Nr. L 192/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 7. 85 RÅDETS SYTTENDE DIREKTIV af 16. juli 1985 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Fritagelse for merværdiafgift ved midlertidig indførsel af andre goder end trans- portmidler (85/362/EØF) RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 99 og 100, under henvisning til forslag fra Kommissionen ()), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parla- mentet (), under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (?), og ud fra følgende betragtninger : Det er vigtigt at begrænse de afgiftsmæssige hindringer for frie varebevægelser inden for Fællesskabet med henblik på at lette leveringen af tjenesteydelser og således udvikle og styrke det indre marked ; størst mulig momsfritagelse for goder, der midlertidigt indføres fra én medlemsstat i en anden, vil medvirke til virkeliggørelsen af dette mål; et begrænset antal varer, der bliver forbrugt, når de anvendes, bør være udelukket fra en sådan fritagelse ; i henhold til artikel 14, stk. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet bereg- ningsgrundlag — (?), skal medlemsstaterne, med forbe- hold af andre fællesskabsbestemmelser og på de betin- gelser, som de fastsætter bl.a. med henblik på at forhindre enhver mulig form for svig, unddragelse eller misbrug, fritage indførsel af goder, der anmeldes med henblik på inddragelse under en ordning vedrørende midlertidig indførsel, og som derfor opnår fritagelse for told eller kunne have opnået fritagelse herfor, hvis de var blevet indført fra et tredjeland ; Kommissionen skal i henhold til artikel 14, stk. 2, i nævnte direktiv forelægge Rådet forslag med henblik () EFT nr. C 244 af 13. 9. 1984, s. 4 og EFT nr. C 68 af 15. 2. 1985, s. 6. () EFT nr. C 12 af 14. 1. 1985, s. 111. () EFT nr. C 25 af 28. 1. 1985, s. 8. () EFT nr. L 145 af 13. 6. 1977, s. 1. på indførelse af fællesskabsbestemmelser om skatter og afgifter, der præciserer anvendelsesområdet for de i artikel 14, stk. 1, nævnte fritagelser og de nærmere regler for disses praktiske gennemførelse ; medlemsstaterne kan i medfør af artikel 16, stk. 1, punkt D, i nævnte direktiv træffe særlige foranstalt- ninger med henblik på at fritage levering af goder, der fortsat er omfattet af en ordning vedrørende midler- tidig indførsel, for merværdiafgift ; Kommissionen skal i henhold til artikel 16, stk. 3, i nævnte direktiv forelægge Rådet forslag til fælles gennemførelsesbestemmelser vedrørende merværdiaf- gift på de i artikel 16, stk. 1, omhandlede transaktio- ner ; for indførsel fra tredjelande bør der tilstræbes størst mulig overensstemmelse mellem toldordningen og merværdiafgiftsordningen, især fordi mange fritagelses- ordninger ved midlertidig indførsel er et resultat af multilaterale internationale konventioner, der omfatter alle skatter og afgifter, som skal betales ved eller i forbindelse med indførsel ; det bør under visse omstændigheder være muligt for medlemsstaterne at nægte at give adgang til ordningen vedrørende fritagelse ved midlertidig indførsel eller at tilbagekalde en — fritagelse — eller  at — forlange sikkerhedsstillelse med henblik på at forhindre unddragelse eller misbrug ; fritagelse ved midlertidig indførsel bør kun omfatte tilfælde, hvor varer skal anvendes til formål, for hvilke der kan indrømmes fritagelse, og hvor disse varer derefter skal genudføres ; det er derfor nødvendigt at fastsætte bestemmelser om kontrol med ordningerne for at sikre, at merværdiafgiften forfalder i tilfælde, hvor varer ophører med at være berettiget til fritagelse ; det ville være en administrativ forenkling, hvis visse varer, der indføres med henblik på salg — som en undtagelse fra de grundlæggende regler i ordningen vedrørende midlertidig indførsel — i en nøje afgrænset periode kunne indrømmes fritagelse ved midlertidig indførsel ; det er nødvendigt, at der fastsættes passende tidsrum for tilpasningen af de nationale lovgivninger på nærmere anførte områder —