10.1.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 6/45 RÅDETS DIREKTIV 2001/102/EF af 27. november 2001 om ændring af Rådets direktiv 1999/29/EF om uønskede stoffer og produkter i foderstoffer (EØS-relevant tekst) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets direktiv 1999/29/EF af 22. april 1999 om uønskede stoffer og produkter i foderstoffer ()), særlig artikel 10, litra a), under henvisning til forslag fra Kommissionen, og ud fra følgende betragtninger: (1) Direktiv 1999/29/EF foreskriver, at fodermidler kun må bringes i omsætning i Fællesskabet, hvis de er af sund og sædvanlig handelskvalitet. Udtrykket »dioxiner« omfatter en gruppe bestående af 75 polychlorerede dibenzo-p-dioxiner (PCDD) (kongenere) og 135 polychlorerede dibenzofuraner (PCDF) (konge- nere), heraf er de 17 toksiske. Den mest toksiske kongener er 2,3,7,8-tetrachlordibenzo-p-dioxin (TCDD), der af Det Internationale Kræftforskningscenter (Interna- tional Agency for Research on Cancer) og andre aner- kendte internationale organisationer er klassificeret som kræftfremkaldende for mennesker. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler konkluderede på linje med Verdenssundhedsorganisationen (WHO), at dioxiners kræftfremkaldende virkninger ikke forekommer ved værdier under en bestemt grænse. Andre negative virk- ninger, f.eks. endometriose samt neurologiske og immu- nosuppressive virkninger, forekommer ved meget lavere værdier og anses derfor for relevante ved fastsættelse af en tolerabel indtagelse. Polychlorerede biphenyler (PCB) er en gruppe af 209 forskellige kongenere, der kan inddeles i to grupper ud fra deres toksikologiske egenskaber: tolv kongenere har toksikologiske egenskaber, der svarer til dioxiner, og de kaldes derfor ofte »dioxinlignende PCB«. De øvrige PCB'er har ikke dioxinlignende toksicitet, men har en anden toksikologisk profil. Hver kongener af dioxiner eller dioxinlignende PCB'er har et forskelligt toksicitetsniveau. For at kunne opsum- mere disse forskellige kongeneres toksicitet er begrebet () EFT L 115 af 4.5.1999, s. 32. (6) toksicitetsækvivalensfaktor (TEF) blevet indført for at lette risikovurderingen og den forskriftsmæssige kontrol. Det betyder, at analyseresultaterne for hver enkelt af de 17 dioxin-kongenere og af de tolv dioxinlignende PCB- kongenere udtrykkes ved én mængdeenhed, nemlig »TCDD-toksicitetsækvivalent« (TEQ). Dioxiner og PCB'er er ekstremt modstandsdygtige over for kemisk og biologisk nedbrydning og forbliver derfor i miljøet og opkoncentreres i fødekæden (foder og føde- varer). Spredningen af dioxiner, PCB'er og dioxinlignende PCB i miljøet forårsager en baggrundsforurening, som påvirker alle landplanter, der afgræsses direkte eller anvendes som råmaterialer til fodermidler, tillige med den akvatiske animalske fødekæde. Det samme gælder jorden, som kan forurene fodermidler eller indtages direkte af dyr. Foruden baggrundsforureningen kan der forekomme direkte, utilsigtet forurening af fodermidler som følge af lokal udledning af dioxiner fra industriaktiviteter, som følge af kontaminering af fodermidlerne under produk- tion, tilvirkning eller transport og som følge af ulovlig praksis eller ledelsesmæssige fejl under foderprodukti- onen. Over 90% af menneskers eksponering for dioxin hidrører fra fødevarer. Animalske fødevarer bidrager normalt til ca. 80 % af den samlede eksponering. Dioxin- belastningen i dyr hidrører især fra foderstoffer. Derfor giver foderstoffer, og i visse tilfælde jord, anledning til bekymring som dioxinkilder. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler vedtog den 30. maj 2001 en udtalelse om risikovurdering af dioxiner og dioxinlignende PCB i fødevarer. Den udgør en ajourføring baseret på nye videnskabelige oplys- ninger, der er fremkommet siden vedtagelsen af komitéens udtalelse om emnet den 22. november 2000. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler fastsatte en tolerabel ugentlig indtagelse (TWI) for dioxiner og dioxinlignende PCB'er på 14 pg WHO-TEQ/kg krops- vægt. Skøn over eksponeringen tyder på, at en betrag- telig del af Fællesskabets befolkning har en indtagelse via kosten, der overstiger den tolerable indtagelse.