honningbier skal der også fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i æg, mælk eller honning. Cefacetril, deltamethrin og imidocarb bør medtages i bilag I til forordning (EØF) nr. 2377/90. Ammoniumlaurylsulfat, bronopol, calciumpantothenat og menthae arvensis aetheroleum bør medtages i bilag II til forordning (EØF) nr. 2377/90. For at gøre det muligt at afslutte videnskabelige undersø- gelser bør varigheden af gyldighedsperioden for de midlertidige maksimalværdier, som tidligere er defineret i bilag III til forordning (EØF) nr. 2377/90, forlænges for kanamycin. Der bør fastsættes en tilstrækkelig lang tidsfrist inden ikrafttrædelsen af denne forordning for at give medlems- staterne mulighed for at foretage de tilpasninger, som måtte være nødvendige i de tilladelser til at markedsføre de pågældende veterinærlægemidler, der er givet i medfør af Rådets direktiv 81/851/EØF (?), senest ændret ved Kommissionens direktiv 2000/37/EF (?), for at tage hensyn til bestemmelserne i denne forordning. Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstem- melse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Veteri- nærmedicinske Præparater — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Bilag 1, II og III til forordning (EØF) nr. 2377/90 ændres som angivet i bilaget til nærværende forordning. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentlig- gørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Den anvendes fra den tresindstyvende dag efter offentliggø- relsen. L 317 af 6.11.1981, s. 1. () EFT (t) EFT L 139 af 10.6.2000, s. 25.