20.2.2008 Den Europæiske Unions Tidende L 44/11 DIREKTIVER RÅDETS DIREKTIV 2008/8/EF af 12. februar 2008 om ændring af direktiv 2006/112/EF med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — (4) under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (!), under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (?), og ud fra følgende betragtninger: (1) — Virkeliggørelsen af det indre marked, globaliseringen, dereguleringen og de teknologiske ændringer har tilsammen forårsaget kraftige ændringer i omfanget af (6) og mønsteret i handelen med tjenesteydelser. Der er i stigende grad mulighed for fjernlevering af en række tjenesteydelser. Der er i årenes løb blevet gjort spredte forsøg på at tage hensyn hertil, og mange nærmere defi- nerede tjenesteydelser bliver i øjeblikket rent faktisk beskattet efter bestemmelsesstedsprincippet. (2) — For at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, er det nødvendigt at ændre Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem 7 med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser (?), jf. Kommissionens strategi til modernisering og forenkling af den måde, det fælles momssystem fungerer på. (3) — Beskatningsstedet for alle leveringer af tjenesteydelser bør i princippet være det sted, hvor det faktiske forbrug finder sted. Hvis hovedreglen for tjenesteydelsers leve- ringssted skulle blive ændret i så henseende, ville der af både administrative og politiske grunde stadig være behov for visse undtagelser fra hovedreglen. (8) (!) EUT C 104 E af 30.4.2004, s. 143 og udtalelse af 16.5.2006 (endnu ikke offentliggjort i EUT). (?) EUT € 117 af 30.4.2004, s. 15 og EUT C 195 af 18.8.2006, s. 54. P) EUT L 347 af 11.12.2006, s. 1. Senest ændret ved direktiv 2007/75/EF (EUT L 346 af 29.12.2007, s. 13). Hvad angår leveringer af tjenesteydelser til afgiftspligtige personer bør hovedreglen være, at tjenesteydelsernes leveringssted er det sted, hvor modtageren er etableret, snarere end det sted, hvor leverandøren er etableret. Med henblik på fastsættelse af bestemmelserne om leverings- stedet og for at lette byrden på erhvervslivet, bør afgifts- pligtige personer, der også udfører ikke-afgiftspligtige aktiviteter, behandles som afgiftspligtige med hensyn til alle tjenesteydelser, der leveres til dem. På samme måde bør —ikke-afgiftspligtige  momsregistrerede — juridiske personer anses for at være afgiftspligtige personer. Disse bestemmelser bør i overensstemmelse med de alminde- lige regler ikke gælde for levering af tjenesteydelser, som en afgiftspligtig person modtager til personligt brug eller til sit personale. Når tjenesteydelser leveres til ikke-afgiftspligtige personer, bør hovedreglen fortsat være, at tjenesteydelsernes leve- ringssted er det sted, hvor leverandøren er etableret. Hovedreglen for leveringsstedet for tjenesteydelser til både afgiftspligtige og ikke-afgiftspligtige personer finder under visse omstændigheder ikke anvendelse, og der bør i stedet gælde specifikke undtagelser. Disse undtagelser bør i vid udstrækning baseres på eksisterende kriterier og afspejle princippet om beskatning på forbrugsstedet uden dog at påføre visse handlende uforholdsmæssigt store administrative byrder. Når en afgiftspligtig person modtager tjenesteydelser fra en person, der ikke er etableret i samme medlemsstat, bør »reverse charge«-mekanismen i særlige tilfælde være obligatorisk, hvilket betyder, at den afgiftspligtige person selv bør opgive det relevante momsbeløb for den erhver- vede tjenesteydelse. For at forenkle de forpligtelser, der påhviler virksom- heder, der udfører aktiviteter i medlemsstater, hvor de ikke er etableret, bør der indføres en ordning, der gør det muligt for sådanne virksomheder at benytte ét elek- tronisk kontaktsted til identifikation og angivelse af merværdiafgift. Indtil der er indført en sådan ordning, bør den ordning, der er indført for at lette opfyldelsen af de fiskale forpligtelser for afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet, benyttes.