21.10.2000 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 269/21 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 2338/2000 af 20. oktober 2000 om ændring af bilag I, II og III til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinær- medicinske præparater i animalske levnedsmidler (1), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1960/2000 (?), særlig artikel 6, 7 og 8, og ud fra følgende betragtninger: (1) I overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2377/90 skal der gradvis fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af alle farmakologisk virksomme stoffer, som inden for Fællesskabet anvendes i veterinær- lægemidler til behandling af dyr bestemt til levnedsmid- delproduktion. Maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer bør kun fastsættes, efter at udvalget for veterinærlægemidler har gennemgået alle relevante oplysninger vedrørende sikkerheden af rester af det pågældende stof for forbru- gere af animalske levnedsmidler samt sådanne resters indflydelse på industriel forarbejdning af levnedsmidler. Ved fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkon- centrationer af veterinærlægemidler i animalske levneds- midler er det nødvendigt at specificere de dyrearter, hvori sådanne vil kunne være til stede, de koncentrati- oner, der må være til stede i hvert af de relevante væv fra det behandlede dyr (målvæv), og arten af den rest, som er relevant for overvågningen af rester (restmarkør). For at lette den rutinemæssige overvågning af lægemid- delrester, som fastsat i den relevante fællesskabslovgiv- ning, bør der i almindelighed fastsættes maksimalgræn- seværdier for restkoncentrationer i lever eller nyrer. Imidlertid er lever og nyrer hyppigt fjernet fra dyre- kroppe i international handel, og der bør derfor også altid fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncen- trationer i muskelvæv eller fedtvæv. For veterinærlægemidler til behandling af æglæggende fugle, malkedyr eller honningbier skal der også fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i æg, mælk eller honning. () EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1. () EFT L 234 af 16.9.2000, s. 5. (6) (10) Tilmicosin, erythromycin, tiamulin, pirlimycin, paromo- mycin, flumequine og marbofloxacin bør medtages i bilag I til forordning (EØF) nr. 2377/90. Gentianae radix, standardiserede ekstrakter og præparater heraf, decoquinat, natriumboroformiat, Frangulae cortex, standardiserede  ekstrakter oog præparater heraf, Cinchonae cortex, standardiserede ekstrakter og præparater haraf, Cinnamomi cassiae cortex, standardiserede ekstrakter og præparater heraf, Cinnamomi ceylanici cortex, standardi- serede ekstrakter og præparater heraf, natriumpropionat og Anisi stellati fructus, standardiserede ekstrakter og præparater heraf medtages i bilag II til forordning (EØF) nr. 2377/90. For at gøre det muligt at afslutte videnskabelige undersø- gelser bør varigheden af gyldighedsperioden for de midlertidige maksimalværdier, som tidligere er defineret i bilag III til forordning (EØF) nr. 2377/90, forlænges for oxyclozanid, colistin og josamycin. Der bør fastsættes en tilstrækkelig lang tidsfrist inden ikrafttrædelsen af denne forordning for at give medlems- staterne mulighed for at foretage de tilpasninger, som måtte være nødvendige i de tilladelser til at markedsføre de pågældende veterinærlægemidler, der er givet i medfør af Rådets direktiv 81/851/EØF (?), senest ændret ved Kommissionens direktiv 2000/37/EF (?), for at tage hensyn til bestemmelserne i denne forordning. Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstem- melse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Veteri- nærmedicinske Præparater — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Bilag 1, II og III til forordning (EØF) nr. 2377/90 ændres som angivet i bilaget til nærværende forordning. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentlig- gørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Den får virkning fra den tresindstyvende dag efter offentliggø- relsen. L 317 af 6.11.1981, s. 1. () EFT (t) EFT L 139 af 10.6.2000, s. 25.